Провадження № 22-ц/780/4373/15 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_1
Категоія 1 13.08.2015
РІШЕННЯ

Іменем України

13 серпня 2015 року колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Київської області в складі:

Головуючого - судді: Матвієнко Ю.О.,

суддів: Мельника Я.С., Мережко М.В.,

при секретарі: Токар Т.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні апеляційного суду Київської області цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 21 травня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_2, СофіївськоБорщагівської сільської ради КиєвоСвятошинського району Київської області, треті особи: ОСОБА_5, ОСОБА_6, про визнання права власності на майно, скасування свідоцтва про право власності, визнання недійсним рішення,

В С Т А Н О В И Л А :

У серпні 2014 року ОСОБА_3 звернулася до КиєвоСвятошинського районного суду Київської області з позовом, в якому просила визнати недійсним свідоцтво про право власності на нерухоме майно, видане 23 грудня 2004 року виконавчим комітетом Софіївсько-Борщагівської сільської ради на імя ОСОБА_4 на домоволодіння за адресою: Київська обл., Києво-Святошинський район, с.Софіївська Борщагівка, вул.Травнева, буд. 4; визнати недійсним рішення виконавчого комітету Софіївсько-Борщагівської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області від 14 грудня 2004 року №237/1 про визнання права власності за ОСОБА_4 на житловий будинок по вул. Травнева, 4 в с. Софіївська Борщагівка Києво-Святошинського району Київської області; визнати недійсним Державний акт серії III КВ № 031474 на право приватної власності на землю площею 0,10 га, розташовану по вул. Травнева, 4 в с. Софіївська Борщагівка Києво-Святошинського району Київської області, виданий на імя ОСОБА_4 на підставі рішення виконавчого комітету Софіївсько-Борщагівської сільської ради від 14.09.1999 року №163/1 з цільовим призначенням - для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських будівель та зареєстрований в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №1374; визнати за ОСОБА_3 право власності на 1/2 частину житлового будинку загальною площею 318,6 кв.м., житловою площею 83,4 кв.м. та 1/2 частину господарських будівель і споруд по вул. Травнева, 4 в с. Софіївська Борщагівка Києво-Святошинського району Київської області; визнати за ОСОБА_3 право власності на 1/2 частину земельної ділянки площею 0,10 га по вул. Травнева, 4 в с. Софіївська Борщагівка Києво-Святошинського району Київської області для обслуговування її частини житлового будинку і господарських будівель, право приватної власності на яку посвідчено Державним актом серії III КВ №031474, виданим на ім»я ОСОБА_4.

Свої вимоги позивач обґрунтовувала тим, що зареєстрована та проживає ІНФОРМАЦІЯ_1 спільно з дочкою ОСОБА_4, онуком ОСОБА_5, онукою ОСОБА_6. За даною адресою також були зареєстровані та проживали її чоловік ОСОБА_7, який помер в 2009 році, та зять ОСОБА_8, який помер в 2012 році.

Вони проживали однією сімєю, вели спільне господарство та мали спільний бюджет.

Відповідачка ОСОБА_2 є матірю померлого ОСОБА_8, тобто являється спадкоємцем першої черги за законом після його смерті.

Згідно рішення виконавчого комітету Софіївсько-Борщагівської сільської ради від 01.12.1998 року за № 131/8 ОСОБА_4 надано в постійне користування земельну ділянку площею 0,10 га для будівництва індивідуального будинку в селі Соф. Борщагівка по вул. Травнева, 4.

У 2000 році ОСОБА_4 отримала державний акт на земельну ділянку, на якій у 2000 році було розпочато будівництво житлового будинку, закінчене у 2004 році.

23 грудня 2004 року ОСОБА_4 на підставі рішення виконавчого комітету Софіївсько-Борщагівської сільської ради від 14.12.2004 року №237/1 отримала свідоцтво про право власності на нерухоме майно на домоволодіння за адресою: Київська обл., Києво-Святошинський район, с.Софіївська Борщагівка, вул. Травнева, 4.

У будівництві вищевказаного житлового будинку безпосередньо приймали участь: її покійний зять ОСОБА_8, дочка ОСОБА_4, покійний чоловік ОСОБА_7 та вона, ОСОБА_3, шляхом повного фінансування будівництва та особистою працею, тому на підставі ч.4 ст.368 ЦК України позивач набула право спільної сумісної власності на цей будинок з господарськими будівлями та спорудами. Посилаючись на викладене та ч. 4 ст.368, ст.ст. 364, 368, 370 та 372 ЦК України позивач вважає, що вона та її дочка ОСОБА_4 набули право власності по 1/4 частині житлового будинку №4 по вулиці Травневій в селі Соф. Борщагівка Києво-Святошинського району Київської області. Також за життя набули права власності по 1/4 частині на зазначений житловий будинок її померлий чоловік ОСОБА_7 та зять ОСОБА_8. Зазначені особи, в тому числі і вона, відповідно до ч.1 ст. 120 Земельного кодексу України набули право власності і по 1/4 частині земельної ділянки площею 0,10 га, на якій розташований побудований ними житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами.

Також позивач зазначила, що відповідно до ст.ст. 1226, 1225 ЦК України після смерті її чоловіка ОСОБА_7 вона успадкувала належну йому 1/4 частину житлового будинку №4 по вулиці Травневій в селі Соф. Борщагівка Києво-Святошинського району Київської області з господарськими будівлями та спорудами та 1/4 частину земельної ділянки, на якій розташований цей будинок, тому може претендувати на визнання за нею права власності на 1/2 частину спірних житлового будинку та земельної ділянки.

Рішенням КиєвоСвятошинського районного суду Київської області від 21 травня 2015 року в задоволенні позову ОСОБА_3 відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду, відповідач ОСОБА_2 подала на нього апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи та порушення судом норм матеріального та процесуального права, просила рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову ОСОБА_3 в зв»язку з недоведеністю нею підстав її вимог.

Заслухавши доповідь доповідача, пояснення учасників процесу, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку про задоволення апеляційної скарги, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду є законним, якщо суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Рішення є обґрунтованим, якщо воно ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог та заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом першої інстанції встановлено, що позивач ОСОБА_3 зареєстрована та постійно проживає ІНФОРМАЦІЯ_1 з дочкою ОСОБА_4, онуком ОСОБА_5, онукою ОСОБА_6.

За даною адресою також були зареєстровані та проживали: чоловік позивача ОСОБА_7, який помер 24 лютого 2009 року, та її зять ОСОБА_8, який помер 27 березня 2012 року.

Рішенням виконавчого комітету Софіївсько-Борщагівської сільської ради від 01 грудня 1998 року за №131/8 ОСОБА_4 надано в постійне користування земельну ділянку площею 0,10 га з цільовим призначенням для будівництва індивідуального будинку за адресою: Київська область, Києво-Святошинський район, с. Софіївська Борщагівка, вул. Травнева, 4.

Рішенням виконавчого комітету Софіївсько-Борщагівської сільської ради від 14 вересня 1999 року за №163/1 земельну ділянку площею 0,10 га по вулиці Травнева, 4 в с. Софіївська Борщагівка Києво-Святошинського району Київської області передано у власність ОСОБА_4, що підтверджується виданим 02 лютого 2000 року на її імя Державним актом на право приватної власності на землю серії III КВ №031474. Землю надано для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських будівель. Акт зареєстровано в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №1374.

На вищевказаній земельній ділянці згідно технічного паспорту БТІ від 14 травня 2014 року по вул. Травнева, 4 в с. Софіївська Борщагівка Києво-Святошинського району Київської області у 2004 році побудовано житловий будинок.

23 грудня 2004 року на підставі рішення виконавчого комітету Софіївсько-Борщагівської сільської ради від 14 грудня 2004 року за №237/1 ОСОБА_4 отримала свідоцтво про право власності на нерухоме майно.

Згідно витягу від 01 лютого 2005 року право власності ОСОБА_4 на вищезазначене нерухоме майно зареєстроване в Києво-Святошинському бюро технічної інвентаризації.

24 лютого 2009 року помер ОСОБА_7.

З матеріалів спадкової справи до майна померлого 24.02.2009 року ОСОБА_7 вбачається, що спадщину після його смерті прийняла його дружина ОСОБА_3. Дочка ОСОБА_4 відмовилась від спадщини на користь матері ОСОБА_3, яка 04.09.2009 року отримала свідоцтво про право на спадщину за законом на житловий будинок №78 по вул. Пролетарській в селі Софіївська Борщагівка Києво-Святошинського району Київської області та на прості іменні акції з належними дивідендами по ним в кількості 210 штук, емітент - ВАТ Шляхо-будівельне управління №41».

27 березня 2012 року помер ОСОБА_8.

Згідно спадкової справи до майна померлого 27.03.2012 року ОСОБА_8 спадщину після його смерті прийняли: дружина померлого ОСОБА_4 та мати померлого ОСОБА_2.

Діти померлого ОСОБА_5 та ОСОБА_6 подали до нотаріальної контори заяви про відмову від прийняття спадщини на користь матері ОСОБА_4 Спадкоємцям ОСОБА_4 та ОСОБА_2 видані свідоцтва про право на спадщину за законом на майно померлого ОСОБА_8, крім спірного житлового будинку №4 по вул. Травнева в с. Софіївська Борщагівка Києво-Святошинського району Київської області та земельної ділянки площею 0,10 га, на якій він розташований.

Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що спірний будинок є самочинно побудованим, тому визнання права власності на нього в судовому порядку є порушенням діючого цивільного законодавства.

Однак з вищенаведеними висновками суду погодитись не можна, оскільки суд першої інстанції, ухвалюючи рішення, знехтував однією із основних процесуальних засад, відповідно до якої справу суд розглядає в межах заявлених вимог та з підстав, зазначених позивачем в позовній заяві.

Позивачем ОСОБА_3 в позовній заяві визнання права власності на спірний будинок в судовому порядку пов»язувалося не з неможливістю його реєстрації в зв»язку із самочинним будівництвом, а обумовлювалося положеннями ст.ст. 364, 368, 370, 372, 1225, 1226 ЦК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦК України, на яку як на підставу відмови в задоволенні позову посилається суд, житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважається самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи, чи належно затвердженого проекту, або з іншим порушенням будівельних норм і правил.

З матеріалів справи вбачається, що будинок №4 по вулиці Травнева в селі Софіївська Борщагівка Києво-Святошинського району Київської області побудовано на відведеній для цього та переданій у власність земельній ділянці, з попереднім отриманням дозволу на будівництво та належним оформленням інших документів, без порушень будівельних норм і правил, наслідком чого стало оформлення у визначеному законом порядку у 2004 році права власності на будинок за ОСОБА_4, яка є власником відведеної земельної ділянки та отримувала дозвіл на будівництво будинку.

Згідно п. 2.2. Інструкції про порядок проведення технічної інвентаризації об»єктів нерухомого майна, затвердженої Наказом Держбуду України №127 від 24 травня 2001 року та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 10 липня 2001 року за № 582/5773, спірний будинок №4 по вулиці Травневій в с. Софіївська Борщагівка Києво-Святошинського району Київської області відноситься до одноквартирних (садибних) житлових будинків.

Відповідно до п. 3.2. розділу 3 вищевказаної Інструкції не належить до самочинного будівництва для одноквартирних (садибних), дачних та садових будинків, зокрема, улаштування чи закриття дверних (віконних) прорізів у внутрішніх некапітальних стінах, збільшення або зменшення житлової або допоміжної площі за рахунок демонтування або влаштування перегородок (без порушення капітальних несучих стін, несучих конструкцій, опор, балок), комор, утеплення і оздоблення стін, та інше.

Оскільки з матеріалів справи вбачається, що перепланування проведені в спірному будинку без порушення капітальних несучих стін, несучих конструкцій, опор, балок, висновок суду першої інстанції про те, що будинок є об»єктом самочинного будівництва, є необґрунтованим та помилковим.

Відповідно до п.п. 3, 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є невідповідність висновків суду обставинам справи та порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

На підставі вищенаведеного рішення суду першої інстанції про відмову в позові з викладених у ньому підстав підлягає скасуванню з ухваленням по справі нового рішення.

Вирішуючи питання про наявність підстав для задоволення позову ОСОБА_3, колегія суддів виходить з наступного.

Відповідно до ст. 112 ЦК України в редакції 1963 року, який регулює спірні правовідносини в частині визнання будинку спільною сумісною власністю сторін та визнання за позивачем права власності на ? його частину, майно може належати на праві спільної власності двом чи кільком громадянам. Розрізняється спільна часткова та сумісна власність. Згідно ст. 113 ЦК України в редакції 1963 року володіння, користування і розпорядження майном при спільній частковій власності провадиться за згодою всіх учасників, а при відсутності згоди спір вирішується судом.

Відповідно до існуючої судової практики щодо застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності на житловий будинок, участь інших, крім забудовника, осіб у будівництві не створює для них права приватної власності на жилий будинок, крім випадків, коли це передбачено Законом. Інші особи, які приймали участь у будівництві жилого будинку не на підставі угоди про створення спільної власності, яка відповідає законодавству, вправі вимагати не визнання права власності на будинок, а відшкодування своїх затрат на будівництво, якщо допомогу забудовнику вони надавали не безоплатно.

Таким чином, аналізуючи вищенаведене, вбачається, що цивільне законодавство умовою виникнення права власності на будинок у особи, яка не є забудовником, однак брала участь у його будівництві, передбачало наявність угоди між нею та забудовником про створення спільної власності.

З матеріалів справи вбачається, що угоди про створення спільної власності між ОСОБА_3 та ОСОБА_4, яка була забудовником, на земельній ділянці, виділеній їй у 1998 році, не існувало, в зв»язку з чим позивач не має права вимагати визнання за нею права власності на частину будинку, в будівництві якого брала участь, натомість має право звернутися до суду з позовом про відшкодування затрат на будівництво, за умови доведеності факту понесення таких затрат.

Посилання позивача ОСОБА_3 на положення ст. 368 ЦК України в редакції 2003 року, ч. 4 якої передбачає, що майно, набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сім»ї, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором, укладеним у письмовій формі, є необґрунтованими, оскільки нею, всупереч вимог ч. 1 ст. 60 ЦПК України, суду не надано належних та допустимих доказів того, що вона проживала з відповідачем ОСОБА_4, яка на час будівництва (2000 2004 роки) перебувала у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_8, однією сім»єю, та, за умови доведеності цього, доказів набуття майна в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти. Сам по собі факт реєстрації сторін та проживання їх за однією адресою по вулиці Пролетарська, 78 в с. Софіївська Борщагівка не свідчить про те, що вони проживали однією сім»єю, як і показання допитаних в судовому засіданні свідків.

Таким чином, оскільки позивачем не доведено підстав позову, а саме того, що вона, як член сім»ї відповідача, брала участь власною працею та власними грошовими коштами у будівництві спірного будинку, побудованого на відведеній для цього та переданій у власність відповідача ОСОБА_4 земельній ділянці, в задоволенні вимог ОСОБА_3 про визнання права власності на ? частину будинку слід відмовити за недоведеністю.

Не підлягають задоволенню і вимоги позивача про визнання за нею права власності на ? частину земельної ділянки площею 0,10 га, належної на праві власності ОСОБА_4 на підставі рішення виконавчого комітету Софіївсько-Борщагівської сільської ради від 14 вересня 1999 року за №163/1, оскільки ця земельна ділянка була надана відповідачу в порядку приватизації за рахунок земель державної власності і є її особистою власністю.

Враховуючи викладене, апеляційна скарга ОСОБА_2 підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції про відмову в позові скасуванню з ухваленням по справі нового рішення про відмову в позові з підстав його недоведеності.

Керуючись ст.ст. 307, 309, 314, 315 ЦПК України, колегія суддів

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 21 травня 2015 року скасувати та ухвалити по справі нове рішення, яким в задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_2, СофіївськоБорщагівської сільської ради КиєвоСвятошинського району Київської області, треті особи: ОСОБА_5, ОСОБА_6, про визнання права власності на майно, скасування свідоцтва про право власності, визнання недійсним рішення відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржене до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: