Справа № 628/756/15-ц
Провадження № 2/628/457/15р.
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 вересня 2015 року Куп'янський міськрайонний суд Харківської області

у складі: головуючого - судді Демченко І.М.

за участю секретаря - Романової Н.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Куп'янську цивільну справу за доповненою позовною заявою ОСОБА_1, представник позивача: ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «ОТП Банк", треті особи: ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання порушеним права і визнання кредитного договору недійсним, та зобов'язання зарахування коштів за кредитним договором,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом, у якому, згодом змінивши свої вимоги, просить суд в порядку Закону України "Про захист прав споживачів" визнати порушеним її право, як споживача фінансових послуг, кредитний договір № СМ-SМЕ 700/131/2008 від 11.04.2008 року, укладений між ЗАТ "ОТП Банк", правонаступником якого є ПАТ "ОТП Банк" та ОСОБА_1 визнати недійсним, а також зобов'язати ПАТ "ОТП Банк" зарахувати в рахунок повернення коштів за вказаним вище кредитним договором безпідставно отримані від ОСОБА_1 гроші у вигляді комісії в сумі 24050,63 грн., посилаючись на те, що 11.04.2008 р. ЗАТ "ОТП Банк" і ОСОБА_1 уклали кредитний договір, за умовами якого вона отримала кредит в сумі 200 000 євро на споживчі цілі на строк по 10 квітня 2018 року за умови сплати процентів у розмірі фіксованого відсотку - 5,5 + відсоткова ставка FIDR. В забезпечення повного і належного виконання кредитного договору в той же день між Банком і ОСОБА_3 був підписаний договір поруки, а також між Банком і ОСОБА_4 - іпотечний договір, предметом якого є житловий будинок АДРЕСА_1.

Як вважає позивач, інтереси якої в суді по довіреності представляв ОСОБА_2, наданий позивачу кредит є споживчим кредитом, що випливає з положень п.23 ч.1 ЗУ "Про захист прав споживачів" та Положення Національного Банку України "Про кредитування". Проаналізувавши умови кредитного договору, на думку позивача, у ньому були виявлені порушення, зокрема, з'ясовано, що при укладанні цього договору між сторонами фактично не була досягнута згода з усіх істотних умов, оскільки узгоджені у ньому: розмір абсолютного подорожчання кредиту за весь термін кредитування, реальна процентна ставка та загальна вартість кредиту не відповідають фактично встановленим в кредитному договорі розмірам. Також, позивач переконана, що кредитний договір був укладений внаслідок обману зі сторони відповідача, який не виконав обов'язку про надання позичальнику повної і достовірної інформації про умови кредиту перед укладенням, а під час укладення договору банком не було дотримано істотних умов, передбачених законодавством і встановлено несправедливі умови договору. У зв'язку з цим, є підстави вважати цей кредитний договір таким, що не відповідає вимогам чинного законодавства.

Крім того, передбачена п.5 частини №1 кредитного договору умова, щодо обов'язку сплати позичальником на користь банку комісії за відкриття і ведення кредитного рахунку в розмірі 1% від суми кредиту у гривневому еквіваленті, суперечить вимогам ч.5 ст. 11 ЗУ "Про захист прав споживачів", а сума сплаченої комісії в розмірі 24050,63 грн. за ст. 19 цього ж Закону може бути віднесена до підприємницької практики, яка вводить в оману споживача, що привело до її помилкової сплати позивачем.

ОСОБА_1 і треті особи до суду не з'явилися. Представник позивача і третіх осіб згідно довіреностей ОСОБА_2 у судове засідання 08 вересня 2015 року також не з'явився по невідомим причинам, хоча належним чином під розпис був особисто сповіщений про час і місце його проведення. Заяви про відкладення судового засідання або про поважність причин неявки в суд не надав.

Згідно ч.2 ст. 169 ЦПК України неявка представника в судове засідання без поважних причин або неповідомлення ним про причини неявки не є перешкодою для розгляду справи. За клопотанням сторони та з урахуванням обставин справи суд може відкласти її розгляд.

Клопотань про відкладення розгляду справи від позивача або її представника до суду надано не було, тому, враховуючи те, що дана цивільна справа знаходиться у провадженні суду більше п'яти місяців та за цей час сторони у відповідності до ст.ст. 11,60 ЦПК України мали змогу надати всі можливі докази в обґрунтування своїх позицій по суті позову, суд вважає доцільним розглянути справу без участі представника позивача і третіх осіб у даному судовому засіданні по наданим матеріалам.

Від представника "ОТП Банк" надійшла заява про розгляд справи у їх відсутності та з врахуванням позиції (а.с.128), викладеної у запереченні, згідно якого позов є необґрунтованим, оскільки позивач не зазначив, яким саме чином порушені його права при укладанні даного договору та яким саме чином його права порушив відповідач. Крім того, посилання ОСОБА_1 про визнання договорів поруки і іпотеки недійсними, вони також вважають такими, що не підлягають задоволенню. Позивач не є стороною вказаних договорів та оскільки нею не зазначено яким чином їх укладення впливає на її права і обов'язки, ці вимоги є безпідставними (а.с.129). Крім того, відповідачем направлена до суду заява про застосування строків позовної давності, де вказується на наявність підстав для відмови в позові у зв'язку з пропуском строку позовної давності.

Фіксація судового процесу технічними засобами не проводилася згідно вимог ч. 2 ст. 197 ЦПК України.

Враховуючи позиції учасників судового процесу та перевіривши матеріали справи, суд прийшов до висновку про відмову ОСОБА_1 в задоволенні її доповненої позовної заяви виходячи з наступних підстав.

Судом встановлено, що 11 квітня 2008 року між ЗАТ "ОТП Банк", правонаступником якого є ПАТ "ОТП Банк" та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір № СМ-SME 700/131/2008, за умовами якого остання отримала кредит на споживчі цілі в сумі 200 000 євро одним траншем строком по 10 квітня 2018 року зі сплатою процентів за користування кредитом.

В обґрунтування заявлених позовних вимог ОСОБА_1 зазначила, що під час укладення вказаного кредитного договору банк приховав від неї інформацію щодо розміру подорожчання кредиту за весь термін кредитування реальної процентної ставки і загальної вартості кредиту, а також умова банку по кредитному договору /п.5 частини №1/ щодо обов'язку сплати суми комісії в розмірі 1 відсотку від суми кредиту за відкриття і ведення кредитного рахунку суперечить вимогам Закону України "Про захист прав споживачів", чим ввів в оману позивача щодо реальної відсоткової ставки, абсолютного значення кредиту та кінцевої загальної суми кредиту.

За правилами ч.1 ст.627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною (ст.638 ЦК України).

Пунктом 3 частини № 1 укладеного між ОСОБА_1 та ЗАТ "ОТП Банк" кредитного договору встановлено, що сторони наступним домовились, що для розрахунку процентів за користування кредитом буде використовуватися Плаваюча процентна ставка (а.с.9).

Пунктом 1.4 частини № 2 кредитного договору № СМ-SME 700/131/2008 від 11 квітня 2008 року передбачено, що проценти за користування кредитом розраховуються банком таким чином: у разі використання фіксованої процентної ставки, проценти за користування кредитом розраховуються на основі фіксованої процентної ставки, з розрахунку річної бази нарахування процентів. У разі використання плаваючої процентної ставки, проценти за користування кредитом розраховуються як FIDR + Фіксований відсоток з розрахунку річної бази нарахування процентів. За базовий FIDR сторони приймають ставку FIDR (діючу на момент укладення цього договору). Плаваюча процентна ставка по кредиту підлягає корегуванню протягом дії цього договору щоразу після кожного 12 календарного місяця, починаючи з дати укладення цього договору, якщо інше не передбачено цим договором. Плаваюча процентна ставка за користування кредитом впродовж першого року дії цього договору підлягає корегуванню після перебігу 11 календарного місяця, починаючи з дати укладення цього договору. Плаваюча процентна ставка фіксується відповідно до умов цього договору в перший банківський день місяця, наступного за місяцем закінчення вищезазначеного 11/12 місячного періоду дії попередньої плаваючої процентної ставки. З зазначених дат, проценти нараховуються виходячи із ставок FIDR (фактично діюча на дату корегування) + фіксований відсоток з розрахунку річної бази нарахування процентів.

Пунктом 1.4.1.3.2 передбачено, що сторони цим висловлюють свою цілковиту згоду щодо такої зміни плаваючої процентної ставки, стосовно всієї непогашеної суми кредиту, без укладення будь-яких додаткових договорів до цього договору (а.с.10 на звороті).

За положеннями ч. 5 ст. 11, ст. 18 Закону України "Про захист прав споживачів" до договорів із споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема положення, згідно з якими передбачаються зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки. Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору..

При розгляді справи № 6-80 цс/12 Верховний Суд України зробив правовий висновок, згідно з яким за ч. 5 ст. 11, ст.18 Закону України "Про захист прав споживачів" до договорів із споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема положення, згідно з якими передбачаються зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки. Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору. Аналіз указаних норм дав підстави для висновку, що несправедливими є положення договору про споживчий кредит, які містять умови про зміни у витратах, зокрема, за обслуговування кредиту та за дострокове погашення кредиту, якщо вони визначені формулою зі змінними величинами, і це є підставою для визнання таких положень недійсними.

Отже, як роз'яснив у вказаній справі Верховний Суд України, несправедливими є умови в договорах, згідно з якими передбачаються зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки.

Як зазначалося вище та підтверджується матеріалами справи, у оскаржуваному кредитному договорі сторони передбачили плаваючу процентну ставку, яка складається з фіксованого відсотка та FIDR (процентна ставка по строкових депозитах фізичних осіб).

Ст.3 ЦК України серед загальних засад цивільного законодавства передбачає свободу договору.

Погодившись на таку плаваючу процентну ставку, ОСОБА_1 реалізувала своє право на отримання кредиту саме на таких умовах та зобов'язалася сплачувати проценти за такою ставкою. Сама відсоткова ставка не являється несправедливою умовою.

Крім того, позивач 01 і 11 квітня 2008 року під розпис була ознайомлена з інформацію про орієнтовну сукупну вартість кредиту та іншу необхідну для укладення договору кредиту інформацію, зокрема і про комісію банку за оформлення справи з відкриття кредитного рахунку в розмірі 1% від розміру кредиту в гривневому еквіваленті по курсу НБУ на день видачі кредиту, що підтверджується наявними в матеріалах справи доказами (а.с.9,14-15,21,51-56), а тому твердження позивача про введення її в оману діями відповідача не є обґрунтованими.

Стаття 15 ЦК України передбачає, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Статтями 10,11,58,60,61,179,212,213 ЦПК України передбачено, що сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Суд розглядає цивільні справі не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Предметом доказування під час судового розгляду є факти, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Для встановлення у судовому засіданні фактів, зазначених вище, досліджуються показання свідків, письмові та речові докази, висновки експертів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до ч.1 ст.215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

При укладенні оспорюваного кредитного договору були враховані вимоги ст.ст.1048-1052,1054 ЦК України та сторонами досягнуто згоди з усіх істотних умов договору. Відповідно до ст.629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Банк виконав всі вимоги кредитного договору у повному обсязі, при цьому позивач належним чином був ознайомлений з видами і умовами кредитування в Банку, позивач самостійно вибрав валюту кредитування, вказавши про це у власноруч написаній заяві, свобода волевиявлення позивача при цьому жодним чином не обмежувалася і не порушувалася.

Враховуючи, що предметом позовних вимог є визнання недійсним кредитного договору, який був укладений ще в 2008р., а нормою ст.297 ЦК України встановлена загальна позовна давність в три роки, жодних підстав для поновлення строку позовної давності позивачем не наведено, суд вважає що позивачем пропущений строк позовної давності, та поважні причини його пропуску відсутні.

Оскільки позивач і її представник не довели суду наявності підстав для визнання кредитного договору недійсним та зарахування в повернення коштів суми комісії, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 Також суд зазначає, що позивач не вказала, яким чином укладення між банком та 3-ми особами договорів поруки та іпотеки впливає на її права та обов'язки, вона не є стороною за договором поруки і договором іпотеки, укладеними між ЗАТ "ОТП Банк" і Касьяновими, в цій частині її вимоги також безпідставні та необґрунтовані.

Керуючись ст.ст.10, 11, 60, 169, 209, 212, 214-215 ЦПК України, ст.ст. 3, 215-235, 267,627,629 ЦК України, ст. ст. 11, 18 Закону України "Про захист прав споживачів" суд,

В И Р І Ш И В:

У задоволенні доповненої позовної заяви ОСОБА_1, представник позивача: ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «ОТП Банк", треті особи: ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання порушеним права і визнання кредитного договору недійсним та зобов'язання зарахування коштів за кредитним договором відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Харківської області через Куп'янський міськрайонний суд Харківської області шляхом подачі в 10-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Головуючий Демченко І.М.