Справа № 405/9667/14-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 лютого 2015 року Ленінський районний суд м. Кіровограда у складі :

головуючого: Циганаш І.А.

при секретарі: Возлюбленій А.В.

за участю адвоката ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Кіровограді цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору ОСОБА_4, ОСОБА_5 про усунення перешкод в користуванні двором та знесення самовільних споруд,-

ВСТАНОВИВ:

22 жовтня 2014 року ОСОБА_2 звернулася до суду з вищевказаним позовом, зазначив, що згідно договору дарування від 10 квітня 1973 року та свідоцтва про право на спадщину від 21 лютого 1973 року їй належить 17/50 частин житлового будинку з господарсько-побутовими будівлями і спорудами по АДРЕСА_1. Відповідачу ОСОБА_3 відповідно до свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 15 червня 2012 року належить 33/50 частин вказаного житлового будинку з господарсько-побутовими будівлями і спорудами, якими вона володіє після смерті своєї матері ОСОБА_6.

Рішенням Ленінського районного суду м. Кіровограда від 10 квітня 1998 року в цивільній справі № 2-49-98 за позовом ОСОБА_6 до неї про поділ земельної ділянки і двору та зустрічним позовом про усунення перешкод в користуванні двором і визначенні порядку користування земельною ділянкою, був визначений порядок користування земельною ділянкою, двір, ворота та хвіртка залишені в загальному користуванні. Також суд зобов'язав сторін по справі не перешкоджати один одному в користуванні двором загального користування.

Згідно Державного акту на право приватної власності на землю від 01 червня 1999 року їй передана у приватну власність земельна ділянка площею 0,6986 га в межах згідно з планом, а також землі спільного користування площею 300,6 кв.м. - 1/2 частина.

Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 15 червня 2012 року відповідачу належить земельна ділянка площею 0,6986 га в межах згідно з планом, землі спільного користування в 300,6 кв.м.

Таким чином, двір знаходиться в загальному користуванні сторін.

З часу коли відповідач ОСОБА_3 отримала спадщину, вона не мала можливості користуватися воротами для в'їзду в двір загального користування, так як замок воріт був поміняний, а ключ на її прохання відповідач відмовилася надати. При цьому, внук відповідача ОСОБА_5, який постійно проживає в будинку АДРЕСА_1 разом зі своєю матір'ю ОСОБА_4, не тільки забороняє їздити «через їхні ворота під їхніми вікнами», а і відкрито погрожує, що «якщо самовільно в двір заїде машина, то вони її розіб'ють або спалять і тоді подивимося хто в дворі господар».

В липні 2013 року відповідач з дочкою ОСОБА_4 самовільно збудували в дворі загального користування зі сторони в'їзних воріт огороджену споруду з навісом «бесідку», розміром 2,7 на 2,1 м між душем та погребом, яка перешкоджає в'їзду до двору, так як зменшений проїзд з 4,0 метрів до 2,6 метра (відстань взята від вугла дому до входу в споруду). Прохання перенести споруду, яка заважає проїзду, були проігноровані.

Крім того, 27 серпня 2014 року відповідач разом з ОСОБА_4 та ОСОБА_5 самовільно перегородили двір, встановивши паркан з металевої сітки від межі, що розділяє навпіл земельні ділянки сторін, до вугла її частини будинку, що виходить в двір загального користування, що перешкоджає їй обслуговувати її частину будинку, відмостку фундаменту, стіни, вікно кухні та частину даху, дощові відливи частини житлового будинку.

Таким чином, своїми діями відповідач порушує її право на безперешкодне володіння і користування належною їй часткою житлового будинку.

Просить зобов'язати ОСОБА_3 усунути перешкоди у користуванні належним сторонам на праві спільної сумісної власності двором загального користування по АДРЕСА_1 шляхом знесення огородженої споруди з навісом - «бесідки» та паркану з металевої сітки, а також зобов'язати ОСОБА_3 не чинити перешкод в користуванні воротами, загальним в'їздом в двір та передати їй ключі від воріт.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги ОСОБА_2 підтримала, просила їх задовольнити, посилаючись на обставини, викладені в позові.

Представник відповідача ОСОБА_3 та третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору ОСОБА_4 та ОСОБА_5 ОСОБА_7 позовні вимоги ОСОБА_2 не визнав, просив суд відмовити в задоволенні позову в повному обсязі, надав до суду письмові заперечення, зазначив, що позивачем не надано жодних доказів з приводу вчинення перешкод позивачу з боку відповідача в користуванні двором.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали даної справи та цивільну справу № 2-49-98 за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_2 про розподіл земельної ділянки та двора, зустрічних позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_6 про усунення перешкод у користуванні двором та розподілі земельної ділянки, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_2 повинні бути задоволені в повному обсязі зі слідуючих підстав.

Відповідно до ч.3 ст.10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб , поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно ст.317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до ч. 1, 2, 5 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов'язків власник зобов'язаний додержуватися моральних засад суспільства. Власник не може використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства.

Згідно ч. 2 ст. 386 ЦК України власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню.

У відповідності до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Частиною 1 статті 86 Земельного кодексу України передбачено, що земельна ділянка може знаходитись у спільній власності з визначенням частки кожного з учасників спільної власності (спільна часткова власність) або без визначення часток учасників спільної власності (спільна сумісна власність).

Згідно ч.1 ст.88 Земельного кодексу України володіння, користування та розпорядження земельною ділянкою, що перебуває у спільній частковій власності, здійснюються за згодою всіх співвласників згідно з договором, а у разі недосягнення згоди - у судовому порядку.

У відповідності до ч.2 ст.90 Земельного Кодексу України порушені права власників земельних ділянок підлягають відновленню в порядку, встановленому законом.

Відповідно до ч.1 ст.91 Земельного Кодексу України власники земельних ділянок зобов'язані: г) не порушувати прав власників суміжних земельних ділянок та землекористувачів.

Згідно ч.1 п.п. «г», ч.2 ст.96 Земельного Кодексу України землекористувачі зобов'язані не порушувати прав власників суміжних земельних ділянок та землекористувачів. Законом можуть бути встановлені інші обов'язки землекористувачів.

В судовому засіданні встановлено, що згідно договору дарування від 10 квітня 1973 року та свідоцтва про право на спадщину від 21 лютого 1973 року ОСОБА_2 належить 17/50 частин житлового будинку з господарсько-побутовими будівлями і спорудами по АДРЕСА_1, а ОСОБА_3 - 33/50 частин вказаного будинку згідно свідоцтва про право на спадщину від 15.06.2012 року (а.с.6-9,10 ).

Згідно державного акту на право приватної власності на землю серії КР № 00009604, виданого на ім'я ОСОБА_2, вбачається, що вона є власником земельної ділянки за адресою АДРЕСА_1 на підставі рішення сесії Кіровоградської міської ради від 15 квітня 1999 року № 242, площею 0,04834 гектарів в межах згідно з планом, землі спільного користування площею 300,6 кв.м. - 1/2 частина, державний акт зареєстровано в книзі записів реєстрації державних актів на право приватної власності на землю за № 8008 від 01 червня 1999 року ( а.с.16).

У відповідності до свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 15.06.2012 року ОСОБА_3 належить земельна ділянка площею 0,6986 га в межах згідно з планом, землі спільного користування площею в 300,6 кв.м. - 1/2 частка у спільній власності, переданої для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), що розташована за адресою АДРЕСА_1, державний акт зареєстровано в книзі записів реєстрації державних актів на право приватної власності на землю за № 8004 (а.с.11).

Згідно рішення Ленінського районного суду м. Кіровограда від 10 квітня 1998 року позовні вимоги ОСОБА_6 до ОСОБА_2 про розподіл земельної ділянки та двора, зустрічні позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_6 про усунення перешкод у користуванні двором та розподілі земельної ділянки задоволені.

Встановлено порядок користування земельною ділянкою та двором по АДРЕСА_1. Виділено ОСОБА_6 в користування земельну ділянку площею 821,45 кв. м, з них під будівлями 117,7 кв. м., під двором 166,45 кв. м., під городом 537,3 кв. м., як вказано на плані додаткової технічної експертизи Кіровоградського ООБТІ від 19 березня 1998 року, схемі № 4 варіанту № 3.

Виділено ОСОБА_2 в користування земельну ділянку площею 625,45 кв. м, з них під будівлями 92,3 кв. м., під двором 166,45 кв. м., під городом 366,7 кв. м., як вказано на плані додаткової технічної експертизи Кіровоградського ООБТІ від 19 березня 1998 року, схемі № 4 варіанту № 3.

Двір, ворота та хвіртка залишені в загальному користуванні ОСОБА_6 та ОСОБА_2.

Зобов'язано ОСОБА_2 не перешкоджати в користуванні двором ОСОБА_6, а ОСОБА_6 не перешкоджати в користуванні двором загального користування ОСОБА_2

Згідно акту судового виконавця Ленінського районного суду від 25.06.1998 року видно, що рішення Ленінського районного суду м. Кіровограда від 10 квітня 1998 року виконано в присутності сторін, проведено розподіл земельної ділянки та двору, з розподілом сторони згодні (а.с.135, цивільна справа № 2-49-98).

У відповідності зі схемою № 1 та № 2 висновку технічної експертизи Кіровоградського ООБТІ від 15 січня 1997 року ( а.с.12-19 цивільної справи № 2-49-98), схемою № 1 та № 2 висновку технічної експертизи Кіровоградського ООБТІ від 01.07.1997 року ( а.с.36-41, 42-45 цивільної справи № 2-49-98) вбачається, що на земельній ділянці знаходиться самовільно побудований душ літ. «Р», сарай літ. «П», які належать ОСОБА_2 та які не перешкоджають встановленню порядку користування земельною ділянкою, а також сарай літ. «Д» та душ літ. «С», які належать ОСОБА_6, душ літ. «С» і малоцінний ящик біля погребу літ. «Г» перешкоджають в'їзду у двір загального користування.

Згідно технічному паспорту на садибний (індивідуальний) житловий будинок станом на 25 березня 2014 року за адресою АДРЕСА_1 видно, що 1) споруда - альтанка літ. «Р» побудована в 2012 році з металевих стовпів, покрівля має металевий профіль, підлога - цемент, має висоту 2,14 м, площу - 7 кв. м., об'єм 15 куб. м., вартістю 2806 грн.; 2) ворота металеві літ. «N-1» побудовані в 1980 році, хвіртка металева літ « N2» побудована в 1980 році ( а.с.91-95)

З фотосвітлин, які відображають житловий будинок та земельну ділянку за адресою АДРЕСА_1, вбачається, що на фото відображені: навісний замок на в'їзних воротах до двору зі сторони частини будинку ОСОБА_3, другий ключ від якого відповідач відмовляється надавати ОСОБА_2; споруда - альтанка літ. «Р», яка розташована зі сторони в'їзних воріт між погрібом літ. «Г», літнім душем літ. «О». та частиною будинку ОСОБА_3, паркан із сітки рабиця, який встановлений від кута частини будинку ОСОБА_2 до розмежування городу між співвласниками згідно рішення Ленінського районного суду м. Кіровограда від 10 квітня 1998 року та перегороджує двір загального користування на дві частини (а.с.43-55, 75-90).

Враховуючи вищевикладене, те, що у відповідності до рішення Ленінського районного суду м. Кіровограда від 10 квітня 1998 року двір, ворота та хвіртка залишені в загальному користуванні ОСОБА_6 та ОСОБА_2, зобов'язано ОСОБА_2 не перешкоджати в користуванні двором ОСОБА_6, а ОСОБА_6 не перешкоджати в користуванні двором загального користування ОСОБА_2, згідно акту судового виконавця Ленінського районного суду від 25.06.1998 року видно, що рішення Ленінського районного суду м. Кіровограда від 10 квітня 1998 року виконано в присутності сторін, проведено розподіл земельної ділянки та двору, з розподілом сторони згодні, суд вважає за необхідне усунути перешкоди ОСОБА_2 в користуванні двором загального користування та в'їздом загального користування за адресою: АДРЕСА_1, зобов'язати ОСОБА_3 усунути перешкоди в користуванні належним сторонам на праві спільної сумісної власності двором загального користування за адресою АДРЕСА_1 шляхом знесення огородженої споруди - альтанки літ. «Р» та паркану з металевої сітки, а також зобов'язати не чинити перешкоди в користуванні загальним в'їздом в двір - воротами літ «N-1» та передати ключі від воріт літ «N-1» ОСОБА_2, оскільки відповідно до ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійснені ним права користування та розпорядження своїм майном, частиною 1 статті 14 ЦПК України передбачено, що судові рішення, що набрали законної сили, обов'язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, та у відповідності до ч. 2 ст.120 ЗК України якщо жилий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, що перебуває у користуванні, то в разі набуття права власності на ці об'єкти до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача.

У відповідності до вимог Закону України « Про судовий збір», позивачем ОСОБА_2 при подачі позовної заяви було сплачено судовий збір на користь держави у розмірі 243,60 грн., які позивач не просила стягувати з відповідача, тому відповідно до ст. 88 ЦПК України суд вважає їх фактично понесеними.

Керуючись ст. ст. 10, 11, 57, 60, 79, 88, 212-215, 218 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору ОСОБА_4, ОСОБА_5 про усунення перешкод в користуванні двором та знесення самовільних споруд - задовольнити в повному обсязі.

Зобов'язати ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1 усунути перешкоди в користуванні належним сторонам на праві спільної сумісної власності двором загального користування за адресою АДРЕСА_1 шляхом знесення огородженої споруди - альтанки літ. «Р» та паркану з металевої сітки, а також зобов'язати не чинити перешкоди в користуванні загальним в'їздом в двір - воротами літ «N-1» та передати ключі від воріт літ «N-1» ОСОБА_2.

Судові витрати віднести за рахунок позивача - ОСОБА_2.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку шляхом подачі апеляційної скарги протягом 10 днів після проголошення рішення через Ленінський районний суд м. Кіровограда до Апеляційного суду Кіровоградської області. У разі якщо рішення було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

Суддя Ленінського районного

суду м. Кіровограда Циганаш І.А.