Справа № 548/1178/15-ц
Провадження № 2/548/508/15
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21.08.2015 р. Хорольський районний суд Полтавської області в складі:

головуючого - судді Старокожко В.П.,

за участю секретаря - Листопад В.Л.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Хорол цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання фізичної особи такою, що втратила право користування житлом,-

в с т а н о в и в:

Позивач звернувся до суду з вищевказаним позовом.

Свій позов мотивував тим, що відповідач є зареєстрованим у житловому будинку АДРЕСА_1 ще за життя попереднього його власника, а саме матері відповідача громадянки ОСОБА_3. Вказує, що 06 травня 2015 року він придбав за договором купівлі-продажу у матері відповідача вищевказаний житловий будинок, тому виходячи з того, що власник майна змінився, відповідач не має тепер права без його згоди бути зареєстрованими у цьому будинку. Тому просив позовні вимоги задовольнити повністю.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з'явився, хоча про дату та час судового розгляду повідомлявся телефонограмою, про причини неявки суд не повідомив.

Вивчивши матеріали справи, з'ясувавши обставини, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог, оцінивши досліджені в судовому засіданні докази, суд приходить до наступного.

Відповідно до ст. 9 ЖК України ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування ним інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.

Відповідно до ст.8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції.

Згідно ч.1 ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до ст.391 ЦК власник майна (будинку) має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

За змістом ч.1 ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Таким чином, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю.

Матеріалами справи встановлено, що будинок, який знаходиться за адресою АДРЕСА_1 належить позивачу ОСОБА_1, на підставі договору купівлі-продажу від 06 травня 2015 року, що посвідчений приватним нотаріусом Вовк А.М., що стверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 37151356.

В даному будинку зареєстрований відповідач ОСОБА_2, що стверджується довідкою виконавчого комітету Хорольської міської ради № 2694 від 09.07.2015 року.

Враховуючи, що відповідач ОСОБА_2 вселився в спірний будинок з дозволу його попереднього власника - матері відповідача громадянки ОСОБА_3 він являвся членами її сім'ї попереднього власника.

Вимоги ст. 321 ЦК України передбачають, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Відповідно до вимог ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до ч.1 ст. 156 ЖК України з врахуванням положень ч.1 ст. 405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним у будинку, що йому належить, користуються житловим приміщенням в обсязі, визначеному відповідно до угоди з власником.

Аналіз змісту вказаних норм свідчить про те, що право члена сім'ї власника будинку користуватися цим житлом існує лише за наявності у власника права приватної власності на це майно.

Із зазначеного слід дійти висновку, що виникнення права членів сім'ї власника будинку на користування цим будинком та обсяг цих прав залежить від виникнення у власника будинку права власності на цей будинок, а отже, припинення права власності особи на будинок припиняє право членів її сім'ї на користування цим будинком.

Передбачаючи право власника житлового будинку на його відчуження, закон не передбачив при переході прав і обов'язків попереднього власника до нового власника в частині збереження права користування житлом членів сім'ї колишнього власника у випадку зміни власника будинку.

Ч.4 ст. 156 ЖК України передбачає збереження такого права користування житлом лише для членів сім'ї, які припинили сімейні відносини з власником будинку, при умові збереження права власності на будинок цього ж власника, тобто при незмінності власника майна.

Права власника житлового будинку, квартири визначені ст.ст.317, 383 ЦК України та ст.150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання у права власника можливе лише з підстав, передбачених законом. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.

Чинним законодавством України не передбачено перехід прав та обов'язків попереднього власника до нового власника в частині збереження за членами родини попереднього власника права користування житлом у випадку успадкування житла новим власником.

Оскільки мати відповідача ОСОБА_3, у визначеному законом порядку продала позивачу спірний житловий будинок, то з часу переходу права власності на майно до позивача відповідач втратив право на користування будинком, так як це право було невідривно пов'язане саме із матір'ю відповідача.

За таких обставин суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають до задоволення.

Оскільки суд дійшов висновку про задоволення вимог позивача, відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача ОСОБА_2 підлягають стягненню на користь позивача судові витрати.

Керуючись ст.ст.10, 60, 61, 88, 208, 209, 212-218 ЦПК України, ст.ст. 317, 319, 321, 386 ч.2, 383 ч.1, 391 ЦК України, ст.ст.150, 156, 157 ЖК України, суд,-

вирішив:

Позовні вимоги задовольнити повністю.

Визнати ОСОБА_2 таким, що втратив право користування житловим приміщенням за адресою АДРЕСА_1 Полтавської області та примусово зняти його із реєстраційного обліку.

Стягнути із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 243 грн. 60 коп. понесених позивачем витрат по сплаті судового збору.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку протягом десяти днів з дня його проголошення шляхом подачі апеляційної скарги до Апеляційного суду Полтавської області через Хорольський районний суд.

Головуючий: