Провадження № 22-ц/783/5544/15 Доповідач в 2-й інстанції: Тропак О. В.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 вересня 2015 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого Тропак О.В.,

суддів: Приколоти Т.І., Федоришина А.В.,

за участю секретаря Іванової О.О.,

з участю: ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою позивача ОСОБА_2 на рішення Галицького районного суду м. Львова від 19 червня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про стягнення інфляційних втрат, та трьох процентів річних,-,-

в с т а н о в и л а :

23 грудня 2014 року ОСОБА_2 подала до суду позов про стягнення інфляційних втрат та трьох процентів річних у розмірі 24 360, 00 грн. Покликалась на те, що відповідно до рішення Галицького районного суду м. Львова у цивільній справі № 2-2390/11, яке набрало законної сили 03 березня 2014 року було вирішено: визнати за ОСОБА_4 право власності, у порядку спадкування, на квартиру АДРЕСА_1 вартістю 508765,00 грн., стягнувши з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 грошову компенсацію в розмірі 270410,00 грн. Дана компенсація була встановлена з огляду на припинення права власності на 1/2 частину та 1/8 частину квартири АДРЕСА_1. На виконання рішення суду 19 березня 2014 року Галицьким районним судом м. Львова було видано виконавчого листа № 2-2390/11 про стягнення з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 грошової компенсації в розмірі 270410,00 грн. 27 березня 2014 року було відкрито виконавче провадження ВП 42709483 по примусовому виконанню даного виконавчого листа. 16 жовтня 2014 року було закінчено виконавче провадження ВП 42709483, оскільки ОСОБА_4 в повному погасив заборгованість по виконавчому листі № 2-2390/11. Виконання рішення суду було прострочене ОСОБА_4 з 03 березня 2014 року по 15 жовтня 2014 року, внаслідок чого позивачка зазнала збитків від знецінення грошових коштів, які ОСОБА_4 мав сплатити їй ще 03 березня 2014 року з огляду на індекс інфляції та зміну курсу валют. 27 листопада 2014 року позивачка звернулася до відповідача ОСОБА_4 із заявою про сплату інфляційних втрат та трьох процентів річних у розмірі 59 112, 38 грн. Дану заяву відповідач отримав 01 грудня 2014 року, однак ні відповіді, ні коштів позивачка не отримала, а тому у позивачки виникла необхідність в судовому порядку захистити своє порушене право на отримання від відповідача ОСОБА_4 грошової компенсації з урахуванням встановленого індексу інфляції та трьох процентів річних за весь час прострочення виконання грошового зобов'язання. Однак , наразі ОСОБА_2 вважає за доцільне стягнути в судовому порядку із ОСОБА_4 лише 24 360, 00 грн., з яких: ( 24 000,00 грн.- інфляційні втрати та 360,00 грн.- три проценти річних).

Рішенням Галицького районного суду м. Львова від 19 червня 2015 року у задоволені позову відмовлено повністю.

ОСОБА_2 оскаржила в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції від 19 червня 2015 року. Стверджує, що відповідачем ОСОБА_4 погашалась заборгованість перед позивачкою ОСОБА_2 шляхом перерахування грошових коштів на картковий рахунок позивачки в декілька етапів. Внаслідок чого відповідачем було прострочено виконання рішення суду з 03 березня 2014 року по 15 жовтня 2014 року і вона зазнала збитків від знецінення грошових коштів з огляду на індекс інфляції, зміну курсу валют та неможливість розпоряджатися належними їй коштами. Вважає, що правовими підставами виникнення грошового зобов'язання щодо сплати ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 грошової компенсації у розмірі 270 410,00 грн. є положення ст.ст. 11, 590, 625 ЦК України та ст. 14 ЦПК України. Крім того, судом першої інстанції не було взято до уваги правового висновку Верховного суду України у справі № 6-113цс14 від 01 жовтня 2014 року відповідно до якого будь-яке зобов'язання, яке зводиться до сплати грошей, є грошовим зобов'язанням незалежно від правових підстав його виникнення і в разі його порушення підлягає застосуванню ч. 2 ст. 625 ЦК України. Вказує, що судом першої інстанції було порушено положення п. п. 4 п. 3 ч. 1 ст. 215 ЦПК України згідно якого судом не було зазначено на підставі якого закону відповідач звільняється від сплати інфляційних втрат та трьох відсотків річних. Вважає, що до спірних правовідносин слід було застосувати приписи ч. ч. 1, 2 ст. 625 ЦК України, чого судом першої інстанції зроблено не було. Враховуючи те , що суд першої інстанції неповно з'ясував обставини, що мають значення для справи, а також порушив та неправильно застосував норми матеріального та процесуального права позивачка просить рішення суду першої інстанції від 19 червня 2015 року скасувати і ухвалити нове, яким задоволити позов повністю. Судові витрати покласти на відповідача.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення осіб, які беруть участь у справі, перевіривши матеріали справи в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу належить задовільнити з наступних мотивів.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення осіб, які беруть участь у справі, перевіривши матеріали справи в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу належить задовольнити з наступних мотивів.

Згідно матеріалів справи позивач 21 березня 2014 року звернулася до Галицького ВДВС Львівського МУЮ із заявою про примусове виконання рішення Галицького районного суду м. Львова від 20 лютого 1014 року у цивільній справі № 2-2390/11, яке набрало законної сили 03.03.2014 року про стягнення з відповідача на користь позивача грошової компенсації за припинення частки у праві спільної часткової власності в розмірі 270410 грн.

На підставі рішення суду у відповідності до положень ч. 5 ст. 11 та ч. 2 ст. 509 ЦК України між сторонами виникло зобов»язання, в якому відповідач (боржник) був зобов»язаний сплатити позивачеві (кредиторові) певну грошову суму.

Рішенням суду не було встановлено строку протягом, якого відповідач повинен був сплатити позивачеві грошову компенсацію, тому грошове зобов»язання підлягало виконанню у строки , встановлені положеннями ч. 2 ст. 530 ЦК України, а саме:

Якщо строк (термін) виконання боржником обов»язку не встановлений або визначений моментом пред»явленн вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов»язок у семиденний строк від дня пред»явлення вимоги, якщо обов»язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Відтак, відповідач повинен був сплатити позивачеві суму боргу в строк до 27 березня 2014 року, чого відповідачем виконано не було.

У відповідності до ст. 625 ЦУК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов»язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов»язання , на вимогу кредитора зобов»язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми , якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Виконання грошового зобов»язання відповідач здійснював поступово і перший платіж у розмірі 230410 грн було сплачено 19 вересня 2014 року.

Оскільки відповідачем не було вчасно виконано грошове зобов»язання, то для нього наступили правові наслідки, встановлені ч. 2 ст. 625 ЦК України.

У період з березня 2014 року по серпень 2014 року у економіці країни відбувалися інфляційні процеси і індекс інфляції за період березня 2014 року - серпня 2014 року становив : 1,1120119 (102,2 * 103,3 * 103,8 * 101,0 * 100,4 * 100,8).

Сума інфляційних втрат від прострочення платежу в розмірі 270410 за період березня- серпня 2014 року стала складати 32481,65 грн ( 270410 грн * 1,1120119 = 308891,65 грн; 308891,65 грн мінус 270410 грн = 32481,65 грн).

Кількість днів прострочення платежу за період з 28 березня 2014 року по 18 вересня 2014 року включно становила 175 днів ( 4 + 30 + 31 + 30 + 31 + 31 + 18 = 175 ).

Розмір процентів за прострочення на 175 днів становив 1,43836 % (3% : 365 дн * 175 дн).

Сума, яку відповідач повинен сплатити позивачеві за прострочення виконання грошового зобов»язання в розмірі 270410 грн за період з 28.03.2014 року по 19 вересня 2014 року, виходячи із трьох процентів річних, склала 3889,46 грн ( 270410 * 1,4386 % = 3889,46 грн).

Позов про стягнення з відповідача сум за прострочення виконання грошового зобов»язання пред»явлено позивачем в розмірі , який є меншим ніж підлягав би сплаті, якби все грошове зобов»язання було виконано 19.09.2015 року.

За період з березня 2014 року по вересень 2014 року в економіці країни відбулися інфляційні процеси, і індекс інфляції за березень-серпень 2014 року склав 12,01196 % (102,2 * 103,3* 103,8 * 101,0 * 100,4 * 100,8 = 112,012).

Позивачем пред»явлено вимоги про покладення на відповідача відповідальності за прострочення виконання грошового зобов»язання, а саме: стягнення інфляційних втрат в розмірі 24000 грн та трьох відсотків річних в розмірі 360 грн.

Отже, розміри позовних вимог, пред»явлених позивачем у цьому спорі, є меншими, ніж розміри інфляційних втрат (32481,65 грн) та трьох відсотків річних (3889,46 грн) , які належало б сплатити позивачеві, якби грошове зобов»язання в цілому (270410 грн) було виконано 19.09.2014 року.

З огляду на те, що матеріалами справи підтверджено обґрунтованість позовних вимог в розмірі більшому ніж 32481,65 грн (інфляційні втрати), та більшому ніж 3889,46 грн (три проценти річних), а позов було пред»явлено в меншому розмірі (24000 грн інфляційні втрати та 360 грн три проценти річних ), то позов підлягав до повного задоволення.

Тому колегія суддів вважає, що відмовивши у задоволенні позову, суд першої інстанції допустив порушення норм матеріального права, а саме - не застосував положення ч. 2 ст. 625 ЦК України, які підлягали застосуванню, що у відповідності до п. 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України є підставою для скасування рішення та ухвалення нового рішення.

При зверненні з позовом позивачем було сплачено судовий збір в розмірі 243 грн 60 коп, який у відповідності до ч. 1 ст. 88 ЦПК України, належить стягнути з відповідача на користь позивача.

Керуючись п. 2 ч. 1 ст. 307, п. 4 ч. 1, ч. 2 ст. 309, ст. 313, ч. 2 ст. 314, ст. ст. 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,-

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_2задовольнити.

Рішення Галицького районного суду м. Львова від 19 червня 2015 року скасувати і ухвалити нове рішення.

Позов задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 на користь ОСОБА_2, ідентифікаційний номер НОМЕР_2:

інфляційні втрати за прострочення виконання грошового зобов»язання в розмірі 24000 (двадцять чотири тисяч)

три проценти річних за прострочення виконання грошового зобов»язання в розмірі 360 гривень;

судовий збір в розмірі 243 (двісті сорок три) гривні 60 коп.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржене в касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили рішенням апеляційного суду.

Головуючий Тропак О.В.

Судді: Приколота Т.І.

Федоришин А.В.