Апеляційний суд Кіровоградської області
№ провадження 22-ц/781/1899/15 Головуючий у суді І-ї інстанції ОСОБА_1
Доповідач Бубличенко В. П.
РІШЕННЯ

Іменем України

30.09.2015 колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Кіровоградської області у складі:

головуючого судді - Бубличенко В.П.

суддів - Сукач Т.О.

ОСОБА_2

при секретарі - Савченко Н.В.

розглянула у відкритому судовому засіданні в місті Кіровограді цивільну справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Агротех» до державного підприємства «Оникіївське лісове господарство», ОСОБА_3 про відшкодування шкоди за апеляційними скаргами товариства з обмеженою відповідальністю «Агротех», державного підприємства «Оникіївське лісове господарство», ОСОБА_3 на рішення Добровеличківського районного суду Кіровоградської області від 22 червня 2015 року і

в с т а н о в и л а :

У лютому 2014 року товариство з обмеженою відповідальністю «Агротех» звернулося до суду з позовом до державного підприємства "Оникіївське лісове господарство" і ОСОБА_3 про відшкодування шкоди.

Позивач зазначав, що 20 жовтня 2012 року о 12 год. 30 хв., рухаючись по вулиці Чкалова у селі Тишківка Добровеличківського району Кіровоградської області, водій ОСОБА_3, перебуваючи з ДП "Оникіївське лісове господарство" у трудових відносинах та керуючи автомобілем ВАЗ 21214, номерний знак НОМЕР_1, який належить на праві власності товариству, перебуваючи в стані алкогольного спяніння не дотримався безпечної швидкості руху і допустив зіткнення з автомобілем "TOYOTA HILUX 2.5 L", номерний знак НОМЕР_2, під керуванням ОСОБА_4М, що перебуває у власності ТОВ «Агротех», чим порушив вимоги пунктів 2.5, 13.1 Правил дорожнього руху України.

В результаті дорожнотранспортної пригоди автомобілі отримали механічні пошкодження. Розмір майнової шкоди складає 158764 грн. 86 коп. Відшкодувати шкоду у добровільному порядку відповідачі відмовились.

Постановою Добровеличківського районного суду Кіровоградської області від 10 грудня 2012 року ОСОБА_3 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Уточнивши позовні вимоги, ТОВ «Агротех» просило стягнути з ДП "Оникіївське лісове господарство" 150000 грн. на відшкодування майнової шкоди та 21600 грн. упущеної вигоди; з ОСОБА_3 8764,86 грн. на відшкодування майнової шкоди.

Рішенням Добровеличківського районного суду Кіровоградської області від 22 червня 2015 року позов задоволено частково. Суд стягнув з ДП «Оникіївське лісове господарство» і ОСОБА_3 на користь ТОВ «Агротех» на відшкодування майнової шкоди по 74741,52 грн. з кожного і вирішив питання про судові витрати. У задоволенні решти позовних вимог суд відмовив.

Ухвалою апеляційного суду Кіровоградської області від 30 вересня 2015 року рішення суду скасовано в частині стягнення з державного підприємства «Оникіївське лісове господарство» на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Агротех» 74741 грн. 52 коп. у відшкодування шкоди і 747 грн. 41 коп. судових витрат із закриттям провадження у справі в цій частині у звязку з тим, що справа в цій частині не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

У апеляційних скаргах ТОВ «Агротех», ДП «Оникіївське лісове господарство» і ОСОБА_3, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, просять рішення скасувати і ухвалити нове рішення. Позивач просить позов про відшкодування майнової шкоди задовольнити у повному обсязі і стягнути на його користь з ДП «Оникіївське лісове господарство» - 150000 грн. і 8764,86 грн. - з ОСОБА_3; ДП «Оникіївське лісове господарство» просить у позові, предявленому до нього, відмовити; ОСОБА_3 просить стягнути на користь позивача на відшкодування майнової шкоди з ДП «Оникіївське лісове господарство» - 150000 грн. і 8764,86 грн. - з нього.

В частині, в якій суд відмовив у задоволенні позовних вимог про стягнення 21600 грн. упущеної вигоди, рішення не оскаржено.

ОСОБА_3 в судове засідання апеляційного суду не зявився, подав заяву з проханням розглядати справу без його участі.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників ТОВ «Агротех» і ДП «Оникіївське лісове господарство», ОСОБА_5 та ОСОБА_6, які підтримали доводи своїх апеляційних скарг, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обгрунтованість рішення суду у встановлених статтею 303 ЦПК України межах, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги підлягають частковому задоволенню з таких підстав. Судом встановлено, що 20 жовтня 2012 року о 21 год. 30 хв., рухаючись по вулиці Чкалова у селі Тишківка Добровеличківського району Кіровоградської області, водій ОСОБА_3, перебуваючи з ДП "Оникіївське лісове господарство" у трудових відносинах та керуючи автомобілем ВАЗ 21214, номерний знак НОМЕР_1, який належить на праві власності товариству, в стані алкогольного спяніння не дотримався безпечної швидкості руху і допустив зіткнення з автомобілем "TOYOTA HILUX 2.5 L", номерний знак НОМЕР_2, під керуванням ОСОБА_4, що перебуває у власності ТОВ "Агротех", чим порушив вимоги пунктів 2.5, 13.1 Правил дорожнього руху України. В результаті ДТП автомобілі отримали механічні пошкодження.

Постановою Добровеличківського районного суду Кіровоградської області від 10 грудня 2012 року ОСОБА_3 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 КУпАП (том 1 а.с.7).

Відповідно до ч.2 ст.1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у п.6 постанови № 4 від 01 березня 2013 року «Про деякі питання застосування законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», розяснив, що особою, яка зобов'язана відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, є фізична або юридична особа, що на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди, позички тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Якщо особа під час керування транспортним засобом має посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії і реєстраційний документ на транспортний засіб, переданий їй власником або іншою особою, яка на законній підставі використовує такий транспортний засіб, то саме ця особа буде нести відповідальність за завдання шкоди (пункт 2.2 Правил дорожнього руху України).

Не вважається особою, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, і не несе відповідальності за шкоду перед потерпілим особа, яка керує транспортним засобом у зв'язку з виконанням своїх трудових (службових) обов'язків на підставі трудового договору (контракту) із особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, якщо з нею укладено цивільно-правовий договір. Така особа, враховуючи характер відносин, які між ними склалися, може бути притягнута до відповідальності роботодавцем лише у регресному порядку відповідно до статті 1191 ЦК.

У правовій позиції, яка була висловлена Верховним Судом України при перегляді цієї справи з підстав, передбачених п.1 ч.1 ст. 355 ЦПК України, зазначено, що відповідно до частини 1 статті 1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових ) обов'язків.

Отже відповідальність юридичної або фізичної особи настає лише у випадках, коли особа, з вини якої заподіяна шкода, знаходиться з даною організацією в трудових відносинах, і шкода, заподіяна нею у звязку з виконанням трудових (службових) обовязків.

При цьому під виконанням працівником своїх трудових (службових) обовязків розуміється виконання ним роботи, зумовленої трудовим договором (контрактом), посадовими інструкціями, а також роботи, яка хоча і виходить за межі трудового договору чи посадової інструкції, але доручається юридичною або фізичною особою, або спричинена необхідністю, як на території роботодавця, так і за її межами. Це можуть бути дії виробничого, господарського, технічного та іншого характеру, вчинення яких безпосередньо входить до службових обовязків працівника.

З матеріалів срави вбачається, що наказом директора ДП "Оникієвське лісове господарство" № 29-к від 10 жовтня 2012 року ОСОБА_3 прийнято на роботу водієм автотранспортних засобів в Тишківське лісництво «Оникієвський лісгосп» та тимчасово закріплено за ним автомобіль ВАЗ 21214, номерний знак НОМЕР_1 (том 2 а.с.155), а 20 жовтня 2012 року з вини ОСОБА_3 сталася дорожно-транспортна пригода, внаслідок якої було пошкоджено належний позивачеві автомобіль (том 1 а.с.12).

Судом першої інстанції встановлено, що службові автомобілі ДП "Оникієвське лісове господарство" у службових завданнях виїжджають виключно за наявності подорожнього листа. В суботу ввечері у неробочий день 20 жовтня 2012 року ОСОБА_3 подорожній лист не видавася. У нього були ключі від автомобіля ВАЗ 2121, який був тимчасово за ним закріплений, а також свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії САО731498 ( т.2 а.с. 157), якими ОСОБА_3 скористався у власних інтересах.

Враховуючи наведене, суд дійшов обґрунтованого висновку, що ОСОБА_3 є особою, відповідальною за завдану шкоду.

Проте, колегія суддів не може погодитися з доводами суду першої інстанції про те, що підставою для відповідальності ОСОБА_3 за завдану шкоду є положення ч.ч.3 і 4 ст.1187 ЦК України, які передбачають відповідальність особи, яка неправомірно заволоділа транспортним засобом, оскільки вони суперечать встановленим судом обставинам. Зокрема, суд дійшов висновку, що 20 жовтня 2012 року ОСОБА_3 відповідно до ч.9 ст.15 Закону України "Про дорожній рух" мав право та можливість керування транспортним засобом "ВАЗ 2121", державний номер НОМЕР_3, оскільки у нього було свідоцтво про реєстрацію цього транспортного засобу серії САО731498 та ключі від автомобіля, що не заперечувалось представником відповідача ДП "Оникіївське лісове господарство" та підтверджувалося поясненнями ОСОБА_3

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_3 володів автомобілем ВАЗ 2121 на відповідній правовій підставі (наказу керівника підприємства №29-к від 10 жовтня 2012 року), але використовував його під час ДТП не у звязку з виконанням трудових обовязків, тому завдану внаслідок ДТП шкоду ОСОБА_3 повинен відшкодувати на підставі ч.2 ст.1187 ЦК України.

Оскільки відповідачами не надано доказів того, що цивільно-правова відповідальність водія автомоблія ВАЗ 2121, державний номер НОМЕР_1, була застрахована на момент виникнення дорожно-транспортної пригоди, що після настання страхового випадку відповідачі виконали обовязок письмового надання страховику, з яким було укладено договір обовязкового страхування цивільно-правовової відповідальності, повідомлення про ДТП встановленого МТСБУ зразка, шкода повинна відшкодовуватися завдавачем шкоди (розяснення пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цвільних і кримінальних справ у п.16 постанови № 4 від 01 березня 2013 року «Про деякі питання застосування законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки»).

Згідно з висновком автотоварознавчої експертизи від 20 серпня 2014 року, проведеної на підставі ухвали суду, на час проведення експертизи вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля "TOYOTA HILUX 2.5 L", номерний знак НОМЕР_2, становить: 149483,04 грн. - у випадку заміни рами і 71858,26 грн. без вартості заміни рами; вартість відновлювального ремонту вказаного автомобіля становить: 179736,09 грн. з урахуванням вартості заміни рами і 95749,63 грн. без урахування вартості заміни рами (том 1 а.с.193-202).

Відповідно до ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

У позовній заяві, яку позивач уточнив 08 квітня 2014 року (том1 а.с.89-92), а також у апеляційній скарзі (том 2 а.с. 203-206) позивач просив стягнути з ОСОБА_3 на його користь у відшкодування майнової шкоди, завданої внаслідок дорожно-транспортної пригоди, 8764,86 грн. Враховуючи наведене, у суду не було передбачених законом підстав для стягнення з ОСОБА_3 74741,52 грн.

За таких обставин згідно з п.4 ч.1 ст.309 і ч.5 ст.88 ЦПК України рішення суду щодо розміру відшкодування шкоди і судових витрат, які підлягають стягненню з ОСОБА_3 на користь ТОВ «Агротех», має бути змінено відповідно до розміру заявлених позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 209, 307, 309, 313, 314, 316 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Кіровоградської області

в и р і ш и л а :

Апеляційні скарги товариства з обмеженою відповідальністю «Агротех», державного підприємства «Оникіївське лісове господарство», ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Добровеличківського районного суду Кіровоградської області від 22 червня 2015 року в частині стягнення з ОСОБА_3 на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Агротех» 74741 грн. 52 коп. у відшкодування шкоди і 747 грн. 41 коп. судових витрат змінити.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Агротех» 8764 грн. 86 коп. у відшкодування шкоди і 87 грн. 64 коп. судових витрат.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржено у касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий суддя

Судді