У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 жовтня 2015 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Рівненської області у складі:

Головуючого судді: Демянчук С.В.

суддів: Ковалевича С.П., Шеремет А.М.,

секретаря судового засідання: Коробчук А.М.

розглянула у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 16 червня 2015 року по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої злочином.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення осіб, які зявилися в судове засідання, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів, -

в с т а н о в и л а :

В квітні 2015 року ОСОБА_2 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої злочином.

Просив стягнути на його користь з ОСОБА_1 542521,84 грн. матеріальної шкоди заподіяної злочином та 300000 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди.

Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 16 червня 2015 року позов ОСОБА_2 задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 542521,84 грн. матеріальної шкоди заподіяної злочином.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 50000,00 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди.

В решті позовних вимог відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір в розмірі 3 654,00 грн..

У поданій на вказане рішення суду апеляційній скарзі ОСОБА_1 покликається на його незаконність та необгрунтованість через порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Вказує, що суд першої інстанції не дослідив в повній мірі підстав для стягнення витрат на лікування за кордоном та визначення розміру моральної

____________________________________________________________________________________________

Провадження № 22ц-787/1954/2015 Головуючий у суді 1 інстанції: ОСОБА_3

Доповідач : Демянчук С.В.

шкоди.

Зазначає, що суд першої інстанції визначив розмір відшкодування позивачу моральної шкоди в розмірі 50 000,00 грн., однак не навів у рішенні достатніх мотивів для такого висновку з огляду на засади розумності й виваженості, а враховував лише загальні фрази позивача на обґрунтування позовних вимог і його бажання збагатитися.

Окрім того вказує, що відсутній причинний звязок між потребою та необхідністю лікування за кордоном. Суть надання медичної допомоги, звязок проведених операцій з отриманими травмами не досліджувалися і в судовому засіданні не перевірялися.

Просив рішення суду першої інстанції від 16 червня 2015 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити в звязку з їх недоведеністю.

Представник ОСОБА_1 в судовому засіданні доводи апеляційної скарги підтримав та просив її задовольнити.

ОСОБА_2 та його представник просили апеляційну скаргу відхилити, а рішення місцевого суду залишити без змін.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, а також вимог, заявлених в суді першої інстанції, правильність застосування судом норм матеріального і процесуального права, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з таких підстав.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку, з яким погоджується колегія суддів, що позов підлягає до задоволення частково. Під час розгляду справи було встановлено, що внаслідок вчинення відповідачем ОСОБА_1 щодо позивача ОСОБА_2 кримінального правопорушення, останньому було завдано шкоду здоров'ю, внаслідок чого позивачем було здійснено витрати на лікування, які мають бути відшкодовані відповідачем. Також в результаті винних дій відповідача позивачу була заподіяна моральна шкода, розмір якої стягнуто відповідно до засаж розумності, виваженості та справедливостя

Щодо даних висновків суд навів відповідні мотиви і висновки з якими погоджується і колегія суддів.

Так, з матеріалів справи вбачається і це встановлено судом, що вироком Рівненського міського суду Рівненської області від 19 листопада 2014 року ОСОБА_1 визнаний винним в скоєнні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України і йому призначено покарання у вигляді двох років позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України звільнено від відбуття покарання строком на два роки.

Ухвалою апеляційного суду Рівненської області від 05 лютого 2015 року вирок суду в частині визнання винним і призначення покарання ОСОБА_1 залишено без змін, а в частині вирішення цивільного позову матеріали направлені до Рівненського міського суду для розгляду в порядку цивільного судочинства.

ОСОБА_1 визнаний винним в скоєнні злочину, а саме в тому, що він 02 березня 2010 року в м. Рівне по вул. Сірка біля 12 години дня особисто керуючи власним автомобілем «ОСОБА_4 Санта-Фе» умисно скоїв наїзд на ОСОБА_2, спричинивши останньому численні тілесні ушкодження, у вигляді розриву внутрішньо-бокової зв'язки та розриву передньої зхрещеної зв'язки, ускладненої гемартрозом правого колінного суглобу, які згідно висновку судово-медичної експертизи № 328/Е-895, відносяться до середнього ступеня тяжкості тілесних ушкоджень по критерію довготривалості розладу здоров'я, а також садно та крововилив на лівій гомілці, два крововиливи на внутрішній поверхні середньої третини лівого передпліччя та по одному крововиливу на внутрішній поверхні середньої та нижньої третин правого передпліччя.

З зазначених судових рішень вбачається, що відповідно до висновку комплексної судово-медичної та автотехнічної експертизи № 102/227 морфологічні особливості, локалізація і характер тілесних ушкоджень на нижніх кінцівках ОСОБА_2 (правий колінний суглоб, та верхня третина правої гомілки) з урахуванням висоти розташування передніх конструктивних частин автомобіля «ОСОБА_4 Фе» д.н.з. ВК 7877 свідчить за можливість виникнення цих тілесних ушкоджень в результаті травмування вказаним автомобілем під час його руху з невеликою швидкістю. При цьому контактування з нижніми кінцівками потерпілого найбільш ймовірно відбулося виступаючими до переду частинами автомобіля на рівні ушкоджень - номерний знак, бампер тощо. Після цього, враховуючи дію травмуючої сили нижче центру ваги тіла, могло мати місце незначне часткове закидання тіла на капот автомобіля, при якому відбулося контактування обома передпліччями потерпілого з капотом автомобіля.

Висновки експертизи № 102/227 об'єктивно підтверджуються висновком № 3752 комплексної судово-медичної та транспортно-трасологічної експертизи по кримінальній справі від 29 січня 2013 року, складеної 29 січня 2013 року з якої вбачається, що виявлені на тілі ОСОБА_2 тілесні ушкодження, зокрема ушкодження на правому колінному суглобі є характерними для автотравми. Виходячи із розташування пошкоджень, виступаючих передніх частин та слідів на автомобілі марки «ОСОБА_4 Фе», з урахуванням морфологічних особливостей, локалізації та характеру тілесних ушкоджень у ОСОБА_2 не виключено, що наїзд на потерпілого міг відбутися вказаним автомобілем і при цьому від контакту нижньої кромки рамки під передній знак автомобіля, на якій утворилась тріщина пластмаси, на його тілі утворилось ушкодження правого колінного суглобу, з подальшим неповним закиданням тіла потерпілого на капот, про що свідчать сліди у вигляді зняття шару дорожнього бруду на пластмасовій декоративній накладці на передній кромці капота, що в подальшому призвело до контакту обох передпліч з поверхнею капота, на якому утворились сліди ковзання у вигляді смуг зняття шару дорожнього бруду, а на передпліччях крововиливи на внутрішніх поверхнях. Ушкодження у вигляді садна з крововиливом на зовнішній поверхні верхньої третини лівої гомілки потерпілого ОСОБА_2 могли утворитися як від контакту з виступаючими передніми частинами автомобіля «ОСОБА_4 Фе» в процесі неповного закидання його тіла на капот.

На підставі ч. 4 ст. 61 ЦПК України вирок у кримінальному провадженні, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою.

Наведені у вироку обставини щодо вчинення злочину відповідачем ОСОБА_1 відносно особи позивача, заподіяння ним шкоди позивачу в результаті встановлених вироком тілесних ушкоджень доказуванню згідно ч. 4 ст. 61 ЦПК України не підлягають. Окрім того, відповідно до встановлених вироком заподіяних позивачу тілесних ушкоджень та характеру їх локалізації вбачається, що вони перебувають в причинному звязку відповідно до тих тілесних ушкоджень відносно яких проведено лікування позивачем.

Відповідно до ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдану майну фізичній або юридичній особі, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 1177 ЦК України, шкода, завдана фізичній особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення, відшкодовується відповідно до закону.

Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України № 6 від 27 березня 1992 року "Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди" шкода заподіяна особі і майну громадянина, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини. Шкода, заподіяна кількома особами, відшкодовується кожною з них в частині, заподіяній нею (в порядку часткової відповідальності).

Між позивачем і приватною клінікою «Дьоблінг» було укладено договір про надання медичної допомоги, який за своїм змістом і наслідками не суперечить законодавству України, і в тому числі вимогам ст. 284 ЦК України, за змістом якої громадянин України має право вибору місця лікування, включаючи іноземні клініки.

За весь час лікування ОСОБА_2 витратив 542521,84 грн., що підтверджується наданими позивачем та дослідженими в судовому засіданні чеками, епікризами, квитанціями та рахунками, завіреними апостилем та нотаріально.

Витрати щодо проведеного лікування в приватній клініці «Дьоблінг» в Австрії в 2011, 2012 та 2015 роках на загальну суму 21367,54 євро, що по курсу НБУ на момент звернення до суду складає 542 521,84 грн., що складаються з: 320847,08 грн. (12636,75 євро) за проведення операції в приватній клініці «Дьоблінг» 16 червня 2011 року (квитанції про оплату а.с. 38, 42); 221674,76 грн. (8730,79 євро), кошти, які витрачені за обстеження, консультації, рекомендації та лікування (квитанції про оплату а.с. 110, 130, 135).

Таким чином, судом першої інстанції вірно визначено в грошовій одиниці гривня розмір матеріальної шкоди, яка була заподіяна ОСОБА_2 на час звернення до суду.

За встановлених обставин відповідає вимогам закону і висновок суду про стягнення моральної шкоди.

Злочин, передбачений ст. 122 КК України, є злочином проти здоров'я особи.

Конституція України визначає життя і здоров'я людини найвищою соціальною цінністю (ст. 3). Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого права і способом захисту цивільних прав може бути відшкодування, в тому числі, моральної (немайнової) шкоди, завданої каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я (ст.ст. 16, 1168 ЦК України).

Положеннями ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, в тому числі, у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування.

Частиною 1 ст. 1167 ЦК України визначено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Визначаючи розмір спричиненої ОСОБА_2 моральної шкоди, суд першої інстанції правильно врахував характер протиправного діяння відповідача, а саме, що позивачу прийшлося перенести тяжкий і тривалий фізичний біль, який йому був спричинений під час наїзду, біль під час проведення операцій і реабілітаційних періодів. Він змушений був шукати самостійно медичні заклади за кордоном. Також йому було неприємно отримувати претензії і вимоги зі сторони замовників по будівництву щодо неможливості виконань замовлень, або затримки їх виконанням в звязку з його хворобою; позивач не міг самостійно рухатись і виконувати ті функції, які виконував до травми.

Пунктом 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 № 4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" визначено, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Визначивши розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди, суд повинен навести в рішенні відповідні мотиви.

За таких обставин справи та відповідно до зазначених норм матеріального права колегія суддів вважає, що в даному випадку наявні передбачені законом підстави для відшкодування моральної шкоди, оскільки шкода завдана здоров'ю позивача в результаті винних неправомірних дій саме відповідача, який вчинив злочин, передбачений ч. 1 ст. 122 КК України, та вина якого встановлена у визначеному законом порядку вироком суду.

З огляду на вказане, суд першої інстанції, встановивши наявність шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вину останнього в її заподіянні, підставно та обґрунтовано стягнув з відповідача на користь позивача завдану внаслідок вчинення злочину моральну шкоду.

Що стосується розміру відшкодування моральної шкоди, то колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, врахувавши характер вчиненого відповідачем злочину, ступінь вини відповідача, глибину душевних страждань і переживань позивача, фізичні страждання позивача, а також вимоги розумності та справедливості, вірно визначив розмір такої шкоди в сумі 50 000 гривень.

Згідно ст. 60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу.

Відхиляючи доводи апелянта, колегія суддів вважає їх такими, що не ґрунтуються на наявних доказах, які досліджено судом та які не спростовуються будь-якими іншими доказами.

Так, доводи апеляційної скарги про відсутність підстав для стягнення матеріальної шкоди є безпідставними, оскільки не спростовують обставини, які встановлено вироком суду, та які перебувають в причинному звязку з проведеним позивачем лікуванням, вартість якого є доведеною.

Доводи апеляційної скарги про те, що у суду відсутні підстави для стягнення з відповідача моральної шкоди спростовуються встановленою у вироку суду виною відповідача у завданні тілесних ушкоджень, що в силу вимог ст. 1167 ЦК України і є підставою для стягнення моральної шкоди.

Безпідставною є і критика представника апелянта в апеляційному суді надані позивачем докази в підтвердження вартості матеріальної шкоди в сумі 29067 грн. 54 коп., оскільки судом в цій частині позовних вимог відмовлено і це не є предметом апеляційного оскарження.

Не грунтуються на вимогах закону і покликання представника апелянта про необхідність визначення вартості лікування за кордоном за курсом євро на даний час, оскільки шкода заподіяна позивачу визначенан ним в гривневому еквіваленті на час звернення до суду, що відповідає полодженням ст. 192 ЦК України, тобто вартість заподіяної матеріальної шкоди позивачем визначена в гривні, яка є законним платіжним засобом на всій території України.

З урахуванням вірно встановлених фактичних даних, судова колегія вважає оскаржуване рішення суду правильним по суті та ухваленим з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до норм процесуального права передбачається, що обставини цивільних справ з'ясовуються судом на засадах змагальності; в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Щодо обов'язку доказування і подання доказів, то кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. Однак, будь-яких належних та, заслуговуючих на увагу доказів, які б спростовували висновки суду, відповідач суду не надав.

Відповідач висновки суду не спростував, оскільки не надано належних, допустимих та достатніх доказів в підтвердження рахункової помилки позивача і недобросовісності з боку відповідачки.

Поскільки доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, та, враховуючи, що суд першої інстанції, вирішуючи спір, правильно встановив дійсні обставини справи, з'ясував характер взаємовідносин сторін, постановив рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права, та зважаючи, що не може бути скасоване правильне по суті рішення суду з одних лише формальних міркувань, судова колегія не вбачає підстав для скасування оскаржуваного рішення.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 308, 313-315 ЦПК України колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 16 червня 2015 року залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий суддя: С.В. Демянчук

Судді : С.П. Ковалевич

ОСОБА_5