Справа № 474/358/15-ц
П. № 6/474/9/15
У Х В А Л А

Іменем України

02.04.15 року смт Врадіївка

Врадіївський районний суд Миколаївської області в складі :

головуючого судді Сорочан А.В.

секретар судового засідання Дністрянська Т. В.

розглянув у відкритому судовому засіданні подання державного виконавця відділу державної виконавчої служби Врадіївського районного управління юстиції ( далі відділ ДВС ) ОСОБА_1 про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України ОСОБА_2,-

встановив:

01.04.2015 року до Врадіївського районного суду надійшло подання державного виконавця відділу ДВС ОСОБА_1 про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України громадянки ОСОБА_2 , посилаючись на те, що на виконанні знаходиться зведене виконавче провадження №40191164 від 11.10.2013 року з примусового виконання рішень Врадіївського районного суду від 12.11.2012 року про стягнення з останньої аліментів на утримання трьох неповнолітніх дітей у розмірі ? частини всіх видів заробітку ( доходів) відповідача. Державний виконавець вказав про те, що вказана особа добровільно не сплачує аліменти та ухиляється від щомісячної сплати аліментних зобов»язань на дітей, через що загальна сума боргу станом на 01.03.2015 року становить 73303 грн. 06 коп.

На розгляд справи представник ДВС не з»явився з невідомої суду причини, хоча належним чином повідомлявся про час та місце судового розгляду.

Дослідив матеріали справи , суд вважає, що подання не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів подання, у відділі ДВС Врадіївського РУЮ є зведене виконавче провадження №40191164 від 11.10.2013 року з примусового виконання :

-виконавчого листа №2/1408/136/2012 від 12.11.2012 року про стягнення з ОСОБА_2 аліментів на користь прийомних батьків ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на утримання неповнолітніх дітей ОСОБА_5, 28.08.2008 р. н. та ОСОБА_6, 28.08.2008 р. н. в розмірі ? частини всіх видів заробітку ( доходів) відповідача, але не менше 30 % прожиткового мінімуму на кожну дитину відповідного віку до їх повноліття ;

-виконавчого листа №2/1408/136/2012 від 12.11.2012 року про стягнення з ОСОБА_2 аліментів на користь Миколаївського обласного будинку дитини на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_7, 31.08.2011 р. н. в розмірі ? частини всіх видів заробітку ( доходів) відповідача, але не менше 30 % прожиткового мінімуму на кожну дитину відповідного віку до її повноліття.

За вказаними виконавчими листами провадження державним виконавцем відкрито 14.11.2012 року, що підтверджується постановами про відкриття.

Згідно довідок-розрахунків заборгованості ОСОБА_2 від 01.03.2015 року, загальна сума боргу по аліментам становить 73303 грн. 06 коп. Відповідно до вказаних розрахунків державним виконавцем кожного місяця здійснювалось нарахування заборгованості, хоча божником сплачено не було жодного платежу починаючи з моменту примусового виконання рішень суду. Які дії при цьому було проведено державним виконавцем у справі відсутні.

Будь-які інші докази щодо « ухилення від виконання зобов»язань, покладених на боржника рішенням» державним виконавцем надано не було.

Також не було надано доказів того, громадянкою якої країни є боржник на даний час.

Таким чином, відділом ДВС не надано до суду жодних доказів, які б свідчили про існування реальної загрози невиконання чи утруднення виконання вимоги про сплату боргу, в зв'язку з наміром боржника покинути територію України, чи наявності у нього закордонного паспорту.

Відповідно до ст. 33 Конституції України право кожного вільно залишати територію України може бути обмежене лише законом.

Згідно ст.11 ч.3 п.18 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець у процесі здійснення виконавчого провадження має право у разі ухилення боржника від виконання зобов'язань покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи або керівника боржника - юридичної особи за межі України - до виконання зобов'язань за рішенням.

При цьому суд вважає, що поняття "ухилення від виконання зобов'язань, покладених на боржника рішенням" варто розуміти як будь-які свідомі дії або бездіяльність боржника, спрямовані на невиконання відповідного обов'язку у виконавчому провадженні, коли виконати цей обов'язок у нього є всі реальні можливості і цьому не заважають будь-які незалежні від нього об'єктивні обставини.

Про ухилення боржника від виконання покладених на нього рішенням обов'язків у виконавчому провадженні може свідчити невиконання ним своїх обов'язків, передбачених ч.6 ст.12 Закону України «Про виконавче провадження», зокрема, утримання від вчинення дій, які унеможливлюють чи ускладнюють виконання рішення; не надання у строк, встановлений державним виконавцем, достовірних відомостей про свої доходи та майно, у тому числі про майно, яким він володіє спільно з іншими особами, про рахунки у банках чи інших фінансових установах; своєчасно з'являтися за викликом державного виконавця; письмове повідомлення державному виконавцю про майно, що перебуває в заставі або в інших осіб, а також про кошти та майно, належні боржникові від інших осіб тощо.

Крім того, в матеріалах справи відсутні докази щодо направлення боржнику копії постанови про відкриття виконавчого провадження та її отримання. Доказів вжиття державним виконавцем усіх передбачених законодавством України заходів примусового виконання рішення.

Зі змісту ст. 377-1 ЦПК України вбачається, що питання про тимчасове обмеження боржника фізичної особи або керівника боржника юридичної особи у праві виїзду за межі України при виконанні судових рішень та інших органів (посадових осіб) вирішується судом за місцем знаходження органу державної виконавчої служби за поданням державного виконавця. Суд негайно розглядає подання без виклику чи повідомлення сторін та інших заінтересованих осіб за участю державного виконавця.

Таким чином, за вимогами Закону України « Про виконавче провадження» та Інструкції з організації примусового виконання рішень (розділ 11), звернення до суду з вказаним поданням є правом , а не обов»язком державного виконавця.

Підстави для тимчасових обмежень у праві виїзду громадян України за кордон визначені Законом України «Про порядок виїзду і в'їзду в Україну громадян України» від 21 січня 1994 року із змінами.

У відповідності до ст. 6 зазначеного Закону передбачено декілька видів обмеження у виїзді громадян України за кордон, зокрема: громадянинові України може бути тимчасово відмовлено у видачі паспорту та тимчасового відмовлено у виїзді за кордон у певних випадках, що визначені в цій статті.

За змістом п. 5 ч. 1 та ч. 2 ст. 6 зазначеного Закону громадянинові України, який має паспорт, може бути тимчасово відмовлено у виїзді за кордон у випадку, якщо він ухиляється від виконання зобов'язань, покладених на нього судовим рішенням, рішенням іншого органу (посадової особи) до виконання зобов'язань.

З аналізу цих правових норм вбачається, що особі, яка має паспорт для виїзду за межі України, та має такий намір, може бути відмовлено у виїзді за кордон у випадку ухилення від виконання зобов'язань, покладених на нього судовим рішенням до виконання зобов'язань.

Отже, враховуючи вимоги закону, тимчасове обмеження боржника у праві виїзду за межі України є винятковим заходом обмеження особистої свободи фізичної особи, який застосовується лише при наявності достатніх на це підстав.

Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до положення ч.2 ст. 10 ЦПК України, наявність умислу та обставини, які є предметом посилання суб'єкта подання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України, підлягають доведенню державним виконавцем, оскільки згідно ч.2 ст. 377 ЦПК України дане подання розглядається негайно і лише за участі державного виконавця, без виклику чи повідомлення сторін та інших заінтересованих осіб.

Отже, право державного виконавця на звернення з поданням до суду про тимчасове обмеження у праві виїзду за кордон виникає лише у разі ухилення боржника від виконання покладених на нього рішенням суду зобов'язань, тягар доказування по якому покладається виключно на державного виконавця.

Відсутність доказів на підтвердження факту ухилення боржника від виконання своїх боргових зобов'язань і відомостей про обізнаність боржника щодо наявності відкритого виконавчого провадження та строків його добровільного виконання є підставою для відмови у задоволенні вказаного подання.

Керуючись ст. 377-1 ЦПК України, суд,-

ухвалив:

у задоволенні подання державного виконавця відділу державної виконавчої служби Врадіївського районного управління юстиції ОСОБА_1 про тимчасове обмеження у праві виїзду за кордон громадянки ОСОБА_2 - відмовити.

Апеляційна скарга на ухвалу суду може бути подана до апеляційного суду Миколаївської області протягом п»яти днів з дня її проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом п»яти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя А.В. Сорочан