Справа № 372/4218/14 Головуючий у І інстанції Мора О.М.
Провадження № 22-ц/780/5073/15 Доповідач у 2 інстанції Ігнатченко Н. В.
Категорія 46 08.09.2015
РІШЕННЯ

Іменем України

8 вересня 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області в складі:

Головуючого судді : Ігнатченко Н.В.,

суддів : Лащенка В.Д., Фінагєєва В.О.,

при секретарі : Нагорній Г.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Апеляційного суду Київської області цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Обухівського районного суду Київської області від 22 липня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, треті особи: Управління Держземагентства в Обухівському районі Київської області, голова земельної комісії сільської ради с. Халеп'я Осока Анатолій Миколайович, геодезист товариства з обмеженою відповідальністю «НВП Горизонт» Андрущак Микола Іванович, про визнання державних актів на землю недійсними, -

в с т а н о в и л а:

У серпні 2012 року ОСОБА_2 звернулась до суду з вказаним позовом, посилаючись на те, що з травня 1982 року вона є членом СТ «Струмок». Згідно з державним актом серії НОМЕР_1 на землю, виданим на підставі рішення виконавчого комітету Халеп'янської сільської ради народних депутатів від 23 квітня 1997 року, позивачу на праві власності належить земельна ділянка АДРЕСА_1 площею 0,12 га для ведення садівництва.

ОСОБА_3 відповідно до державного акта серії НОМЕР_2 на землю, виданого на підставі рішення виконавчого комітету Халеп'янської сільської ради народних депутатів від 23 квітня 1997 року, на праві власності належить земельна ділянка АДРЕСА_2 площею 0,12 га для ведення садівництва.

Позивач вказала про те, що в 1997 році під час передачі земельних ділянок у власність сторін були допущені порушення, а саме: не враховано проїзд між земельними ділянками АДРЕСА_1, виданим Трипільській Гідроелектростанції Київської області Республіканським проектним інститутом із землеустрою «Укрземпроект» у 1982 pоці, відповідно до якого між земельними ділянками влаштовані проїзди площею 0,02 га.

Враховуючи, що з травня 2013 року ОСОБА_3 перешкоджає проїзду позивача до належної їй земельної ділянки, позивач просила суд визнати недійсними державний акт серії НОМЕР_2 на земельну ділянку АДРЕСА_2, виданий на ім'я ОСОБА_3, та державний акт серії НОМЕР_1 на земельну ділянку АДРЕСА_1, виданий на ім'я ОСОБА_2

Рішенням Обухівського районного суду Київської області від 7 листопада 2014 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Київської області від 11 грудня 2014 року, в задоволенні позову відмовлено.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 22 квітня 2015 року вказані судові рішення скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.

Рішенням Обухівського районного суду Київської області від 22 липня 2015 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням, позивач подала апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати, з мотивів неправильного застосування судом першої інстанції норм матеріального та порушення норм процесуального права, та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення сторін, що з'явилися, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід задовольнити з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не доведено обставини, на які вона посилався як на підставу своїх вимог, а з наявних у справі доказів на вбачається порушення права володіння, користування та розпорядження належною їй на праві власності земельною ділянкою з боку відповідача.

Колегія суддів не може погодитися з такими висновками суду, оскільки вони не ґрунтується на матеріалах справи і зроблені в результаті неправильного застосування судом норм матеріального права та порушення процесуального права.

Судом встановлено, що з травня 1982 року ОСОБА_2 є членом СТ «Струмок».

Згідно з державним актом серії НОМЕР_1 на землю, виданим на підставі рішення виконавчого комітету Халеп'янської сільської ради народних депутатів від 23 квітня 1997 року, ОСОБА_2 на праві власності належить земельна ділянка АДРЕСА_1 площею 0,12 га для ведення садівництва.

ОСОБА_3 відповідно до державного акта серії НОМЕР_2 на землю, виданого на підставі рішення виконавчого комітету Халеп'янської сільської ради народних депутатів від 23 квітня 1997 року, на праві власності належить земельна ділянка АДРЕСА_2 площею 0,12 га для ведення садівництва.

Згідно із ч. 2 ст. 3 ЗК України 1990 року (в редакції, чинній на момент передачі земельних ділянок у власність) розпоряджаються землею Ради народних депутатів, які в межах своєї компетенції передають землі у власність або надають у користування та вилучають їх.

Громадяни України мають право на одержання у власність земельних ділянок для ведення садівництва (ч. 1 ст. 6 ЗК України 1990 року).

Відповідно до ч.ч. 3, 4 ст. 6 ЗК України 1990 року передача земельних ділянок у власність громадян провадиться місцевими Радами народних депутатів відповідно до їх компетенції за плату або безплатно. Безплатно земельні ділянки передаються у власність громадян для ведення садівництва.

У відповідності з ч. 1 ст. 17 ЗК України 1990 року передача земельних ділянок у колективну та приватну власність провадиться Радами народних депутатів, на території яких розташовані земельні ділянки.

Так, передача у власність земельної ділянки, що була раніше надана громадянину, провадиться сільськими, селищними, міськими Радами народних депутатів за місцем розташування цієї ділянки для будівництва та обслуговування жилого будинку і господарських будівель (присадибна ділянка), садівництва, дачного і гаражного будівництва у розмірах згідно із статтями 57 і 67 цього Кодексу (ч. 4 ст. 17 ЗК України 1990 року).

Зазначені земельні ділянки передаються у власність на підставі заяви громадянина і матеріалів, що підтверджують її розмір (земельно-кадастрова документація, дані бюро технічної інвентаризації, правлінь товариств і кооперативів тощо). До клопотання додаються матеріали, що обґрунтовують розмір земельної ділянки, обчислений відповідно до вимог частини шостої статті 5 цього Кодексу (ч. ч. 5, 9 ст. 17 ЗК України 1990 року).

З матеріалів справи вбачається, що відповідно до зведеного плану земельних ділянок за існуючими межами землекористування в СТ «Струмок» на території Халеп'янської сільської ради Обухівського району Київської області, фактичний розмір земельної ділянки АДРЕСА_1, яка перебуває у власності ОСОБА_2, та фактичний розмір земельної ділянки АДРЕСА_2, яка перебуває у власності ОСОБА_3 не відповідають розмірам земельних ділянок зазначених у державних актах, виданих на ім'я сторін на вказані земельні ділянки.

За результатами натурного обстеження місця розташування даних земельних ділянок, 22 листопада 2014 року комісією Халеп'янської сільської ради Обухівського району Київської області складено акт, згідно якого встановлено, що під приватизації сторонами земельних ділянок на планах не була врахована дорога, регламентована Генпланом землевпорядкування СТ «Струмок», що призвело до накладення ділянок на дорогу, яка являється землею загального користування і приватизації не підлягає. Вказана дорога проходить вздовж ділянок АДРЕСА_1, знаходиться у робочому стані та використовується власниками земельних ділянок за призначенням. Крім того, комісія встановила, що ця дорога являється єдиною можливістю для проїзду/проходу до садового будинку ОСОБА_2, так як рельєф гори-плавуна, на якій розташовані земельні ділянки, не дозволяє реалізувати інші варіанти.

Також, згідно акту від 28 січня 2015 року, комісія Халеп'янської сільської ради Обухівського району Київської області дійшла висновку, що виявленні помилки, які були зроблені при приватизації земельних ділянок сторін, дають підстави вважати, що державні акти на право приватної власності на землю є такими, що не відповідають дійсності та вимогам Генплану землевпорядкування СТ «Струмок». При цьому під час приватизації земельних ділянок АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2 сторонами не було виготовлено і підписано акт погодження меж земельних ділянок.

Відповідно до інформації, яка міститься в листі Управління Держземагентства в Обухівському районі Київської області від 1 липня 2015 року, конфігурація земельних ділянок ОСОБА_2 та ОСОБА_3 зазначена на плані зовнішніх меж земельних ділянок державних актів про право приватної власності на землю на відповідає конфігурації Генерального плану СТ «Струмок».

У відповідно до ст. 22 ЗК України 1990 року право власності на землю або право користування наданою земельною ділянкою виникає після встановлення землевпорядними організаціями меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) і одержання документа, що посвідчує це право. Приступати до використання земельної ділянки, в тому числі на умовах оренди, до встановлення меж цієї ділянки в натурі (на місцевості) і одержання документа, що посвідчує право власності або право користування землею, забороняється.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції у порушення вимог ст.ст. 212-214 ЦПК України не з'ясував, чи були на момент приватизації встановлені землевпорядними організаціями межі земельних ділянок сторін в натурі, чи відповідають фактичні розміри спірних земельних ділянок розмірам, зазначеним в державних актах на ці земельні ділянки, та чи було дотримано радою порядок передачі земельних ділянок у власність громадян при винесенні рішень про передачу у власність ОСОБА_2 та ОСОБА_3 спірних земельних ділянок в частині визначення розміру земельних ділянок та встановлення їх меж в натурі.

Зазначене вище свідчить про неповне встановлення судом першої інстанції фактичних обставин, які мають істотне значення для правильного вирішення справи, що призвело до поверхневого вирішення спору.

Статтею 22 ЗК України 1990 року передбачено, що право власності на землю або право користування наданою земельною ділянкою виникає після встановлення землевпорядними організаціями меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) і одержання документа, що посвідчує це право.

Відповідно до положень ст. 23 ЗК України 1990 року право власності або право постійного користування землею посвідчується державними актами, які видаються і реєструються сільськими, селищними, міськими, районними Радами народних депутатів.

Відповідно до ст. 43 ЗК України 1990 року права власників земельних ділянок і землекористувачів охороняються законом. Припинення права власності на земельну ділянку або права користування земельною ділянкою чи її частиною може мати місце лише у випадках, передбачених статтями 27 і 28 цього Кодексу.

Порушені права власників земельних ділянок і землекористувачів підлягають поновленню. Поновлення прав власників земельних ділянок і землекористувачів здійснюється Радами народних депутатів відповідно доьїх компетенції, судом, арбітражним судом або третейським судом (ст. 44 ЗК України 1990 року).

Згідно із п. а) ч. 3 ст. 83 ЗК України до земель комунальної власності, які не можуть передаватись у приватну власність, належать, зокрема, землі загального користування населених пунктів (майдани, вулиці, проїзди, шляхи, набережні, пляжі, парки, сквери, бульвари, кладовища, місця знешкодження та утилізації відходів тощо)

Статтею 106 ЗК України передбачено, що власник земельної ділянки має право вимагати від власника сусідньої земельної ділянки сприяння встановленню твердих меж, а також відновленню межових знаків у випадках, коли вони зникли, перемістились або стали невиразними.

Відповідно до ст. 107 ЗК України основою для відновлення меж є дані земельно-кадастрової документації. У разі неможливості виявлення дійсних меж їх встановлення здійснюється за фактичним використанням земельної ділянки. Якщо фактичне використання ділянки неможливо встановити, то кожному виділяється однакова за розміром частина спірної ділянки.

Частиною 2 ст. 152 ЗК України, передбачено що власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.

Враховуючи наведені норми закону та встановлені обставини справи, колегія суддів приходить до висновку, що оскільки фактичні розміри земельних ділянок, переданих у власність сторін, не відповідають розмірам, зазначених у державних актах на них, і вони в тій чи іншій мірі накладаються на землі загального користування СТ «Струмок», внаслідок чого позивач позбавлена можливості вільного проїзду до садового будинку та його обслуговування, то оспорюванні державні акти на право приватної власності на землю були виданні з порушенням вимог чинного на той час земельного законодавства, а відтак підлягають визнанню недійсними в судовому порядку.

Таким чином рішення суду першої інстанції про відмову в задоволенні позову не відповідає матеріалам справи, ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права і відповідно до ст. 309 ЦПК України підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про задоволення позову.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача стягуються документально підтверджені судові витрати, понесені позивачем, а саме 243,60 грн. судового збору за розгляд справи у суді першої інстанції, 243,60 грн. за подання апеляційних скарг та 175,00 за подання касаційної скарги, а всього 662,20 грн.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 303, 304, ч. 1 п. 2 ст. 307, 309, 313, 314, 316 ЦПК України, колегія суддів, -

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Обухівського районного суду Київської області від 22 липня 2015 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити.

Визнати недійсним державний акт на право приватної власності на землю серії НОМЕР_2 на земельну ділянку АДРЕСА_2, виданий 1 червня 1998 року ОСОБА_3 на підставі рішення виконавчого комітету Халеп'янської сільської ради народних депутатів від 23 квітня 1997 року.

Визнати недійсним державний акт на право приватної власності на землю серії НОМЕР_1 на земельну ділянку АДРЕСА_1, виданий 1 червня 1998 року ОСОБА_2 на підставі рішення виконавчого комітету Халеп'янської сільської ради народних депутатів від 23 квітня 1997 року.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 662,20 грн. (шістсот шістдесят дві гривні двадцять копійок) сплаченого судового збору.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржене в касаційному порядку протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий

Судді: