Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"07" вересня 2015 р. Дніпровський районний суд м. Києва в складі:

головуючого - судді Гаврилової О.В.,

при секретарях - Ігнатенко О.В., Лесик Ю.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, треті особи: Міністерство юстиції України, Головне управління юстиції у м. Києві, про визнання недійсними свідоцтва про право на спадщину за законом та зобов'язання нотаріальної контори видати нове свідоцтво, -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2, в якому просить суд: визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину, видане на ім'я ОСОБА_2 28.12.2011р. за реєстровим №5-5278 Десятою київською державною нотаріальною конторою; зобов'язати Десяту київську державну нотаріальну контору видати нове свідоцтво про право власності на ім'я ОСОБА_1.

Вимоги позову мотивовані тим, що 01.03.2007р. в Десятій київській державній нотаріальній конторі було заведено спадкову справу по заяві позивача, як спадкоємця за заповітом, щодо майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_3, спадкове майно складається з 2/5 частин житлового будинку АДРЕСА_1. З 2007 року Дніпровським районним судом м. Києва розглядається справа за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_1 про визнання недійсним заповіту, складеного 28.12.2010р. ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1, за результатами розгляду якого рішенням від 21.01.2010р. позов задоволено. Не погоджуючись з таким рішенням ОСОБА_1 оскаржував його у зв'язку з нововиявленими обставинами. ОСОБА_4 у цій справі був неналежним позивачем, оскільки вчасно не подав заяву про прийняття спадщини та відмовився від неї. Спадкоємцем ОСОБА_2 заповіт оскаржено не було. Крім того, на підставі заяви ОСОБА_1 було проведене почеркознавче дослідження, за висновком якого підпис на заповіті від імені ОСОБА_3 виконаний саме спадкодавцем. Нотаріусом при видачі оспорюваного Свідоцтва про право на спадщину було порушено вимоги ч. 3 ст. 42 Закону України «Про нотаріат» та п. 12 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій, оскільки не було зупинено вчинення нотаріальних дій, не зважаючи на перебування в провадженні судів справи про визнання заповіту недійсним та обізнаність про це державного нотаріуса. Крім того, ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 30.05.2012р. було накладено арешт на спадковий будинок. Виходячи з наведеного позивач вважає, що свідоцтво про право на спадщину було видано незаконно, що і є підставою для звернення до суду з даним позовом.

Позивач в судовому засіданні підтримав позов у повному обсязі з викладених у ньому підстав та додатково пояснив, що рішення Дніпровським районним судом м. Києва від 21.01.2010р. про визнання заповіту недійсним було скасовано у зв'язку з нововиявленими обставинами 18.01.2013р., однак в подальшому ухвалу про скасування рішення було скасовано апеляційним судом. Позивачем та Головою Дніпровського районного суду м. Києва до нотаріальної контори направлялись листи про існування спору щодо спадкового майна - за нововиявленими обставинами. Порушення Закону України «Про нотаріат» та Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України є підставами для визнання недійсним Свідоцтва про право на спадщину.

Відповідач та представники третіх осіб в судове засідання неодноразово не з'явились, були повідомлені про час та місце розгляду справи належним чином, заяв чи клопотань суду не подали.

Суд, вислухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази у їх сукупності, вважає, що в задоволенні позову слід відмовити, виходячи з наступного.

В судовому засіданні встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_2 помер ОСОБА_3, що підтверджується відповідним свідоцтвом (т.1 а.с. 44).

28.12.2006р. ОСОБА_3 склав заповіт, яким зробив розпорядження, що все його майно, де б воно не знаходилось, у чому б не полягало, і взагалі все те, що буде йому належати на день смерті і на що він за законом матиме право, заповідає ОСОБА_1, який проживає в АДРЕСА_1 (т.1 а.с. 80-зворот, 81).

Згідно договору дарування частини будинку від 07.06.2002р., ОСОБА_3 на праві власності належить 2/5 частини жилого будинку АДРЕСА_1, право власності на 2/5 частини цього будинку зареєстровано в КМБТІ та РПВ на ОНМ за ОСОБА_3 16.07.2002р. (т.1 а.с. 108-109, 115).

01.03.2007р. ОСОБА_1 звернулась до Десятої київської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після ОСОБА_3, в якій вказав про наявність заповіту спадкодавця (т.1 а.с. 78). Матеріали спадкової справи не містять заяви ОСОБА_1 про видачу йому свідоцтва про право на спадщину за заповітом.

13.03.2007р. ОСОБА_2 звернулась до Десятої київської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після померлого чоловіка ОСОБА_3, в якій зазначила, що буде звертатись до суду з позовом про визнання заповіту недійсним (т.1 а.с. 91). Матеріали спадкової справи також містять копію свідоцтва про укладення шлюбу між ОСОБА_3 та ОСОБА_2, виданого 30.06.1977р. (т.1 а.с.92).

Ухвалою судді Дніпровського районного суду м. Києва від 06.04.2007р. відкрито провадження у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_1, третя особа - приватний нотаріус Березовська О.О. про визнання заповіту недійсним (т.1 а.с. 93).

Заочним рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 01.06.2009р. позов ОСОБА_4 до ОСОБА_1, третя особа - приватний нотаріус Березовська О.О. про визнання заповіту недійсним - задоволено, визнано заповіт ОСОБА_3 від 28.12.2006р., посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Березовською Олесею Олегівною, зареєстрований в реєстрі за номером 2341 - недійсним (т.1 а.с.101-103).

Після скасування зазначеного заочного рішення, рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 21.01.2010р. позов ОСОБА_4 до ОСОБА_1, третя особа - приватний нотаріус Березовська О.О. про визнання заповіту недійсним - задоволено, визнано заповіт, складений 28.12.2006р. від імені ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Березовською Олесею Олегівною, зареєстрований в реєстрі за номером 2341, недійсним (т.1 а.с.103-106). Згідно відмітки суду, станом на 24.02.2010р.рішення набрало законної сили.

В подальшому ОСОБА_1 неодноразово було подано заяви про перегляд цього рішення у зв'язку з нововиявленими обставинами, про що 18.09.2010р. та 12.07.2011р. ним було повідомлено Десяту київську державну нотаріальну контору (т.1 а.с. 117, 125).

23.08.2011р. ОСОБА_2 подала до Десятої київської державної нотаріальної контори заяву, в якій зазначила, що рішення суду про визнання заповіту недійсним набрало законної сили 08.07.2010р., звернення особи до суду із заявою про перегляд рішення суду у зв'язку з нововиявленими обставинами не зупиняє виконання рішення, тому вважає, що відсутні підстави для відмови у видачі свідоцтва про право на спадщину та просить видати таке свідоцтво (т.1 а.с.128).

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 14.10.2011р. у задоволення заяви ОСОБА_1 про перегляд рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 21.01.2010р. у зв'язку з нововиявленими обставинами відмовлено (т.1 а.с. 134-135). Дана ухвала була скасована Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 31.01.2012р., питання передано на новий судовий розгляд до того ж районного суду (т.1 а.с. 149-150).

28.12.2011р. ОСОБА_2 звернулась до Десятої київської державної нотаріальної контори із заявою, в якій просить видати їй свідоцтво про право на спадщину за законом (т.1 а.с. 143-зворот).

На підставі цієї заяви та інших наявних в матеріалах спадкової справи документів 28.12.2011р. державним нотаріусом Десятої київської державної нотаріальної контори видано свідоцтво про право на спадщину за законом спадкоємцю - ОСОБА_2, спадщина складається з 2/5 частини житлового будинку АДРЕСА_1 (т.1 а.с. 144).

ОСОБА_2, як дружина спадкодавця ОСОБА_3 відноситься до першої черги спадкоємців за законом (ст. 1261 ЦК України), як убачається зі спадкової справи, діти спадкодавця подали до нотаріальної контори заяви про відмову від спадщини.

Згідно ст. 5 Закону України «Про нотаріат» нотаріус зобов'язаний: здійснювати свої професійні обов'язки відповідно до цього Закону і принесеної присяги, дотримуватися правил професійної етики; сприяти громадянам, підприємствам, установам і організаціям у здійсненні їх прав та захисті законних інтересів, роз'яснювати права і обов'язки, попереджати про наслідки вчинюваних нотаріальних дій для того, щоб юридична необізнаність не могла бути використана їм на шкоду; зберігати в таємниці відомості, одержані ним у зв'язку з вчиненням нотаріальних дій; відмовити у вчиненні нотаріальної дії в разі її невідповідності законодавству України або міжнародним договорам; вести нотаріальне діловодство та архів нотаріуса відповідно до встановлених правил; дбайливо ставитися до документів нотаріального діловодства та архіву нотаріуса, не допускати їх пошкодження чи знищення; надавати документи, інформацію і пояснення на вимогу Міністерства юстиції України, Головного управління юстиції Міністерства юстиції України в Автономній Республіці Крим, головних управлінь юстиції в областях, містах Києві та Севастополі при здійсненні ними повноважень щодо контролю за організацією діяльності та виконанням нотаріусами правил нотаріального діловодства; постійно підвищувати свій професійний рівень, а у випадках, передбачених пунктом 3 частини першої статті 29-1 цього Закону, проходити підвищення кваліфікації; виконувати інші обов'язки, передбачені законом.

Відповідно до положень ст. 11, 60 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи на підставі наданих сторонами та іншими особами доказів та в межах заявлених позовних вимог.

Підставами позову у даній справі зазначено: не зупинення державним нотаріусом вчинення нотаріальних дій, не зважаючи на перебування в провадженні судів справи про визнання заповіту недійсним, позивач в якій ОСОБА_4 - є неналежним позивачем, проведення почеркознавчого дослідження підпису спадкодавця на заповіті та накладення ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 30.05.2012р. арешту на спадковий будинок.

Відповідно до ч. 4 ст. 42 Закону України «Про нотаріат» (в редакції від 07.05.2011р., чинній на час видачі оспорюваного свідоцтва про право на спадщину), за обґрунтованою письмовою заявою заінтересованої особи, яка звернулася до суду та на підставі отриманого від суду повідомлення про надходження позовної заяви заінтересованої особи, яка оспорює право або факт, про посвідчення якого просить інша заінтересована особа, вчинення нотаріальної дії зупиняється до вирішення справи судом.

Згідно п. 12 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України від 03.03.2004р. № 20/5 (в редакції чинній на час видачі державним нотаріусом оспорюваного свідоцтва), за обґрунтованою письмовою заявою заінтересованої особи, яка звернулася до суду, та на підставі отриманого від суду повідомлення про надходження позовної заяви заінтересованої особи, яка оспорює право або факт, про посвідчення якого просить інша заінтересована особа, вчинення нотаріальної дії зупиняється до вирішення справи судом.

Згідно ч. 1 ст. 223 ЦПК України рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо воно не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Нормами ст. 328, 360-1 ЦПК України передбачена можливість зупинення виконання рішення суду при відкритті касаційного провадження судом касаційної інстанції та при підготовці справи до розгляду у Верховному суді України.

Проте сторони чи третя особа у цивільній справі за позовом позов ОСОБА_4 до ОСОБА_1, третя особа - приватний нотаріус Березовська О.О. про визнання заповіту недійсним з касаційними скаргами чи із заявами про перегляд судових рішень у цій справі Верховним Судом України, не зверталися, відповідно й зупинення виконання рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 21.01.2010р. не здійснювалось.

Зупинення виконання рішення суду при перегляді справи у зв'язку з нововиявленими обставинами нормами Цивільного процесуального кодексу України не передбачено.

При цьому слід зауважити, що суд першої інстанції при розгляді справи за позовом ОСОБА_1 про визнання свідоцтва про право на спадщину недійсним не в праві надавати оцінку доводам позовної заяви щодо неналежного позивача у іншій справі, рішення в якій набрало законної сили, як і доводам щодо проведення в подальшому почеркознавчого дослідження заповіту, яке не досліджувалось судом при ухваленні рішення, яке набрало законної сили.

Отже після набрання рішенням суду про визнання заповіту недійсним законної сили, у нотаріуса не було законних підстав для зупинення вчинення нотаріальних дій.

Оспорюване Свідоцтво про право на спадщину за законом видане 28.12.2011р. відповідачу ОСОБА_2 - тобто більше ніж через рік після набрання рішенням суду про визнання заповіту недійсним законної сили.

Посилання позивача, як на підставу для визнання Свідоцтва про право на спадщину за законом від 28.11.2011р. недійсним, на наявність арешту, накладеного Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 22.05.2012р. (т.1 а.с. 187) є необґрунтованими, оскільки дана ухвала була постановлена вже після видачі цього свідоцтва в межах справи за позовними вимогами ОСОБА_1 про визнання цього свідоцтва недійсним.

Відповідно до ст.1301 ЦК України свідоцтво про право на спадщину визнається недійсним за рішенням суду, якщо буде встановлено, що особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, а також в інших випадках, встановлених законом.

Згідно зі ст. 67 ЗУ «Про нотаріат» (в редакції чинній на час видачі свідоцтва та на час розгляду даної справи) свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину, в порядку, встановленому цивільним законодавством, на ім'я всіх спадкоємців або за їх бажанням - кожному з них окремо.

Згідно з п.212 Інструкції про вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України №20/5 від 03.03.2004 року, нотаріус при видачі свідоцтва про право на спадщину за законом перевіряє факт смерті спадкодавця, час і місце відкриття спадщини, наявність підстав для закликання до спадкоємства за законом осіб, які подали заяву про видачу свідоцтва, склад спадкового майна, на яке видається свідоцтво про право на спадщину. На підтвердження цих обставин від спадкоємців обов'язково вимагаються відповідні документи.

Пунктом 216 Інструкції про вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України №20/5 від 03.03.2004 року встановлено, що видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, провадиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів про належність цього майна спадкодавцеві та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна.

Згідно з роз'яснень, викладених у п. 27 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» №7 від 30.05.2008 року відповідно до ст. 1301 ЦК України свідоцтво про право на спадщину може бути визнано недійсним не лише тоді, коли особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, але й за інших підстав, установлених законом. Іншими підставами можуть бути: визнання заповіту недійсним, визнання відмови від спадщини недійсною, визнання шлюбу недійсним, порушення у зв'язку з видачею свідоцтва про право на спадщину прав інших осіб тощо. Свідоцтво про право на спадщину може бути визнано недійсним лише за рішенням суду.

Виходячи з наведеного, враховуючи, що судом встановлено, що оспорюване свідоцтво видано дружині спадкодавця - ОСОБА_2, інших підстав, з якими закон пов'язує можливість визнання його недійсним за рішенням суду, не встановлено, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позову ОСОБА_1 в частині вимог позову по визнання Свідоцтва про право на спадщину недійсним.

Що стосується другої вимоги позову - про зобов'язання Десятої київської державної нотаріальної контори видати нове свідоцтво про право на спадщину (в позові помилково зазначено «на право власності»), то ця позовна вимога також не підлягає задоволенню, оскільки вона є похідною від першої вимоги позову, в задоволенні якої відмовлено, крім того, ОСОБА_1 до нотаріальної контори із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину не звертався, проте, звернення з такою заявою є передумовою видачі свідоцтва про право на спадщину, спадкова справа містить його заяву про видачу свідоцтва виконавця заповіту (т.1 а.с.93-зворот). Тим більше, до теперішнього часу рішення суду про визнання заповіту недійсним не скасовано.

Враховуючи положення ст. 88 ЦПК України, суд відносить судові витрати по сплаті судового збору за рахунок позивача у сплаченому при зверненні до суду розмірі.

На підставі викладеного, ст. ст. 15, 16, 1261, 1268-1270,1273, 1296-1298, 1301 ЦК України, Закону України «Про нотаріат», Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України від 03.03.2004р. № 20/5, керуючись ст. ст. 3, 10, 11, 57-60, 169, 179, 209, 212-215, 218, 294 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2, треті особи: Міністерство юстиції України, Головне управління юстиції у м. Києві, про визнання недійсними свідоцтва про право на спадщину за законом та зобов'язання нотаріальної контори видати нове свідоцтво - відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду м. Києва через Дніпровський районний суд м. Києва протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні в судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

Суддя