АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 грудня 2015 року м. Дніпропетровськ

Апеляційний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого - судді - Осіяна О.М.,

суддів - Глущенко Н.Г., Пищиди М.М.,

за участю секретаря - Порубай М.Л.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську апеляційну скаргу ОСОБА_2

на рішення Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 12 жовтня 2015 року по справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «МАЙЄР - ТД» до ОСОБА_2 про стягнення суми боргу,

ВСТАНОВИВ:

У лютому 2015 року ТОВ «МАЙЄР - ТД» звернулося до суду з позовною заявою, у якій просило стягнути з ОСОБА_2 на його користь заборгованість за договором безвідсоткової позики 1084250 гривень 26 копійок, оскільки 01 листопада 2013 року між ТОВ «МАЙЄР - ТД» та ОСОБА_2 укладений договір безвідсоткової позики у розмірі 1084250 гривень 26 копійок , на підставі якого відповідач отримав кошти, що підтверджується видатковим касовим ордером . ОСОБА_2 мав повернути позику 30 листопада 2013 року . Свої зобов'язання відповідач належним чином не виконав , у зв'язку із чим виникла заборгованість.

Рішенням Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 12 жовтня 2015 року позовні вимоги задоволені.

Стягнуто із ОСОБА_2 на користь ТОВ «МАЙЄР - ТД» заборгованість за договором безвідсоткової позики 1084250,26 гривень, судові витрати 3654 гривні.

Ухвалою Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 16 листопада 2015 року виправленні описки у рішенні суду.

В апеляційній скарзі відповідач просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, суд вважає за необхідне апеляційну скаргу відхилити, а рішення суду залишити без змін.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив із того, що 01 листопада 2013 року між ТОВ «МАЙЄР - ТД» та ОСОБА_2 укладений договір безвідсоткової позики у розмірі 1084250 гривень 26 копійок (а.с.4) , на підставі якого відповідач отримав кошти, що підтверджується видатковим касовим ордером (а.с.5) .

Згідно ст. 1046 ЦК України 2003 року за договором позики одна сторона (позикодавець ) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі , визначені родовими ознаками , а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості .

Згідно ст. 1049 ЦК України 2003 року позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред'явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред'явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. Позика, надана за договором безпроцентної позики, може бути повернена позичальником достроково, якщо інше не встановлено договором .

ОСОБА_2 мав повернути позику 30 листопада 2013 року згідно договору. Свої зобов'язання відповідач належним чином не виконав. Відповідач та представники сторін не заперечували той факт, що позика не повернута. Крім того, відповідач не заперечував, що на договорі позики та видатковому касовому ордері стоять його підписи, але стверджував, що підписував велику кількість документів, можливо і зазначені документи, але позики не брав .

Згідно ст. 1051 ЦК України 2003 року позичальник має право оспорити договір позики на тій підставі, що грошові кошти або речі насправді не були одержані ним від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором. Якщо договір позики має бути укладений у письмовій формі, рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків для підтвердження того, що гроші або речі насправді не були одержані позичальником від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором. Це положення не застосовується до випадків, коли договір був укладений під впливом обману, насильства, зловмисної домовленості представника позичальника з позикодавцем або під впливом тяжкої обставини.

Відповідач не заперечував, що він не звертався до суду з позовом про визнання договору позики недійсним, не надавав суду доказів укладення договору під впливом обману, насильства, зловмисної домовленості представника позичальника з позикодавцем або під впливом тяжкої обставини.

Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків , встановлених статтею 61 цього Кодексу .

Оскільки відповідач не надав суду жодного доказу на підтвердження своїх заперечень проти позову і не вказав на підстави звільнення від доказування у відповідності до ст. 61 ЦПК України, тому суд вважав безпідставними доводи відповідача і його представника про неодержання відповідачем коштів від позивача .

Тому суд стягнув із відповідача заборгованість за договором безвідсоткової позики в сумі 1084250 гривень 26 копійок, а також і судові витрати.

Не можуть бути підставою для скасування чи зміни рішення суду доводи апеляційної скарги про те, що суд не врахував порушення фінансової діяльності позивачем при оформленні документів щодо видачі позики, та заперечень відповідачем факту отримання позики, ухвалив рішення без врахування норм матеріального права.

Відповідно до вимог ст. 1051 ЦК України позичальник має право оспорити договір позики на тій підставі, що грошові кошти або речі насправді не були одержані ним від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором. Якщо договір позики має бути укладений у письмовій формі, рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків для підтвердження того, що гроші або речі насправді не були одержані позичальником від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором. Це положення не застосовується до випадків, коли договір був укладений під впливом обману, насильства, зловмисної домовленості представника позичальника з позикодавцем або під впливом тяжкої обставини.

Позивач надав суду договір безвідсоткової позики у розмірі 1084250 гривень 26 копійок від 01 листопада 2013 року, укладений між ТОВ «МАЙЄР - ТД» та ОСОБА_2, а також видатковий касовий ордер. Зазначені письмові документи містять підписи відповідача (а.с.4,5).

Відповідно до ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Між тим, в матеріалах справи відсутні висновки спеціалістів та будь-які інші письмові докази, які б спростовували ці документи. Відповідач у суді першої інстанції не подавав заяви або клопотання про проведення експертних досліджень підписів у договорі та касовому ордері. У своїх письмових запереченнях він зазначав, про порушення позивачем законодавства при оформленні фінансових документів та заявляв лише клопотання про витребування відповідних доказів щодо цих операцій.

За його клопотанням суд витребував у позивача податковий розрахунок, журнал реєстрації прибуткових і видаткових касових документів, касову книгу за листопад 2013 року, в яких відображена операція по видачі позики відповідачу (а.с.46-55,61-63,69-73).

Підписи відповідача у наданих позивачем документах свідчать про особисте волевиявлення сторін, та не суперечать вимогам ст.203,205,207 ЦК України.

Крім того, відповідач користувався коштами та не звертався із вимогами про визнання договору та касового ордеру недійсними, а тому відповідно до вимог ст.204 ЦК України цей правочин є правомірним.

Отже, крім письмових заперечень, відповідач не надав суду належних і достовірних доказів, які б спростовували документи, надані позивачем. Суд сприяв сторонам у здійсненні їх прав, але відповідач всупереч вимогам статей 10,60 ЦПК України не надав належних і достовірних доказів, які б свідчили про відсутність у нього грошових зобов'язань перед позивачем.

Отже, наведені в апеляційній скарзі доводи висновків суду не спростовують, а із матеріалів справи вбачається, що передбачені ст. 309 ЦПК України підстави для скасування чи зміни судового рішення відсутні, і оскаржуване рішення судом першої інстанції ухвалене із додержанням норм процесуального права та у відповідності із нормами матеріального права.

Керуючись ст.ст. 307, 308, 315 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 12 жовтня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена у двадцятиденний строк у касаційному порядку.

Судді: