У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

7 жовтня 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України

з розгляду цивільних і кримінальних справ в складі:

головуючого Луспеника Д.Д.,

суддів: Гулька Б.І., Хопти С.Ф.,

Черненко В.А., Штелик С.П..

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Вектор Плюс» до ОСОБА_3 про стягнення суми заборгованості за кредитним договором за касаційною скаргою товариства з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Вектор Плюс» на рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 19 січня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Тернопільської області від 2 квітня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У листопаді 2013 року товариство з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Вектор Плюс» (далі - ТОВ «ФК «Вектор Плюс») звернулося до суду з указаним позовом, посилаючись на те, що 8 квітня 2008 року між публічним акціонерним товариством «Сведбанк» (далі - ПАТ «Сведбанк») та ОСОБА_3 було укладено кредитний договір, за умовами якого позичальник отримала кредит у розмірі 279 тис. доларів США зі сплатою 11,9 % річних з кінцевим строком повернення до 8 квітня 2026 року. 28 листопада 2012 року між товариством та банком було укладено договір факторингу, відповідно до умов якого до товариства перейшло право вимоги у тому числі за кредитним договором від 8 квітня 2008 року. Оскільки позичальник не виконувала взяті на себе зобов'язання за кредитним договором, на вимоги кредитора не реагувала, утворилась заборгованість у розмірі 310 739 доларів 91 цент США, що еквівалентно 4 723 280 грн 82 коп., яку позивач просив стягнути на його користь з відповідачки.

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 19 січня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Тернопільської області від 2 квітня 2015 року, з урахуванням ухвали Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 26 січня 2015 року про виправлення описки в рішенні суду, у задоволенні позову ТОВ «Факторингова компанія «Вектор Плюс» відмовлено.

У касаційній скарзі ТОВ «Факторингова компанія «Вектор Плюс», посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права й порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалу апеляційного суду та ухвалити нове рішення, яким задовольнити його позов у повному обсязі.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами для касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не доведено факт переходу від ПАТ «Сведбанк» до ТОВ «ФК «Вектор Плюс» права вимоги за кредитним договором від 8 квітня 2008 року, укладеним з ОСОБА_3

Апеляційний суд погодився з такими висновками. Також апеляційний суд виходив із того, що ОСОБА_3 не була належним чином повідомлена про перехід права вимоги від ПАТ «Сведбанк» до нового кредитора - ТОВ «ФК «Вектор Плюс». Крім того, суд зазначив, що товариство не надало доказів можливості придбання права вимоги за ОСОБА_3, яка є фізичною особою, а не суб'єктом господарювання.

Проте погодитись із таким висновком апеляційного суду не можна.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати.

Таким вимогам закону судове рішення апеляційного суду не відповідає.

Судом установлено, що 8 квітня 2008 року між публічним акціонерним товариством «Сведбанк» (далі - ПАТ «Сведбанк») та ОСОБА_3 було укладено кредитний договір, за умовами якого позичальник отримала кредит у розмірі 279 тис. доларів США зі сплатою 11,9 % річних з кінцевим строком повернення до 8 квітня 2026 року.

Оскільки позичальник не виконувала взяті на себе зобов'язання за кредитним договором, на вимоги кредитора не реагувала, утворилась заборгованість у розмірі 310 739 доларів 91 цент США, що еквівалентно 4 723 280 грн 82 коп.

28 листопада 2012 року між ПАТ «Свебанк» та ТОВ «ФК «Вектор Плюс» було укладено договір факторингу.

Отже, з дня укладення договору про відступлення прав вимоги (купівлі-продажу боргових зобов'язань) за кредитним договором, тобто з 28 листопада 2012 року, до нового кредитора ТОВ «ФК «Вектор Плюс» перейшли всі права вимоги (замість первісного кредитора - ПАТ «Сведбанк» до позичальника - ОСОБА_3.).

Таким чином, внаслідок укладення вказаного договору відбулася заміна кредитора, а саме ТОВ «ФК «Вектор Плюс» набуло статусу нового кредитора/стягувача за договором від 28 листопада 2008 року, позичальником згідно з яким є ОСОБА_3

Отже, на даний час усі права кредитора за вищевказаними кредитним договором належать ТОВ «ФК «Вектор Плюс».

Відповідності до розділу 5 кредитного договору ОСОБА_3 зобов'язалася здійснювати погашення кредиту та сплачувати проценти за користування кредитом у розмірі та строки передбачені умовами договору.

Проте, як свідчать матеріали справи, прийняті на себе зобов'язання позичальник належним чином не виконує і має прострочення строків сплати процентів та суми кредиту.

Згідно зі ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених ст. 11 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Статтею 514 ЦК України передбачено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з ч. 1 ст. 516 ЦК України заміна кредитодавця у зобов'язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено законом чи договором.

При цьому неповідомлення про заміну кредитора не є підставою для невиконання зобов'язань за кредитним договором і тягне наслідки для боржника лише у вигляді виконання зобов'язання не новому, а колишньому кредитору.

Разом з тим ОСОБА_3 не проводила погашення кредитної заборгованості ні ПАТ «Сведбанк», ні ТОВ «ФК «Вектор Плюс».

Проте апеляційний суд, встановивши, що боржник не був повідомлений про заміну первісного кредитора у порушення ст. ст. 212 - 214, 316 ЦПК України не навів переконливих доводів, чому факт неповідомлення боржника про уступку права вимоги новому кредитору за умови невиконання боржником грошового зобов'язання у повному обсязі, взагалі є підставою для звільнення боржника від виконання зобов'язань.

Зазначаючи про те, що відступлення права вимоги за договором факторингу не відбулось з посиланням на пп. 1, 2 розпорядження Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг (далі - Нацкомфінпослуг) від 3 квітня 2009 року № 231 «Про віднесення операцій з фінансовими активами до фінансових послуг», апеляційний суд дав невірне тлумачення цьому розпорядженню, не врахував, що розпорядженням Нацкомфінпослуг від 6 лютого 2014 року № 352 п. 1 розпорядження від 3 квітня 2009 року виключено, та не застосував положення ст. ст. 1077-1079 ЦК України про право на укладення договору факторингу з урахуванням ст. 34 Закону України «Про фінансові послуги».

За таких обставин рішення апеляційного суду не відповідає вимогам ст. 213 ЦПК України щодо законності й обґрунтованості, зазначені вище порушення призвели до неправильного вирішення спору, що в силу ст. 338 ЦПК України є підставою для його скасування з передачею справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Вектор Плюс» задовольнити частково.

Ухвалу апеляційного суду Тернопільської області від 2 квітня 2015 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Д.Д. Луспеник

Судді: Б.І. Гулько

С.Ф. Хопта

В.А. Черненко

С.П. Штелик