Справа № 634/1157/14-ц
Провадження № 2/634/31/15
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26.08.2015 Сахновщинський районний суд Харківської області в складі:

головуючого(ої)-судді: НестеренкоО.С.

при секретарі:Дороніній Н.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт Сахновщина Харківської області цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до СВК «Україна» про повернення самовільно зайнятої земельної ділянки,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_2 звернулася до суду з позовною заявою до СВК «Україна» про повернення самовільно зайнятої земельної ділянки, посилаючись на те, що згідно Державного акту на право приватної власності на землю серія НОМЕР_1, виданого на підставі Рішення Огіївської сільської ради Сахновщинського району Харківської області від 10.07.2001 року №421, її сестра, ОСОБА_3, мала у власності земельну ділянку площею 4,68 га у межах згідно з планом.

Земельна ділянка розташована на території Огіївської сільської ради Сахновщинського району Харківської області і надана для ведення товарного сільськогосподарського виробництва.

ІНФОРМАЦІЯ_1 померла її сестра , ОСОБА_3.

Згідно Свідоцтва про право на спадщину за заповітом, виданого державним нотаріусом Сахновщинської державної нотаріальної контори Харківської області, 28.11.2002 року, зареєстрованого в реєстрі за №2361 на ім»я позивачки було посвідчено спадкове майно за законом на вищезазначену земельну ділянку.

На підставі Свідоцтва про право на спадщину за заповітом, виданого державним нотаріусом Сахновщинської державної нотаріальної контори Харківської області 28.11.2002 року, зареєстрованого в реєстрі за №2361, згідно Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності за НОМЕР_2 від 09.10.2013 року на ім.»я позивачки було посвідчено право власності на земельну ділянку площею 1,0622 га у межах згідно з планом, розташованої на території Огіївської сільської ради Сахновщинського району Харківської області, наданої для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер: НОМЕР_3.

Згідно Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності за НОМЕР_4 від 09.10.2013 року на ім.»я позивачки, було посвідчено право власності на земельну ділянку площею 3,6156 га у межах згідно з планом, посвідчено право власності на земельну ділянку площею 3,6156 га у межах згідно з планом, розташованої на території Огіївської сільської ради Сахновщинського району Харківської області, наданої для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер: НОМЕР_5, на підставі Свідоцтва про право на спадщину, виданого державним нотаріусом Сахновщинської державної нотаріальної контори Харківської області, 28.11.2002 року, зареєстрованого в реєстрі за №2361.

21.03.2014 року, згідно заяви від 21.03.2014 року вона попередила голову правління СВК «Україна» Сахновщинського району Харківської області про її право власності на вище зазначену земельну ділянку площею 4,6778 га, та просила не використовувати і повернути зазначену земельну ділянку.

Але її заява була проігнорована керівництвом СВК «Україна» Сахновщинського району Харківської області, відповіді до теперішнього часу вона не отримала

Оскільки, даний факт є суттєвим порушенням чинного законодавства та її прав, вона змушена звернутися до суду з зазначеним позовом.

Представник позивача в судовому засідання позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просить позовні вимоги задовольнити .

Представники відповідача в судовому засіданні проти позовних вимог заперечували у повному обсязі, надали до суду письмове заперечення зазначивши, що позовні вимоги ОСОБА_2 є незаконними, безпідставними та необґрунтованими. ОСОБА_2 отримала спадщину - дві земельні ділянки, після смерті своєї сестри ОСОБА_3, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1. Свідоцтво про право на спадщину за заповітом було видане 28.11.2002 року державним нотаріусом Сахновщинської районної нотаріальної контори Харківської області за №2361 а також Витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності НОМЕР_4 від 09.10.2013 року, та Витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності НОМЕР_2 від 09.10.2013 року.

Згідно Витягу з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності НОМЕР_4 і НОМЕР_2, зазначені земельні ділянки є сільськогосподарського призначення.

02.05.2002 року був укладений Договір оренди земельної ділянки між орендодавцем ОСОБА_2 та орендарем СВК «Україна» строком на 5 років. Договір був укладений у письмовій формі та власноруч підписаний орендодавцем й орендарем.Термін дії цього договору закінчився у 2007 році але був продовжений відповідно до ст..764 ЦК України.

У разі якщо орендар продовжує користуватися земельною ділянкою після закінчення строку договору оренди, то за відсутності письмових заперечень орендодавця протягом одного місяця після закінчення строку договору, він підлягає поновленню на той самий строк і на тих самих умовах, які були передбачені договором.

Керуючись нормами чинного законодавства, СВК «Україна» законно обробляє земельні ділянки позивача на підставі договору оренди, укладеного сіж орендодавцем ОСОБА_2 та орендарем СВК «Україна» від 02.05.2002 року, який був декілька разів поновлений на відповідний термін дії, оскільки письмових заперечень відповідно до ст..33 Закону України «Про оренду землі» орендодавець жодного разу не надавав.

Позивачка фактично своїми діями визнавала існуючий Договір оренди земельної ділянки дійсним й таким, що відповідає законодавству. Позивачка неодноразово та своєчасно отримувала орендну плату від орендаря СВК «Україна», жодного разу не ставила питання перед орендарем про внесення змін до цього договору, а тим паче про його розірвання. Відсутні будь які претензії до відповідача відносно неналежного виконання зобов»язань орендарем, передбачених законодавством і договором.

Відповідач, СВК «Україна» Сахновщинського району Харківської області, сумлінно й добросовісно виконував усі умови договору оренди зазначених земельних ділянок площею 3,6156 га і 1,0622 га., дотримувався режиму природоохоронного використання земель, використовував земельні ділянки тільки за цільовим призначенням.

Заслухавши пояснення представника позивача, представників відповідача, та дослідивши інші докази по справі, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог.

Згідно Державного акту на право власності на земельну ділянку серія НОМЕР_1виданого на підставі рішення Огіївської сільської ради Сахновщинського району Харківської області від 10.07.2001 року №421, ОСОБА_3 мала у власності земельну ділянку площею 4,68 га у межах згідно з планом.

ІНФОРМАЦІЯ_1 померла сестра позивачки ОСОБА_2, ОСОБА_3.

Згідно Свідоцтва про право на спадщину за заповітом, виданого державним нотаріусом Сахновщинської державної нотаріальної контори Харківської області, 28.11.2002 року, зареєстрованого в реєстрі за №2361 на ім»я позивачки було посвідчено спадкове майно за законом на вищезазначену земельну ділянку.

Згідно ст.152 Земельного кодексу України, держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю.

Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.

Обґрунтовуючи свої позовні вимоги позивачка ОСОБА_2 посилається на факт самовільного зайняття земельної ділянки.

Суд критично оцінює пояснення представника позивача.

Судом встановлено, що позивачка отримавши спадщину після смерті своєї сестри, 28.11.2002 року ОСОБА_3, отримала не тільки право власності на неї, а й права та обов»язки, які виникли у спадкодавця за вказаним договором оренди землі. Позивачка неодноразово та своєчасно отримувала орендну плату від орендаря СВК «Україна».

Після отримання спадщини в 2002 році ОСОБА_2 подала до СВК «Україна» документи, що підтверджують її право на спадщину.

Вивчені в судовому засіданні факти свідчать про те, що позивачка з 2002 року була обізнана про існуючий договір оренди земельної ділянки, отримувала орендну плату за використання належної їй земельної ділянки. Судом достовірно встановлено, що між сторонами починаючи з 2002 року фактично виконувались умови договору оренди земельної ділянки, орендар добросовісно виконував умови оренди, а орендодавець приймав орендну плату, це підтверджується зібраними в судовому засіданні доказами. Якщо позивач вважав, що відповідачем порушені його права то відповідно до вимог ст..257 ЦПК України він мав право на протязі 3-х років звернутись до суду за захистом порушеного права або інтересу, однак за захистом своїх прав позивач звернувся лише в березні 2014 року, пропустивши строк позовної давності без поважних причин, питання про поновлення строку позивачем не ставилося.

Відповідно до ст.1 ЗУ «Про державний контроль за використанням та охороною земель», самовільне зайняття земельних ділянок визначає, що будь-які дії, які свідчать про фактичне використання земельної ділянки за відсутності відповідного рішення органу виконавчої влади, чи органу місцевого самоврядування про її передачу у власність або надання у користування (оренду) або за відсутності вчиненого правочину щодо такої земельної ділянки, за винятком дій, які відповідно до закону є правомірними.

На підставі ст.211 Земельного кодексу України громадяни та юридичні особи несуть цивільну відповідальність за порушення земельного законодавства, а саме: за самовільне зайняття земельної ділянки.

Відповідно до ст.212 Земельного кодексу України самовільне зайняття земельної ділянки означає фактичне використання земельних ділянок без відповідних правових підстав. При цьому, таке використання має за своїм характером виключати можливість нормального користування земельною ділянкою з боку інших осіб.

Отже, СВК «Україна» законно обробляла земельну ділянку позивача на підставі договору оренди, який неодноразово продовжував свою дію. Очевидним є той факт, що у діях відповідача відсутні будь-які ознаки самовільного зайняття земельної ділянки без відповідних правових підстав.

Тому, вимоги позивачки і посилання на Закон України «Про оренду землі», Земельний кодекс є необґрунтованими та незаконними.

Відповідно до ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Відповідно до положень ст.60 ЦПК України доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Відповідно до Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 07.02.2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав». Відповідно до п.1 цієї Постанови - власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд та може вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону, проте при здійсненні своїх прав та виконанні обов»язків власник не може завдавати шкоди правам, свободам інших осіб, інтересам суспільства і зобов»язаний додержуватися моральних засад суспільства.

З урахуванням наведеного, суд приходить до висновку, що позивачем не підтверджено належними доказами, що відповідач здійснив самовільне зайняття земельної ділянки, а тому у позові слід відмовити.

Керуючись, ст.ст.152,211,212 Земельного Кодексу України, ст.ст.10,60,209,212-215, 218 Цивільного процесуального кодексу України, суд, -

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позовної заявиОСОБА_2 до СВК «Україна» про повернення самовільно зайнятої земельної ділянки - відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Харківської області через суд першої інстанції протягом 10 днів, а особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Копія вірна.Суддя