АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Апеляційне провадження № 22-ц/796/1049/2015 Головуючий в суді 1 інстанції - Волкова С.Я.
Доповідач - Ящук Т.І.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 лютого 2015 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого судді Ящук Т.І.

суддів Немировської О.В., Чобіток А.О.

при секретарі Басюк Ю.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Києві справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2, яка подана представником ОСОБА_3, на рішення Печерського районного суду м.Києва від 26 листопада 2014 року по справі за позовом ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Вектор плюс», Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи», треті особи: ОСОБА_4, Публічне акціонерне товариство «Омега Банк» про визнання недійсним договору факторингу та договору про передачу прав за іпотечним договором,

встановила:

В червні 2014 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до відповідачів та, з урахуванням уточнень, просила визнати недійсним договір факторингу від 28.11.2012 року, укладений між відповідачами ТОВ «Факторингова компанія «Вектор плюс» та ТОВ «Кредитні ініціативи», а також визнати недійсним договір від 28.11.2012 року про передачу прав за іпотечним договором.

Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 26 листопада 2014 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням, представник ОСОБА_2 - ОСОБА_3 подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким задовольнити позов у повному обсязі, посилаючись на порушення та неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

Вказувала, що ТОВ «Факторингова компанія «Вектор Плюс» не мала права укладати договір факторингу з ТОВ «Кредитні ініціативи» , яким було відступлено право грошової вимоги за кредитним договором № 2619/0308/88-007 від 25.03.2008 року без письмового дозволу Спостережної Ради ПАТ «Сведбанк» .

Зазначала, що висновок суду першої інстанції про те, що Спостережна Рада ПАТ «Сведбанк» надала такий дозвіл є безпідставним, оскільки протокол засідання Спостережної ради ПАТ «Сведбанк» №19 від 20 листопада 2012 року містить в собі положення про погодження укладення наступних договорів факторингу у майбутньому, а в договорі факторингу між ПАТ «Сведбанк» та ТОВ «ФК «Вектор Плюс», укладеному на пізнішу дату, ніж протокол № 19 від 20.11.2012 року , а саме - 28 листопада 2012 року, містяться умови про обов'язковість надання Спостережною радою ПАТ «Сведбанк» згоди на відступлення права вимоги та взагалі не згадується про протокол № 19 спостережної Ради ПАТ «Сведбанк» від 20.11.2012 року.

Посилалась на те, що згідно з умовами договору факторингу Фактор ТОВ «ФК «Вектор плюс» спочатку повинен звернутись до банку з запитом про надання банком дозволу на укладення наступного договору факторингу і лише з дня отримання банком запиту фактора щодо зазначеного дозволу банк надає попередній письмовий дозвіл або письмову відмову в наданні дозволу протягом 3-х місяців. Однак після укладення договору факторингу № 15 від 28.11.2012 року письмового дозволу ПАТ «Сведбанк» на укладення наступного договору факторингу не існувало.

Крім того, ПАТ «Сведбанк» направив позивачу повідомлення про відступлення грошової вимоги, в якій зазначено, що даним повідомленням банк повторно повідомляє, що ПАТ «Сведбанк» відступило право вимоги заборгованості по кредитному договору №2619/0308/88-007 від 25.03.2008 року ТОВ «ФК «Вектор плюс» і у разі наявності будь-яких питань стосовно заборгованості необхідно звертатись до нового кредитора ТОВ «ФК «Вектор плюс». Таке повторне повідомлення було направлено позичальнику 22.02.2013 року, тобто після укладення договору факторингу, що свідчить про те, що при укладенні наступного договору факторингу з ТОВ «Кредитні ініціативи», ТОВ «ФК «Вектор плюс» не отримувало згоди від банку.

В судовому засіданні представник апелянта ОСОБА_2 - ОСОБА_3 підтримала апеляційну скаргу та просила задовольнити.

Представники відповідачів та третьої особи ПАТ «Омега Банк» в судове засідання не з'явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 512 ЦК України, кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Відповідно до ст. 1077 ЦК України, за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов'язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов'язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов'язання клієнта перед фактором. Зобов'язання фактора за договором факторингу може передбачати надання клієнтові послуг, пов'язаних із грошовою вимогою, право якої він відступає.

Згідно зі ст.1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Майбутня вимога вважається переданою фактору з дня виникнення права вимоги до боржника. Якщо передання права грошової вимоги обумовлене певною подією, воно вважається переданим з моменту настання цієї події.

Відповідно до ст. 203 ЦПК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною вимог, які встановлені частинами 1-3, 5, 6 ст. 203 ЦК України. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним.

Звертаючись до суду з даним позовом, позивач свої вимоги обґрунтовувала тим, що 25 березня 2008 року між ПАТ «Сведбанк» ( яке в подальшому було змінене на ПАТ «Омега Банк») та ОСОБА_4 було укладено кредитний договір, відповідно до якого банк надав ОСОБА_4 грошові кошти у сумі 150 000 доларів США на строк до 25.03.2018 року зі сплатою 11, 9% річних.

З метою забезпечення виконання зобов'язань ОСОБА_4 за кредитним договором було укладено іпотечний договір від 25.03.2008 року, за яким позивач ОСОБА_2 передала в іпотеку банку квартиру АДРЕСА_1.

За договором факторингу №15 від 28.11.2012 року ПАТ «Сведбанк» відступив ТОВ «Факторингова компанія «Вектор плюс» право вимоги заборгованості по кредитних договорах. Того ж дня відповідач ТОВ ФК «Вектор плюс» відступив свої права вимоги заборгованості по кредитних договорах, в тому числі, і по кредитному договору №2619/0308/88-007 від 25.03.2008 року та іпотечному договору від 25.03.2008 року ТОВ «Кредитні ініціативи», не отримавши погодження банку.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 1083 ЦК України, наступне відступлення фактором права грошової вимоги третій особі не допускається, якщо інше не встановлено договором факторингу. Тому позивач вважає, що ТОВ «Факторингова компанія «Вектор Плюс» не мала права укладати договір факторингу з ТОВ «Кредитні ініціативи», яким було відступлено право грошової вимоги за кредитним договором № 2619/0308/88-007 від 25.03.2008 року без письмового дозволу спостережної ради ПАТ «Сведбанк».

Оскільки на забезпечення виконання вказаного кредитного договору позивачем було укладено іпотечний договір, права вимоги по якому також передані ТОВ «Кредитні ініціативи», позивач вважає себе заінтересованою особою відповідно до ст. 215 ЦК України та просить вимоги задовольнити.

Судом першої інстанції встановлено, що 25 березня 2008 року між ВАТ «Сведбанк» та ОСОБА_4 ( позичальником) було укладено кредитний договір №2619/0308/88-007, за яким банк надав позичальнику грошові кошти у розмірі 150 000 доларів США на строк з 25.03.2008 року по 25.03.2018 року зі сплатою процентів у розмірі 11,9% за весь строк фактичного користування кредитом.

25.03.2008 року між ВАТ «Сведбанк» та ОСОБА_2 (іпотекодавцем) було укладено іпотечний договір, яким іпотекодавець передала в іпотеку іпотекодержателю належну їй квартиру АДРЕСА_1. Іпотечним договором забезпечується повернення отриманого позичальником ОСОБА_4 кредиту за кредитним договором №2619/0308/88-007 від 25.03.2008 року та додаткових угод до нього у сумі 150 000 доларів США зі сплатою процентів за користування кредитом у термін і на умовах, визначених кредитним договором; іпотечний договір посвідчено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_6, зареєстровано в реєстрі за №718.

28 листопада 2012 року між ПАТ «Сведбанк» та ТОВ «Факторингова компанія «Вектор-Плюс» (фактор) було укладено договір факторингу №15, за яким банк відступив фактору свої права вимоги заборгованості по кредитних договорах, укладених з боржниками, право на вимогу якої належить банку на підставі документації, а фактор шляхом надання фінансової послуги банку набув права вимоги такої заборгованості від боржників та передав банку за плату грошові кошти в розпорядження у розмірі, що становить ціну продажу, та в порядку, передбаченому даним договором.

Також банком і фактором було підписано додатки до договору факторингу №15 від 28.11.2012 року, серед яких додаток №1-Б, що є переліком кредитних договорів та договорів забезпечення (з інформацією щодо кредитів та забезпечення).

Крім того, 28 листопада 2012 року між ПАТ «Сведбанк» та ТОВ ФК «Вектор плюс» було укладено договір про відступлення прав за іпотечними договорами, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_7 за реєстровим № 6970, за яким право вимоги за іпотечними договорами, в тому числі укладеним з ОСОБА_2, перейшло до ТОВ Факторингова компанія «Вектор плюс».

28 листопада 2012 року між ТОВ «Факторингова компанія «Вектор-Плюс» (клієнт) та ТОВ «Кредитні ініціативи», яке має статус фінансової установи за законодавством України та внесено до Державного реєстру фінансових установ України, (фактор) було укладено договір факторингу, за яким клієнт відступив фактору свої права вимоги заборгованості по кредитних договорах, укладених з боржниками, зазначених у реєстрі заборгованості боржників та у переліку кредитних договорів та договорів забезпечення, право на вимогу якої належить клієнту на підставі документації, а фактор шляхом надання фінансової послуги клієнту набув права вимоги такої заборгованості від боржників та передав клієнту за плату грошові кошти в розпорядження у розмірі, що становить ціну продажу, та в порядку, передбаченому даним договором.

Згідно з додатком №1 до договору факторингу, що є переліком кредитних договорів, ТОВ «Кредитні ініціативи» передано право вимоги за кредитним договором №2619/0308/88-007 від 25.03.2008 року, укладеного із ОСОБА_4

28 листопада 2012 року між ТОВ «Факторингова компанія «Вектор-Плюс» (іпотекодержатель) та ТОВ «Кредитні ініціативи» (новий іпотекодержатель) було укладено договір про передачу прав за іпотечним договором, яким іпотекодержатель передав новому іпотекодержателю права за іпотечними договорами, перелік яких наведено у додатку №1 до цього договору, в тому числі передано право вимоги за іпотечним договором, укладеним із ОСОБА_2

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 про визнання недійсним договору факторингу, укладеного 28.11.2012 року між ТОВ «Факторингова компанія «Вектор плюс» та ТОВ «Кредитні ініціативи», суд першої інстанції виходив з того, що позивач не є стороною даної угоди. Крім того, виписка №1 з протоколу №19 від 20.11.2012 року спостережної ради АТ «Сведбанк» свідчить про надання письмового дозволу (погодження) про продаж (відступлення) портфеля простроченої кредитної заборгованості за забезпеченими кредитними договорами фізичних осіб від ТОВ «Факторингова компанія «Вектор плюс» до ТОВ «Кредитні ініціативи», тому доводи позивача про невідповідність укладеного договору положенням ст. 1078 ЦК України та його нікчемність на підставі ст. 228 ЦК України - відхилені судом першої інстанції як безпідставні.

З тих же підстав визнані такими, що не підлягають задоволенню вимоги ОСОБА_2 про визнання недійним договору про передачу прав за іпотечним договором від 28.11.2012 року, укладеного між відповідачами.

Виходячи з наявних у матеріалах справи, досліджених судом першої інстанції письмових доказів, колегія суддів вважає, що висновки суду щодо підстав для відмови у задоволенні позовних вимог відповідають обставинам справи та положенням матеріального закону. Норми матеріального права - ст. 203, 215, 514, 1077, 1083 ЦК України відповідно до спірних правовідносин застосовані правильно.

Доводи апеляційної скарги позивача є аналогічними обґрунтуванню позовних вимог, вони були предметом розгляду суду першої інстанції , отримали належну правову оцінку та правильно були відхилені судом.

Доводи апелянта зводяться до того, що судом першої інстанції безпідставно прийнято до уваги виписку із протоколу спостережної ради ПАТ «Сведбанк» № 19 від 20.11.2012 року, яким надано дозвіл на відступлення прав вимоги ТОВ «Кредитні ініціативи», оскільки таке рішення було прийнято спостережною радою ПАТ «Сведбанк» до укладення договору факторингу, тоді як у самому договорі від 28.11.2012 року передбачено іншу процедуру отримання письмового дозволу ПАТ «Сведбанк» на укладення наступного договору факторингу.

Проте такі доводи колегія суддів вважає необґрунтованими, враховуючи наступне.

Відповідно до ст. 1083 ЦК України, наступне відступлення фактором права грошової вимоги третій особі не допускається, якщо інше не встановлено договором факторингу. Якщо договором факторингу допускається наступне відступлення права грошової вимоги, воно здійснюється відповідно до положень цієї глави.

Як встановлено судом першої інстанції, відповідно до п.2.6 договору факторингу № 15 від 28.11.2012 року, укладеного між ПАТ «Сведбанк» та ТОВ ФК «Вектор плюс», окрім випадків, передбачених у п.2.6.5, наступне відступлення (або будь-яке інше відчуження) фактором прав вимоги заборгованості до боржників будь-яким третім особам допускається виключно за умови отримання фактором від банку попереднього письмового дозволу (погодження) спостережної ради банку. Для реалізації цілей цього підпункту договору запит фактор надає банку шляхом особистого вручення банку з отриманням відмітки банку про підтвердження факту його отримання. З дня отримання банком запиту фактора щодо зазначеного дозволу, банк надає попередній письмовий дозвіл або письмову відмову в наданні дозволу протягом 3-х місяців.

Разом з тим, пунктом 2.6.5 договору факторингу № 15 визначено, що письмовий дозвіл від банку не потрібен, якщо особа, яка має намір придбати у фактора право вимоги заборгованості від боржників, є банківською установою або фінансовою установою (у тому числі факторинговою компанією), яка пов'язана відносинами контролю з банківською установою.

Відповідно до п. 2 протоколу № 19 спостережної ради ПАТ «Сведбанк» було прийнято рішення : відступити компанії, що входить до складу групи компаній «Укрборг», серед яких - Товариство з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Вектор Плюс», права вимоги ( в тому числі права вимоги за договорами забезпечення) за наступними забезпеченими договорами фізичних осіб ( станом на 29.10.2012 року).

Пунктом 4 вказаного рішення визначено: надати дозвіл компанії групи «Укрборг», що придбає права вимоги згідно даного рішення, на наступний продаж ( відступлення) прав вимоги заборгованості до боржників ( як в цілому, так і будь-якої її частини) Товариству з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи». ( а.с. 149).

Затаких обставин колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що під час укладення договору факторингу між ТОВ «Факторингова компанія «Вектор Плюс» та ТОВ «Кредитні ініціативи» був у наявності відповідний дозвіл банку на укладення зазначеного договору.

Відповідно до ст. 516 ЦК України заміна кредитора у зобов'язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов'язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов'язку первісному кредиторові є належним виконанням.

Враховуючи викладені вимоги закону, доводи апелянта про те, що ПАТ «Сведбанк» повідомляло лише про передачу права вимоги ТОВ ФК «Вектор плюс», при цьому через тривалий час після укладення договору факторингу - 22.03.2013 року, та вказувало, що з питань заборгованості необхідно звертатись до вказаного товариства, - колегія суддів не приймає до уваги, оскільки вказані обставини не можуть бути підставою для визнання договору факторингу з ТОВ «Кредитні ініціативи» недійсним.

Доводи апелянта про те, що за змістом ст. 215 ЦК України вона є заінтересованою особою, оскільки вона є іпотекодавцем за договором, право вимоги по якому також перейшло до ТОВ «Кредитні ініціативи» за договором про передачу прав за іпотечним договором, - висновків суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позовних вимог не спростовують, оскільки ОСОБА_2 не надано суду жодного доказу на підтвердження наявності в діях чи рішеннях відповідачів при укладенні оспорюваних договорів порушень будь-яких прав позивача. Тоді як відповідно до ст. 215 ЦК України вимога про визнання оспорюваного правочину недійсним може бути заявлена як однією зі сторін правочину, так і іншою заінтересованою особою, права та законні інтереси якої порушено вчиненням правочину ( п.5 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06.11.2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними»).

Інші доводи апеляційної скарги не містять обставин, які б дали суду апеляційної інстанції підстави для спростування висновків суду щодо необґрунтованості заявленого позову.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції було повно та всебічно встановлено обставини справи, надано вірну оцінку зібраним доказам норми матеріального права відповідно до спірних правовідносин застосовані правильно, рішення суду ухвалено з дотриманням процесуального закону, доводи, викладені в апеляційні скарзі, висновків суду не спростовують, а тому підстави для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення відсутні.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307-308, 313-315, 317, 218 ЦПК України, колегія суддів

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Печерського районного суду м. Києва від 26 листопада 2014 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий : Судді: