У Х В А Л А

19 травня 2015 року м. Київ

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах

Верховного Суду України в складі:

суддів:Лященко Н.П.,
Гуменюка В.І.,
Охрімчук Л.І.,
розглянувши заяву ОСОБА_4 про перегляд Верховним Судом України ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 6 листопада 2014 року в справі за позовом ОСОБА_4 до управління соціально-гуманітарної політики Моршинської міської ради Львівської області, третя особа - ОСОБА_5, про скасування наказів про оголошення доган та звільнення, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу

в с т а н о в и л а:

У жовтні 2013 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до управління соціально-гуманітарної політики Моршинської міської ради, в якому просив скасувати накази відповідача від 12 вересня 2013 року № 59-к «Про оголошення догани ОСОБА_4», від 16 вересня 2013 року № 60-к «Про оголошення догани ОСОБА_4», від 4 жовтня 2013 року № 65-к «Про звільнення з посади директора НВК «СЗШ-ліцей» м. Моршин ОСОБА_4», поновити його на посаді директора НВК «СЗШ-ліцей» м. Моршина та стягнути з відповідача на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу.

Рішенням Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 16 січня 2014 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Львівської області від 24 лютого 2014 року, у задоволенні позову ОСОБА_4 відмовлено.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 6 листопада 2014 року касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилено, рішення судів першої та апеляційної інстанцій залишено без змін.

У поданій до Верховного Суду України заяві про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 6 листопада 2014 року ОСОБА_4 порушує питання про скасування ухвали суду касаційної інстанції та ухвалення нового рішення про задоволення його позовних вимог з підстави, передбаченої пунктом 1 частини першої статті 355 ЦПК України, - неоднакового застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах, а саме: пункту першого частини 1 статті 41, частин першої та другої статті 149 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України).

Для прикладу наявності зазначеної підстави подання заяви про перегляд судового рішення ОСОБА_4 посилається на ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 20 серпня 2014 року та від 11 березня 2015 року.

Заявник указує на те, що правові висновки Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ про застосування зазначених норм матеріального права, у справі, рішення в якій переглядається, не є однаковими з висновками, зробленими судом касаційної інстанції в наданих для прикладу судових рішеннях, що потягло ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах.

Перевіривши наведені в заяві доводи, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України вважає, що у допуску справи до провадження слід відмовити з таких підстав.

Відповідно до статті 353 ЦПК України Верховний Суд України переглядає судові рішення у цивільних справах виключно з підстав і в порядку, встановлених цим Кодексом.

За змістом пункту 1 частини першої статті 355 ЦПК України підставою для подання заяви про перегляд судових рішень у цивільних справах є неоднакове застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах.

При цьому під судовим рішенням у подібних правовідносинах слід розуміти таке, де тотожними є предмет спору, підстави позову, зміст позовних вимог та встановлені судом фактичні обставини, а також має місце однакове матеріально-правове регулювання спірних відносин.

Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позову суд першої інстанції, з висновком якого погодилися суди апеляційної та касаційної інстанцій, виходив з того, що звільнення позивача відбулося з дотриманням вимог трудового законодавства, зокрема пункту першого частини 1 статті 41 КЗпП України у зв'язку з одноразовим грубим порушенням трудових обов'язків, а звільненню з вказаної підстави передували накази накладення дисциплінарних стягнень у вигляді оголошення доган.

Надане заявником як приклад неоднакового застосування судом норм матеріального права ухвала суду касаційної інстанції від 20 серпня 2014 року не може бути підставою для задоволення заяви, оскільки суд касаційної скасував ухвалені у справі судові рішення з підстав, передбачених статтею 338 ЦПК України, у зв'язку з порушенням норм процесуального права, що призвело до неможливості встановити та перевірити фактичні обставини, які мають значення для правильного вирішення справи.

Разом з тим не є зразком неоднакового застосування судом касаційної інстанції норм матеріального права й ухвала суду касаційної інстанції від 11 березня 2015 року, оскільки у вказаній справі судами було встановлено, що позивача було звільнено на підставі наказу, який не містив конкретних посилань на порушення ним трудового або іншого законодавства, а було наведено лише загальні обставини. Крім того порушення, виявлені службовою перевіркою, мали триваючий характер, підприємці на ринку здійснювали торгівельну діяльність без дозвільних документів протягом кількох місяців, що спростовує факт одноразового грубого порушення позивачем трудових обов'язків. Отже заявником як приклад неоднакового застосування судом касаційної інстанції норм матеріального права надана ухвала, зміст якої, підстави позовних вимог та встановлені судами фактичні обставини є відмінними від справи, рішення в якій переглядається.

За таких обставин, які свідчать про те, що наведені заявником судові рішення не є прикладами неоднакового застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах, вважати заяву обґрунтованою немає підстав.

Відповідно до статті 360 ЦПК України Верховний Суд України відмовляє в допуску справи до провадження, якщо подана заява є необґрунтованою.

Керуючись статтями 353, 355, 356, 360 ЦПК України, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України

у х в а л и л а:

У допуску справи за позовом ОСОБА_4 до управління соціально-гуманітарної політики Моршинської міської ради Львівської області, третя особа - ОСОБА_5, про скасування наказів про оголошення доган та звільнення, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу до провадження Верховного Суду України відмовити.

Ухвала Верховного Суду України є остаточною і може бути оскаржена тільки на підставі, встановленій пунктом 3 частини першої статті 355 ЦПК України.

Судді:Н.П. Лященко
В.І. Гуменюк
Л.І. Охрімчук