Києво-Святошинський районний суд Київської області
Справа № 369/9196/15-ц
провадження 2/369/3829/15
РІШЕННЯ

Іменем України

28.12.2015 року Києво-Святошинський районний суд Київської області в складі:

головуючої судді Пінкевич Н.С.,

при секретарі Дуплій Т.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, треті особи Шпитьківська сільська рада Києво-Святошинського району Київської області, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання права власності на спадкове майно, -

в с т а н о в и в :

У серпні 2015 року позивачка звернулась до суду з даним позовом. Свої вимоги мотивувала тим, що її батькам ОСОБА_5 та ОСОБА_6 було надано житловий будинок по вул. Механізаторів, 9 (раніш Прорізна, 10) в с. Шпитьки Києво-Святошинського району Київської області. Мати тяжко хворіла, тому вона її забрала до себе та до її смерті постійно проживала разом та піклувалась про неї. У 1985 році мати померла. Після її смерті відкрилась спадщина на ? частину житлового будинку. Спадщину після смерті матері вона фактично прийняла, оскільки постійно проживала разом з нею до дня її смерті. Батько ОСОБА_5 після смерті матері одружився з ОСОБА_2, яка після смерті батька ОСОБА_5 забрала всі правовстановлюючі документи на будинок, тому отримати свідоцтво про право на спадщину в нотаріальній конторі вона не може.

Просила суд визнати за нею право власності на 1/2 частину житлового будинку, що знаходиться за адресою: Київська область, Києво-Святошинський район, с. Шпитьки, вул. Механізаторів, буд. 9

При розгляді справи позивачка неодноразово уточнювала позовні вимоги, змінювала підстави позову (а.с. 112). Свої вимоги обґрунтовувала тим, що після смерті 08 квітня 2015 року її батька ОСОБА_5 відкрилась спадщина на житловий будинок №9 по вул. Механізаторів в с. Шпитьки та земельну ділянку площею 0,0931 га біля даного будинку. Вказала, що даний будинок був наданий на сімю батька в 1976 році, а саме на нього, її мати та трьох дітей. Даний будинок її батьки добудували, перебуваючи в зареєстрованому шлюбі, оскільки то була лише коробка. Тому після смерті матері відкрилась спадщина на ? частину житлового будинку та земельну ділянку. Вона спадщину прийняла, оскільки на час відкриття спадщини постійно проживала з померлою матірю, яка тяжко хворіла. Вона неодноразово зверталась до ОСОБА_2, щоб отримати правовстановлюючі документи для оформлення спадкових прав, але остання відмовилась, тому вважає своє право порушеним.

Остаточно просила суд визнати за нею право власності на 1/2 частину житлового будинку та земельної ділянки площею 0,0931га, кадастровий номер :01:013:5017, що знаходяться за адресою: Київська область, Києво-Святошинський район, с. Шпитьки, вул. Механізаторів, буд. 9

У судовому засіданні позивачка та її представник позовні вимоги підтримали. Суду пояснили, що будинок надався на сімю. Коли мати тяжко захворіла, її батько відмовився про неї піклуватись, тому вона забрала мати до себе, де проживала з чоловіком, та постійно проживала та доглядала за нею. Коли мати померла вона поховала її за власний рахунок. Після смерті матері вона та її брати доглядали за будинком, провели газ, зробили веранду десь в 1994 році, постійно обробляли город. Її брати на спадщину не претендують, про що подали суду відповідні заяви. Починаючи з 1997 року батько повернувся до будинку та почав там проживати разом з ОСОБА_2 Після смерті батька ОСОБА_5 вона дізналась, що батько склав заповіт, яким все своє майно заповів відповідачці. Остання не дозволяє користуватись спадковим майном, ні будинком, ні земельною ділянкою, забрала всі документи. Просили суд задоволити позов.

У судовому засіданні відповідачка ОСОБА_2 проти позову заперечувала. Суду пояснила, що вона з 1997 року почала проживати з ОСОБА_5 Згодом вони одружились. Весь час вони проживали в даному будинку, робили ремонти, несли витрати по його утриманню. Потім ОСОБА_5 вирішив оформити право власності на будинок та земельну ділянку. Житловий будинок померлий встиг оформити, але не встиг отримати правовстановлюючі документи на земельну ділянку. Заповіт чоловік склав на неї, тому вимоги позивачки вважає підставними. Подала суду письмові заперечення. Просила суд відмовити в задоволенні позову.

У судове засіданні представник Шпитьківської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області, ОСОБА_3, ОСОБА_4 не зявились. Про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Клопотань про відкладення розгляду справи до суду не надходило. Представник Шпитьківської сільської ради надав суду заяву про розгляд справи в його відсутність.

Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь в справі, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що в задоволенні позову ОСОБА_1 слід відмовити з наступних підстав.

За ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

При розгляді справи судом встановлено, що з 14 жовтня 1963 року ОСОБА_5 та ОСОБА_6 перебували в зареєстрованому шлюбі, що підтверджується витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб №4 від 18 червня 2015 року.

Від шлюбу мають дітей: ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1 (свідоцтво про народження№373119, виданого Великокарашинською сільською радою Макарівського району Київської області, свідоцтво про укладення шлюбу №326591, виданого Шпитьківською сільською радою Києво-Святошинського району Київської області); ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2; ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3.

27 лютого 1985 року померла ОСОБА_7, що підтверджується свідоцтвом про смерть серія ІІІ-БК №300308, виданого Шпитьківською сільською радою Києво-Святошинського району Київської області.

Відповідно до розяснень, що містяться в інформаційному листі №24-753/0/4-13 від 16 травня 2013 року Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування при вирішенні спорів про спадкування, спадщина по яких відкрилась і була прийнята до 01 січня 2004 року, не допускається застосування судами норм ЦК 2003 року, а застосуванню підлягають норми законодавства, чинного на час відкриття спадщини, зокрема ЦК УРСР.

Норми п. 5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК, згідно з якими новий ЦК застосовується також до спадщини, яка відкрилася, але не була прийнята ніким з спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом, тобто правила книги шостої ЦК може бути застосовано лише до спадщини, яка відкрилася після 01 липня 2003 року і не була прийнята ніким зі спадкоємців, право на спадкування яких виникло відповідно до норм статей 529 531 ЦК УРСР.

На час відкриття спадщини в період чинності ЦК УРСР його нормами було передбачено певні дії, які свідчили про прийняття спадщини, у тому числі прийняття спадщини шляхом вступу у володіння та управління спадковим майном (фактичне прийняття спадщини).

Так, відповідно до ст. 549 ЦК УРСР визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо протягом шести місяців з дня відкриття спадщини він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном, якщо він подав до державної нотаріальної контори за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини.

За ст.. 548 ЦК України, 1963 року, для прийняття спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини.

10 липня 2015 року до Першої Київської обласної державної нотаріальної контори звернулась ОСОБА_8 із заявою про прийняття спадщини після смерті матері ОСОБА_6.

З показів допитаних в судовому засіданні свідків вбачається, що після смерті ОСОБА_6, її діти ОСОБА_4, ОСОБА_3, ОСОБА_8 користувались будинком, провели там газ та веранду на початку 90-х років, а один з братів там деякий час там проживав. Разом з тим, з показів свідків не можливо встановити час, протягом якого діти вчинили такі дії. На підставі наведеного, суд вважає, що позивачем не надано доказів прийняття спадщини протягом встановленого ЦК 1963 року, чинного на час відкриття спадщини. Факт проживання разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не має значення для вирішення питання про прийняття спадщини. При цьому, позивачка не заявила суду вимог про встановлення факту прийняття спадщини, незважаючи на неодноразові уточнення позовних вимог. Підстави для застосування ЦК 2004 року судом не встановлено.

Відповідно до ст. 10 ЦК України 1963 року, чинного на час передачі будинку, громадяни можуть відповідно до закону мати майно в особистій власності, право користування жилими приміщеннями та іншим майном, успадковувати і заповідати майно, обирати рід занять і місце проживання, мати права автора твору науки, літератури і мистецтва, відкриття, винаходу, раціоналізаторської пропозиції, промислового зразка, а також мати інші майнові та особисті немайнові права.

За ст. 91 ЦК України 1963 року порядок передачі будівель, споруд, устаткування та іншого майна, що належить до основних засобів державних організацій, іншим державним організаціям, а також колгоспам, іншим кооперативним та іншим громадським організаціям, визначається законодавством Союзу РСР і Української РСР.

Радгоспом «Шпитьківський» 30 грудня 1976 року ОСОБА_5 був переданий будинок площею 52,3 кв.м, побудований в 1976 році, що підтверджується актом від 30 грудня 1976 року.

Даний будинок був переданий на підставі постанови ОСОБА_2 Міністрів СРСР №364 від 31 травня 1973 року «Про пільги переселенню». Відповідно до даної постанови та постанови ОСОБА_2 Міністрів СРСР №400 від 30 серпня 1973 року «Про пільги переселенню» встановлено, що сім'ям, які переселяються в колгоспи і радгоспи, за рахунок держави виплачується одноразова грошова допомога і оплачується вартість проїзду від місця виходу до місця вселення, а також вартість провозу майна в кількості до 2 тонн на сім'ю і худоби в межах норм, встановлених для колгоспного двору Статутом колгоспу в місці виходу переселенців. Також Радгоспи, які приймають переселенців, мали надавати сім'ям переселенців у рік вселення окремі жилі будинки або квартири, присадибні ділянки в установлених розмірах і протягом 2 років після вселення звільняти переселенців від квартирної плати і надавати їм безплатно паливо і комунальні послуги за діючими нормами.

Не подано суду доказів того чи наданий був даний будинок як кредит від Держбанку СРСР, отриманий радгоспом у відповідності до даної постанови, коли саме було погашено частку кредиту ОСОБА_5, що має значення для вирішення питання про перехід майна в особисту власність переселенця.

Крім того, якщо переселенці, які вибувають з колгоспу або залишають роботу в радгоспі без поважних причин до закінчення п'ятирічного строку з дня вселення, зобов'язані: або здати колгоспу, радгоспу побудовані за рахунок кредиту Держбанку СРСР жилі будинки з надвірними будівлями і придбану за допомогою кредиту худобу. При цьому колгосп, радгосп повертає переселенцям суми, сплачені ними в погашення заборгованості по кредитах, а також суми, затрачені на будівництво зазначених будинків понад виданий кредит, з утриманням з цих сум вартості зносу будівель у розмірі не менше амортизаційних відрахувань; або відшкодувати колгоспу, радгоспу затрати на будівництво жилих будинків з надвірними будівлями і придбання худоби, проведені за рахунок державного бюджету і коштів колгоспу, радгоспу.

Відповідно до розяснень Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ, що викладені в листі від 16 травня 2013 року за № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» при вирішенні спорів про визнання права власності на спадкове майно судам слід керуватися законодавством, яке регулювало виникнення права власності у самих спадкодавців на момент закінчення будівництва будинків.

Твердження позивача, що після передачі будинку її батьками проводились перебудови, добудови, тому в них виникло право власності на даний будинок, суд оцінює критично, оскільки належних та допустимих доказів цим обставинам суду подано. Не подано доказів того, яким чином був змінений будинок станом з 1976 року на 1985 рік (на час смерті матері), чи отримувались відповідні погодження при проведенні перебудов, добудов тощо. Натомість з матеріалів справи встановлено, що будинок був наданий радгоспом і він вже був побудованим, згідно з даними технічного паспорту будинок побудований в 1974 році.

Відповідно до Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР від 31 січня 1966 року, затвердженої Міністерством комунального господарства Української РСР, право власності могло бути зареєстроване на підставі Акту про передачу будинків у власність переселенцям при наявності рішень про це виконкомів районних Рад депутатів трудящих і довідок фінансових відділів про остаточний розрахунок переселенця за одержану будівлю.

Рішенням виконавчого комітету Шпитьківської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області №87 від 10 листопада 1994 року визнано право власності на житловий будинок в с. Шпитьки по вулиці Механізаторів №9 Києво-Святошинського району Київської області за ОСОБА_5.

18 травня 2006 року ОСОБА_5 отримав свідоцтво про право власності на вищевказаний житловий будинок та зареєстрував право власності в Києво-Святошинському БТІ, що підтверджується також і витягом №10696487 від 22 травня 2006 року.

Рішенням виконавчого комітету Шпитьківської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області №47 від 29 квітня 2009 року до складу будинковолодіння в с. Шпитьки по вулиці Механізаторів №9 Києво-Святошинського району Київської області включені самочинні добудови - ОСОБА_5.

Відповідно до статті 2 Закону України від 1 липня 2004 року № 1952-IV «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» в редакції, чинній на час виникнення права власності, державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обмежень офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обмежень, що супроводжується внесенням даних до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обмежень.

Згідно зі статтею 3 зазначеного Закону право власності та інші речові права на нерухоме майно, набуті згідно з діючими нормативно-правовими актами до набрання чинності цим Законом, визнаються державою.

Отже, право власності на збудоване до набрання чинності Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» нерухоме майно набувається в порядку, який існував на час його спорудження, а не виникає у звязку із здійсненням державної реєстрації права власності на нього в порядку, передбаченому цим законом, яка є лише офіційним визнанням державою такого прав, а не підставою його виникнення.

При розгляді справи встановлено, що за життя померла ОСОБА_6 не отримувала у власність земельну ділянку, не розпочинала процедуру приватизації земельної ділянки.

Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ листом від 16 травня 2013 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» розяснив, що в разі, якщо спадкодавець не набув права власності на земельну ділянку згідно ст. 125 ЗК України, проте розпочав процедуру приватизації земельної ділянки відповідно до чинного законодавства України, а органами місцевого самоврядування відмовлено спадкоємцям в процедурі приватизації, то спадкоємці мають право звертатись до суду із позовами про визнання відповідного права в порядку спадкування права на завершення приватизації та одержання державного акту про право власності на землю на імя спадкоємця, а не права власності на земельну ділянку.

Відповідно до Закону України «Про державний земельний кадастр» та Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» з 01 січня 2013 року державні акти на право власності на земельну ділянку не видаються.

Ст. 18 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» передбачено, що свідоцтво про право власності на нерухоме майно, що підтверджує виникнення права власності при здійсненні державної реєстрації прав на нерухоме майно, видається фізичним та юридичним особам у разі безоплатної передачі їм земельної ділянки із земель державної чи комунальної власності за рішеннями органів державної влади, ради міністрів АРК, органів місцевого самоврядування.

За ст. 3 ЦПК України кожна особа має право звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

З матеріалів справи встановлено, що рішення Шпитьківської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області від 19 листопада 2014 року затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 0,0931 га, розташованої в с. Шпитьки по вул. Механізаторів, 9 (кадастровий номер :01:013:5017) у власність ОСОБА_5.

Встановлено, що за життя ОСОБА_5 розпочав процедуру приватизації, але не встиг отримати свідоцтво на право власності на земельну ділянку з кадастровим номером :01:013:5017.

Разом з тим, доказів виникнення права власності у ОСОБА_7 до 1985 року на житловий будинок та земельну ділянку суду подано не було. Довідки сільської ради щодо записів погосподарських книг не підтверджують виникнення права власності на будинок, наданий радгоспом переселенцю, оскільки виникнення особистої власності на них регулювався спеціальним законодавством.

Дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об'єктивно наявні у справі докази, оцінив їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв'язок у сукупності, з'ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, з урахуванням того, що відповідно до ст.1 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, суд дійшов висновку про необхідність відмови в задоволенні позову ОСОБА_8

Керуючись ст.ст. 57-64, 208-223 ЦПК України, -

в и р і ш и в :

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2, треті особи Шпитьківська сільська рада Києво-Святошинського району Київської області, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання права власності на спадкове майно - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Н.С. Пінкевич