Справа № 761/4639/15-ц
Провадження №2/761/3477/2015
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

01 квітня 2015 року Шевченківський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді: Піхур О.В.

при секретарі: Харитоновій К.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «КБ «Хрещатик» про захист прав споживачів та стягнення боргу, -

ВСТАНОВИВ:

У лютому 2015 року ОСОБА_1 (далі - позивач) звернулася до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до Публічного акціонерного товариства «КБ «Хрещатик» (далі - відповідач) про захист прав споживачів та стягнення боргу.

Позовні вимоги, обґрунтовані тим, що між позивачем та відповідачем укладено договір №891/2012-222 банківського вкладу «Капітал» в Євро із щомісячною сплатою процентів (370 днів) від 24.09.2012 року (далі - Договір), на загальну суму вкладу 24588,00 Євро на термін з 24.09.2012 року по 29.09.2013 року зі сплатою процентів у розмірі 9% річних. Відповідач перестав виконувати умови договору та в односторонньому порядку безпідставно припинив нарахування та виплату процентів. Позивач категорично заперечує щодо власноручного підписання заяви на дострокове вилучення вкладу від 06.08.2013 року, додаткової угоди №01 від 09.08.2013 року до Договору, заяви №30 від 09.08.2013 року на видачу готівки в сумі 23158,89 Євро, заяви від 30.09.2013 року на переказ готівки в сумі 1000,00 Євро, що також підтверджується Актом «Про результати ревізії ведення операцій з депозитами фізичних осіб Київського регіонального відділення ПАТ «КБ «Хрещатик» від 12.05.2014 року та висновком експерта №594/тдд Науково - дослідницького експертно - криміналістичного центру Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в м. Києві складеним у кримінальному провадженні за ч. 5 ст. 191 КК України. Тому, позивач просив суд стягнути з відповідача на користь позивача борг за вкладом та нарахованими процентами в сумі 24500,00 Євро.

В судовому засіданні позивач, представник позивача позовні вимоги підтримали в повному обсязі та просили суд їх задовольнити.

Представник відповідача у судовому засіданні заперечував проти вимог позову та просив відмовити у їх задоволенні. Суду пояснив, що дійсно між позивачем та відповідачем 24.09.2012 було укладено Договір. 09.08.2013 року кошти в сумі 23158,89 Євро із депозитного рахунку за договором №891/2012-222 від 24.09.2012 року були достроково вилучені і в повному обсязі шляхом видачі готівки через касу згідно заяви про дострокове вилучення вкладу від 06.08.2013 року та заяви на видачу готівки №30. Вважає, що висновок експерта не може слугувати єдиним та беззаперечним докам не зняття коштів.

Суд, повно та всебічно дослідивши матеріали справи, дійшов висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно ч. 1 ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Як вбачається з матеріалів справи, 24.09.2012 року між позивачем та відповідачем було укладено договір №891/2012-222 банківського вкладу «Капітал» в Євро із щомісячною сплатою процентів (370 днів), на загальну суму вкладу 24588,00 Євро на термін з 24.09.2012 року по 29.09.2013 року зі сплатою процентів у розмірі 9% річних.

Відповідно до ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

За договором банківського вкладу незалежно від його виду банк зобов'язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника, крім вкладів, зроблених юридичними особами на інших умовах повернення, які встановлені договором. Умова договору про відмову від права на одержання вкладу на першу вимогу є нікчемною (ч.1 ст. 1060 ЦК України).

06.08.2013 року позивачем до відповідача була подана заява з проханням 09.08.2013 року достроково повернути частину вкладу в сумі 23588,00 Євро згідно з депозитним договором №891/2012-222 від 24.09.2012 року та згідно заяви на видачу готівки №30 09.08.2013 року позивачу видано 23158,89 Євро, еквівалент у гривнях 247305,63 грн.

Також 09.08.2013 року між позивачем та відповідачем укладено додаткову угоду до договору №891/2012-222 від 24.09.2012 року, згідно якої за домовленістю сторін та відповідно до п.2.1.5 договору вкладник частково вилучає з рахунку кошти в розмірі 23588,00 Євро у зв'язку з чим загальна сума вкладу на дату укладення додаткової угоди становитиме 1000,00 Євро.

Також до суду було подано копію витягу з кримінального провадження №0002551, внесеного до ЄРДР 19.03.2014 року за заявою ПАТ «КБ «Хрещатик», згідно якого працівники ПАТ «КБ «Хрещатиик» зловживаючи своїм службовим становищем привласнили грошові кошти в сумі 14399534,67 грн., 274128,00 доларів США та 188835,00 євро, які були їм ввірені, чим завдали матеріальної шкоди ПАТ «КБ «Хрещатик».

Згідно копії висновку експерта Науково - дослідного експертно - криміналістичного центру Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в місті Києві №594/тдд від 26.12.2014 року, проведеному у кримінальному провадженні за №0000048, підпис від імені позивача у заяві від 06.08.2013 року, заяві на видачу готівки №30 09.08.2013 року, додатковій угоді до договору №891/2012-222 від 24.09.2012 року, виконані не позивачем, а іншою особою.

Проте, суд не вважає копію висновку експерта Науково - дослідного експертно - криміналістичного центру Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в місті Києві №594/тдд від 26.12.2014 року належним та допустимим доказом, враховуючи наступне.

Відповідно до вимог ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Висновок експерта - докладний опис проведених експертом досліджень, зроблені у результаті них висновки та обґрунтовані відповіді на питання, задані судом (ст. 66 ЦПК України).

Експертиза - це дослідження на вимогу суду поданих ним об'єктів, яке провадиться експертами на базі спеціальних знань і на науковій основі з метою одержання даних про факти, що мають значення для правильного вирішення справи. Суд не може обґрунтовувати своє рішення висновком експертизи, отриманим іншим судом або навіть цим же судом при розгляді іншої справи.

Висновок експертизи може бути доказом у справі лише тоді, коли експертиза здійснена на підставі ухвали суду відповідними судово-експертними установами. У разі коли висновок експертизи наданий стороною як додаток до позовної заяви, тобто проведений відповідною експертною установою за клопотанням сторони чи її представника, то такий висновок може розцінюватися лише як письмовий доказ, який підлягає дослідженню в судовому засіданні та відповідній оцінці. Якщо стосовно цього письмового доказу в судовому засіданні виникнуть сумніви, то виходячи з характеру матеріально-правового спору та залежно від того, яке значення має наявність у справі такої експертизи, суд повинен роз'яснити особам, які беруть участь у справі, про їх право заявити клопотання про її призначення.

Представник позивача в судовому засіданні пояснив, що висновок експерта в кримінальному провадженні є належним та допустимим доказом та не виявив бажання заявляти клопотання про призначення експертизи у даній справі.

Суд також не приймає до уваги викладене у витягу з акту від 12.05.2014 року «Про результат ревізії ведення операцій з депозитами фізичних осіб Київського регіонального відділення ПАТ «КБ «Хрещатик», оскільки, висновки про те, що підписи у заявах не відповідають зразку підпису клієнта, потребують спеціальних знань, а до акту не долучено відповідних документів, що директор департаменту аудиту і контролю ОСОБА_2, який підписав даний акт, має такі знання.

Згідно з ч. 1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, а як вбачається з матеріалів справи позивачем не було надано належних та допустимих доказів на обґрунтування своїх позовних вимог, тому в задоволенні позову необхідно відмовити.

Керуючись ст.ст. 10, 60, 66, 74, 79, 88, 169, 179, 209, 212-215, 218, ЦПК України, ст.ст. 525, 526, 1060 ЦК України, суд,

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «КБ «Хрещатик» про захист прав споживачів та стягнення боргу - відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Апеляційного суду м. Києва через суд першої інстанції шляхом подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя