Справа № 2/593/309/2015
Р І Ш Е Н НЯ

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(заочне)

"02" жовтня 2015 р. м.Бережани

Бережанський районний суд Тернопільської області в складі:

головуючого судді Шміло В.І.

при секретарі Макійчук Г.Р.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Бережани справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про визнання їх такими, що втратили право користування жилим приміщенням, -

В С Т А Н О В И В:

Позивачка ОСОБА_1 звернулася до Бережанського районного суду з позовом до відповідачів: ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про визнання їх таким, що втратили право користування жилим приміщенням посилаючись на те, що відповідачі : ОСОБА_2, який являється її сином, ОСОБА_3, яка являється її невісткою, та ОСОБА_4, яка являється її внучкою, в 2010 році за власним бажанням, забрали всі свої особисті речі та виїхали з місця свого проживання та реєстрації в США і з того часу вони жодного дня в будинку не проживали і місце їх проживання їй не відоме, тобто вже більше п"яти років, вони, без поважних причин, не проживають в належному їй будинку, що знаходиться по АДРЕСА_1. В даний час, через реєстрацію в вищезгаданому будинку відповідачів, вона не може оформити субсидію, що порушує її право, за захистом якого, вона вимушена звернутися до суду.

В судовому засіданні позивачка позов підтримала та пояснила, що житловий будинок, що знаходиться по АДРЕСА_1 належить їй на праві приватної власності. Відповідач ОСОБА_2 являється її сином, який був зареєстрований в належному позивачці будинку. Відповідачка ОСОБА_3 являється її невісткою, яка після одруження з її сином -ОСОБА_2, була теж зареєстрована в належному позивачці будинку. ІНФОРМАЦІЯ_2 у відповідачів: ОСОБА_2 та ОСОБА_3 народилася дочка - ОСОБА_4, яка являється її онукою , і яка теж після народження проживала та була зареєстрована в належному їй будинку. В 2010 році, відповідачі добровільно, з власної ініціативи, забравши всі свої особисті речі, виїхали з місця свого проживання в США і з того часу, вони жодного дня в належному їй будинку не проживали, а лише значаться зареєстрованими в ньому. В зв»язку з тим, що відповідачі значаться зареєстрованими у належному їй на праві власності житловому будинку, що по АДРЕСА_1 вона не може скористатися правом отримання житлово-комунальних субсидій, а тому вона вимушена звернутися до суду і просить суд визнати відповідачів таким, що втратили право користування належним їй житловим приміщенням, що знаходиться по АДРЕСА_1.

Відповідачі в судове засідання повторно не з"явилися, хоча про час, день та місце розгляду справи були повідомлені належним чином і про причини своєї неявки суду нічого не повідомили, що дає підстави суду визнати їх неявку без поважних причин та можливість слухання справи у їх відсутності.

Суд, заслухавши пояснення позивачки, розглянувши та проаналізувавши матеріали справи, прийшов до висновку, що позовні вимоги позивачки ОСОБА_1 підлягають до часткового задоволення, виходячи із наступних підстав:

Згідно ч.ч.1,2 ст. 405 ЦК України, члени сім"ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення. яке вони мають право займати, визначається його власником. Члени сім»ї власника житла втрачають право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім»ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом .

Відповідно до ч.1 ст.71 ЖК України, при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім"ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців.

У відповідності із ст. 72 ЖК України, визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.

В судовому засіданні позивачка посилається на те, що житловий будинок, що знаходиться по АДРЕСА_1, належить їй на праві власності, однак в судовому засіданні встановлено, що даний житловий будинок належить на праві приватної спільної сумісної власності п"ятьом особам, а саме: позивачці, чоловіку позивачки ОСОБА_5, сину позивачки ОСОБА_2., та дочкам позивачки: ОСОБА_6, та ОСОБА_7, що підтверджується свідоцтвом про право власності на житло зареєстрованим у реєстрову книгу 10 жовтня 1994 року за № 1348 Бережанським МР БТІ.

З будинкової книги прописки громадян, що проживають в кв.АДРЕСА_1 вбачається, що відповідачі, значаться зареєстрованим у вищевказаному будинку.

Також, в судовому засіданні позивачка посилається на те, що відповідач ОСОБА_2, який являється її сином, відповідачка ОСОБА_3, яка являється її невісткою, та відповідачка ОСОБА_4, яка являється її онукою добровільно, з власної ініціативи, забравши всі свої особисті речі, виїхали з місця свого проживання в США і з того часу, вони жодного дня в будинку не проживали та конкретне своє місце проживання їй не повідомляли, а лише числиться зареєстрованим в ньому.

Із акту обстеження матеріально - побутових умов № 142 від 25 травня 2015 року вбачається, що відповідачі значаться зареєстрованими в житловому будинку, що за адресою: АДРЕСА_1 , та в даний час проживають в США.

Відповідно до ч.1 ст. 368 ЦК України, спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю.

У відповідності із ч.ч.1,2 ст. 369 ЦК України, співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розпоряджання майном, що є у спільній сумісній власності, здійснюється за згодою всіх співвласників.

Таким чином в судовому засіданні, знайшов своє підтвердження той факт, що відповідачі з 2010 року не проживають в житловому будинку, за адресою : АДРЕСА_1, оскільки вони добровільно, з власної ініціативи, забравши всі свої особисті речі, виїхали з місця свого проживання в США і з того часу, вони жодного дня в ньому не проживали, однак судом встановлено, що даний житловий будинок належить на праві спільної сумісної власності не лише позивачці, а й її сину ОСОБА_2, а відповідно і її онучці, яка являється членом сім"ї власника житла, а саме дочкою відповідача ОСОБА_2, яка від народження проживала та числиться зареєстрованою в даному житловому будинку, а тому має право на користування цим житлом відповідно до закону, а тому суд прийшов до переконання, що в задоволенні позовних вимог про визнання відповідачів : ОСОБА_2 та ОСОБА_4 такими, що втратили право користування жилим приміщенням, що знаходиться по АДРЕСА_1, слід відмовити за їх безпідставністю.

Також, в судовому засіданні знайшов своє підтвердження той факт, що відповідачка ОСОБА_3, яка являється невісткою позивачки і яка після одруження із сином позивачки ОСОБА_2 була зареєстрованою в житловому будинку, що знаходиться по АДРЕСА_1, однак остання не проживає в даному житловому будинку без поважних причин, вже понад п"ять років і жодних їх особистих речей в будинку немає, а тому позовні вимоги позивачки, щодо визнання ОСОБА_3 такою, що втратили право користування жилим приміщенням, що знаходиться по АДРЕСА_1, слід задовольнити.

Проаналізувавши зібрані по справі докази в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги позивачки підлягають до часткового задоволення.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст.10, 14, 212-215, 224 ЦПК України, ч.1 ст.368, ч.ч. 1,2 ст.369, 405 ЦК України, ч.1 ст. 71, ст. 72 ЖК України, суд,-

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Визнати ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 такою, що втратили право користування жилим приміщенням, що знаходиться по АДРЕСА_1.

В задоволенні решту позовних вимог відмовити за безпідставністю позовних вимог.

Дане рішення, як заочне, може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд даного рішення може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга до апеляційного суду Тернопільської області через Бережанський районний суд протягом 10 діб з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя В.І.Шміло