№ 637/789/15-ц
№ 2/637/355/15
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 жовтня 2015 року селище Шевченкове

Шевченківський районний суд Харківської області у складі:

головуючого судді Стеганцова С.М.,

за участю секретаря Реуцької Н.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в селищі Шевченкове Харківської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Шевченківської селищної ради Харківської області про визнання права власності на нерухоме майно по набувальній давності, -

в с т а н о в и в:

03 серпня 2015 року позивач по справі звернувся до суду з вищевказаним позовом та просить визнати за ним право власності на житловий будинок з надвірними будівлями, розташований за адресою: АДРЕСА_1.

В обґрунтування позову вказує, що з 2004 року позивач по справі проживав в будинку ОСОБА_2, яка померла у ІНФОРМАЦІЯ_3.

Після смерті останньої залишилося нерухоме майно у вигляді житлового будинку АДРЕСА_1, що належав їй на праві власності. За життя власниці будинку позивач по справі здійснював догляд за нею, а також доглядав за самим будинком, що робить по сьогоднішній день, так як проживає в ньому.

У зв'язку з відсутністю у позивача належним чином оформлених та посвідчених правовстановлюючих документів на нерухоме майно він не може повноцінно володіти та розпоряджатися житловим будинком з надвірними будівлями, внаслідок чого змушений звернутися до суду за захистом своїх прав та інтересів.

У судовому засіданні позивач і представник позивача підтримав позовні вимоги та наполягав на задоволенні позову.

Представник відповідача - Шевченківської селищної ради в судове засідання не з'явився, надавши письмову заяву з клопотанням про розгляд справи за його відсутністі, проти задоволення позовних вимог заперечень не надав (а.с.14).

Суд, перевіривши матеріали справи, вислухавши пояснення позивача його представника, свідків, вивчивши докази в їх сукупності, дійшов висновку про те, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини.

Спірні відносини є цивільними правовідносинами, які регулюються нормами цивільного законодавства ст. 47 Конституції України; ст.ст. 328, 344, 392 ЦК України, відповідно до яких кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Громадянам, які потребують соціального захисту, житло надається державою та органами місцевого самоврядування безоплатно або за доступну для них плату відповідно до закону. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

З 2004 року позивач по справі проживав разом з ОСОБА_2 в житловому будинку АДРЕСА_1, що належав останній на праві власності на підставі свідоцтва про право власності на житловий будинок (а.с.5).

ОСОБА_1 здійснював догляд за власницею, а також доглядав за будинком.

ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_2 померла, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 в матеріалах справи (а.с.9).

Будь-яких спадкоємців у померлої не залишилося, а тому вищевказаний житловий будинок на даний час не має власника. По сьогоднішній день ОСОБА_1 після смерті власниці будинку продовжує проживати у зазначеному будинку, сплачує комунальні послуги.

Весь цей період часу, тобто більше 10 (десяти) років, позивач належним чином, сумлінно, неприривно, без наявності будь-яких договорів: оренди, безоплатного користування, зберігання, володіє та відкрито користується даним майном.

Свідки по справі ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, мешканка АДРЕСА_2, у судовому засіданні пояснила, що добре знає позивача, крім того, підтвердила ту обставину, що останній дійсно проживає у вищевказаному будинку з 2004 року, утримує будинок, проводить ремонт.

Свідок по справі ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, мешканка АДРЕСА_2, у судовому засіданні також пояснила, що знає позивача з дитинства. Підтвердила факт того, що ОСОБА_1 з 2004 року проживав в АДРЕСА_2 разом з ОСОБА_2 до дня її смерті, а на теперішній час після смерті ОСОБА_2, сам проживає у будинку АДРЕСА_1.

Деякий час померла в останні роки свого життя проживала в батьків позивача

Відповідно до ч. 1 ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації. Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду. Перебіг строку набувальної давності починається від моменту виникнення володіння.

При вирішенні спорів, пов'язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке:- володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності;- володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна;- володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. У разі втрати не із своєї волі майна його давнісним володільцем та повернення цього майна протягом одного року або пред'явлення протягом цього строку позову про його витребування набувальна давність не переривається (частина третя статті 344 ЦК). Не переривається набувальна давність, якщо особа, яка заявляє про давність володіння, є сингулярним чи універсальним правонаступником, оскільки в цьому разі вона може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є (частина друга статті 344 ЦК).

Згідно положення статей 335 і 344 ЦК, право власності за набувальною давністю може бути набуто на майно, яке належить на праві власності іншій особі (а не особі, яка заявляє про давність володіння), а також на безхазяйну річ. Отже, встановлення власника майна або безхазяйності речі є однією з обставин, що має юридичне значення, і підлягає доведенню під час ухвалення рішення суду (стаття 214 ЦПК).Виходячи зі змісту статей 335 і 344 ЦК, взяття безхазяйної нерухомої речі на облік органом, що здійснює державну реєстрацію прав на нерухоме майно, за заявою органу місцевого самоврядування, на території якого вона розміщена, і наступна відмова суду в переданні цієї нерухомої речі у комунальну власність не є необхідною умовою для набуття права власності на цей об'єкт третіми особами за набувальною давністю.Суд має виходити з того, що коли строк давнісного володіння почався раніше 01 січня 2001 року, то до строку, який дає право на набуття права власності за набувальною давністю, зараховується лише строк з 01 січня 2001 року. Разом із тим, якщо перебіг строку володіння за давністю почався після цієї дати, то до строку набувальної давності цей період зараховується повністю.

Положеннями статей 16, 344, 396 ЦК, передбачено, що до набуття права власності на майно за набувальною давністю особа, яка володіє майном, має право на захист свого володіння від третіх осіб, які не є власниками майна і не мають прав на володіння цим майном в силу іншої передбаченої законом чи договором підстави.

Можливість пред'явлення до суду позову про визнання права власності за набувальною давністю випливає з положень статей 15, 16 ЦК, а також частини четвертої статті 344 ЦК, згідно з якими захист цивільних прав здійснюється судом шляхом визнання права. У зв'язку з цим особа, яка заявляє про давність володіння і вважає, що у неї є всі законні підстави бути визнаною власником майна за набувальною давністю, має право звернутися до суду з позовом про визнання за нею права власності.

Відповідачем за позовом про визнання права власності за набувальною давністю є попередній власник майна, його правонаступник або орган, уповноважений управляти майном відповідної територіальної громади.

Зміст частини першої статті 344 ЦК передбачає, відсутність державної реєстрації права власності на нерухоме майно не є перешкодою для визнання права власності на це майно у зв'язку зі спливом строку набувальної давності, оскільки така державна реєстрація може бути здійснена після визнання права власності за набувальною давністю.Рішення суду, що набрало законної сили, про задоволення позову про визнання права власності за набувальною давністю є підставою для реєстрації права власності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (пункт 5 частини першої статті 19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»).

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини справи на які вона посилається, як на підставу своїх вимог. Позивач в суді довів, про

1.законність об'єкту володіння - прийняття майна в експлуатацію,

2.добросовісність володіння- без умислу причинити шкоду іншій особі,

3.безперервність, відкритість володіння- дії особи як володільця будинку, ремонт, страхування, різні проплати за будинок,

4.Давність володіння - безперервність володіння, проживання і користування будинком.

Позивач у суді довів факт набуття ним права власності за набувальною давністю, оскільки він добросовісно і відкрито користується нерухомим майном на протязі більше 10 років, отже визнання права власності не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, таким чином суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню в повному обсязі і є всі законні підстави для визнання права приватної власності за набувальною давністю за позивачем.

Тому на підставі вищевикладеного, з метою захисту майнових прав позивача, суд вважає за необхідне позов задовольнити.

Керуючись ст.ст. 7, 10, 15, 16, 60, 61, 88, 212-215, 223 ЦПК України,

ст.ст. 60, 328, 344, 392 ЦК України, суд -

в и р і ш и в :

Позов ОСОБА_1 до Шевченківської селищної ради Харківської області про визнання права власності на нерухоме майно по набувальній давності - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на житловий будинок з надвірними будівлями, розташований по АДРЕСА_1

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Харківської області через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення, а особами, які брали участь у справі, але не були присутні в судовому засіданні, протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Шевченківського

районного суду С.М.Стеганцов