Справа № 303/1452/15-ц
2/303/1041/15 Ряд стат. звіту 18
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

25 травня 2015 року м. Мукачево

Мукачівський міськрайонний суд Закарпатської області

в особі: головуючого - судді Морозової Н. Л.

при секретарі Ільчак Р. М.

за участю: представника позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2

третьої особи ОСОБА_3

представника т/особи ОСОБА_4

представник т/особи адвокат Дренкалюк Г.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Мукачево цивільну справу за позовною заявою поданою та підписаною ОСОБА_2 від імені позивачів: ОСОБА_1, ОСОБА_6, ОСОБА_7 до Великолучківської сільської ради, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: ОСОБА_3 про визнання доручень недійсними,

в с т а н о в и в:

Представник позивача ОСОБА_1- ОСОБА_2 від імені позивачів: ОСОБА_1, ОСОБА_6, ОСОБА_7 звернулася в суд з позовом до Великолучківської сільської ради, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: ОСОБА_3 про визнання доручень від імені ОСОБА_8 на користь ОСОБА_3 І на розпорядження майном - будинком АДРЕСА_1, посвідчених секретарем Великолучківської сільської ради за № 328 від 27.09.2002 року недійсними, у зв'язку з відсутністю повноважень у секретаря сільської ради на посвідчення таких.

Позовні вимоги мотивує тим, що її довірителі, в судовому порядку оспорюють договір застави № 2083/03-ф від 27.06.2003 року, який укладався відповідачкою ОСОБА_3 на підставі двох доручень від 27 вересня 2002 року за № 328, виданих від імені власника будинку АДРЕСА_1 Закарпатської області ОСОБА_8. Вказує, що з договору про заставу № 2083/03-ф від 27.06.2003 року вбачається, що застава від імені ОСОБА_8 проводиться на підставі доручення датованого 27.09.2002 року та зареєстрованого в реєстрі нотаріальних дій під номером № 328, якими: - за першим дорученням, ОСОБА_8 уповноважує ОСОБА_3, яка мешкає в АДРЕСА_2 користуватися та розпоряджатися (продати, подарувати, обміняти, здати в оренду, передавати під заставу в забезпечення його власних зобов'язань, тощо) на умовах їй відомих, належний на праві власності жилий будинок, розташований в АДРЕСА_1; - за другим дорученням, ОСОБА_8 уповноважує ОСОБА_3, яка мешкає в АДРЕСА_2 користуватися та розпоряджатися (продати, подарувати, обміняти, здати в оренду, передавати під заставу в забезпечення зобов'язань, тощо) на умовах їй відомих, належний на праві власності жилий будинок, розташований в АДРЕСА_1. Обидва доручення від імені ОСОБА_8 на користь ОСОБА_3 посвідченні в один день - 27.09.2002 року, однією в тією ж самою особою - секретарем Великолучківської сільської ради - Стеблак М. Ю. та значаться зареєстрованими під одним і тим самим номером - № 328. Посилаючись на те, що згідно з вимогами статей 3, 7 Закону УРСР «Про державний нотаріат № 3377-VШ від 25.12.1974 р., який діяв на момент виникнення спірних правовідносин та ст.40 Закону України «Про нотаріат», у населених пунктах, де нотаріальні дії вчиняють уповноважені на те особи виконавчих комітетів міських, селищних та сільських рад, останні не вправі вийти за межі своїх повноважень та посвідчувати правочини, щодо яких існують застереження. Отже, секретар сільської ради, посвідчивши доручення на розпорядження нерухомим майном, вийшла за межі повноважень, всупереч вимог Закону. Крім того, представник ОСОБА_2 просить поновити позивача строк на звернення з таким позовом, посилаючись на те, що позивачі з 1997 року постійно проживають за межами України - в США та з оскаржуваними дорученнями на сьогоднішній день не ознайомлені.

У судовому засіданні представник позивача.- ОСОБА_2 вимоги позовної заяви підтримала повністю, з наведених у заяві підстав, просила задоволити. При цьому, просила поновити їй та її довірителям строк на звернення з позовом про визнання доручень недійсними, посилаючись на те, що вона, як представник позивачів, дізналася про існування таких доручень тільки 05.11.2014 року, а тому не мала можливості раніше оскаржити їх дійсність.

Позивачі: ОСОБА_1, ОСОБА_6, ОСОБА_7 в судове засідання не з'явилися, зі слів представника ОСОБА_2 вони перебувають за межами України..

Великолучківська сільська рада явку свого представника в судове засідання не забезпечила, про причини неявки суд не повідомила, заяви про відкладення справи чи розгляд справи у їх відсутності не подала, заперечення на позов також.

Представник третьої особи - адвокат Дренкалюк Г. І., третя особа без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача ОСОБА_3 та її представник ОСОБА_4 позов не визнали, проти задоволення позову заперечили, просили суд відмовити у його задоволенні, оскільки вважають твердження представника позивачів щодо відсутності повноважень у секретаря сільської ради на посвідчення доручень щодо розпорядження нерухомим майном недоведеними в судовому засіданні. Зазначають, що позивачам це у 2003 році було відомо про наявність такого доручення, а тому нема підстав для поновлення строку представнику ОСОБА_2 на звернення з таким позовом до суду. Крім того, звертають увагу на те, що має місце тільки одне доручення, оригінал якого наявний у матеріалах справи.

Суд, заслухавши пояснення учасників судового розгляду, перевіривши матеріали справи, приходить до наступного висновку:

Судом встановлено, що в матеріалах справи наявні дві завірені адвокатом ОСОБА_2 копії доручень, а саме:

- Доручення від 17.09.2002 року, яким ОСОБА_8 уповноважує ОСОБА_3, яка мешкає в АДРЕСА_2 користуватися та розпоряджатися (продати, подарувати, обміняти, здати в оренду, передавати під заставу в забезпечення його власних зобов'язань, тощо) на умовах їй відомих, належний на праві власності жилий будинок, розташований в АДРЕСА_1 (а.с.12) та

- Доручення від 17.09.2002 року, яким ОСОБА_8 уповноважує ОСОБА_3, яка мешкає в АДРЕСА_2 користуватися та розпоряджатися (продати, подарувати, обміняти, здати в оренду, передавати під заставу в забезпечення зобов'язань, тощо) на умовах їй відомих, належний на праві власності жилий будинок, розташований в АДРЕСА_1 (а.с13).

Обидва доручення посвідчені секретарем Великолучківської сільської ради Мукачівського району 27.09.2002 року стеблак М. Ю., зареєстровані в реєстрі за № 328 - тобто в один день та під одним реєстраційним номером.

На запит суду, Закарпатським обласним державним нотаріальним архівом надано оригінал Доручення від 17.09.2002 року, яким ОСОБА_8 уповноважує ОСОБА_3, яка мешкає в АДРЕСА_2 користуватися та розпоряджатися (продати, подарувати, обміняти, здати в оренду, передавати під заставу в забезпечення зобов'язань, тощо) на умовах їй відомих, належний на праві власності жилий будинок, розташований в АДРЕСА_1.

Таким чином, судом встановлено дійсна наявність тільки одного Доручення від 17.09.2002 року, яким ОСОБА_8 уповноважує ОСОБА_3, яка мешкає в АДРЕСА_2 користуватися та розпоряджатися (продати, подарувати, обміняти, здати в оренду, передавати під заставу в забезпечення зобов'язань, тощо) на умовах їй відомих, належний на праві власності жилий будинок, розташований в АДРЕСА_1, посвідченого секретарем Великолучківської сільської ради Мукачівського району Закарпатської області - Стеблак М. Ю. 27 вересня 2002 року та зареєстрованого у реєстрі під № 328(а.с13).

Крім того, згідно письмових пояснень секретаря виконкому Великолучківської сільської ради - Стеблак М. Ю. від 08.06.2005 р., які наявні у матеріалах справи (а.с14) вбачається, що мало місце посвідчення нею тільки одного доручення ОСОБА_8 на ім'я ОСОБА_3.

Суд позбавлений можливості перевірити відповідність копії наданого представником позивача Доручення від 17.09.2002 року, яким ОСОБА_8 уповноважує ОСОБА_3, яка мешкає в АДРЕСА_2 користуватися та розпоряджатися (продати, подарувати, обміняти, здати в оренду, передавати під заставу в забезпечення його власних зобов'язань, тощо) на умовах їй відомих, належний на праві власності жилий будинок, розташований в АДРЕСА_1, оригіналові такого доручення, у зв'язку з відсутністю його в Закарпатському обласному державному нотаріальному архіві.

Не зважаючи на таке, представник позивача ОСОБА_11 просить визнати недійсними обидва доручення посвідчені секретарем Великолучківської сільської ради Мукачівського району Стеблак М. Ю від 27.09.2002 року, зареєстровані в реєстрі за № 328 (копії яких нею надані), з тих підстав, що на момент вчинення нотаріальної дії посадовою особою виконавчого комітету сільської ради, існувало застереження щодо посвідчення довіреностей на розпорядження нерухомим майном, а тому секретар сільської ради не мала права посвідчувати оспорюванні доручення. Крім того, відсутнє рішення виконавчого органу Великолучківської сільської ради на вчинення нотаріальних дій секретарем Великолучківської сільської ради Мукачівського району Стеблак М. Ю.

Відповідно до ч.1 ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Пунктом 2 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» від 06.11.2009 р. № 9 наголошується, що «відповідність чи невідповідність правочину вимогам законодавства має оцінюватися судом відповідно до законодавства, яке діяло на момент вчинення правочину».

Довіреністю, відповідно до ст. 64 Цивільного кодексу УРСР від 18 липня 1963 р. № 1540-VI, що діяв в Україні з 1964 до 2004 рр. (чинний станом на 2002 р.) - визнається письмове уповноваження, що видається однією особою іншій особі для представництва перед третіми особами. Довіреність є виключно строковим правочином, згідно ЦК 1963 р. він обмежувався строком 3 роки.

Доручення, за ст. 386 Цивільного кодексу УРСР від 18 липня 1963 р. № 1540-VI, що діяв в Україні з 1964 до 2004 рр. (чинний станом на 2002 р.) - це договір, за яким одна сторона (повірений) зобов'язується вчинити від імені та за рахунок другої сторони (довірителя) певні юридичні дії. Відповідно до ст. 392 ЦК УРСР 1963 р. що діяв в Україні з 1964 до 2004 рр. (чинний станом на 2002 р.) однією з підстав припинення договору доручення є смерть довірителя. Згідно норм Глави 34 цього Кодексу, договір доручення не потребує нотаріального посвідчення.

Виходячи з аналізу вказаних норм ЦК УРСР від 18 липня 1963 р. № 1540-VI, що діяв в Україні з 1964 до 2004 рр. (чинний станом на 2002 р.) суд приходить до висновку, що має місце саме «ДОВІРЕНІСТЬ» у понятті ст. 64 Цивільного кодексу УРСР від 18 липня 1963 р. № 1540-VI, що діяв в Україні з 1964 до 2004 рр. (чинний станом на 2002 р.), а спір що є предметом розгляду - про визнання недійсними довіреностей на розпорядження нерухомим майном.

Законом України «Про місцеве самоврядування в Україні» від 21.05.1997 № 280/97-ВР до відання органів місцевого самоврядування віднесені повноваження щодо вчинення нотаріальних дій.

Порядок і умови вчинення нотаріальних дій визначаються Законом України «Про нотаріат» 02.09.1993 № 3425-XII, та конкретизуються Інструкцією про порядок вчинення нотаріальних дій посадовими особами виконавчих комітетів сільських, селищних, міських Рад народних депутатів України, затвердженою наказом Міністра юстиції України 25.08.1994 № 22/5, зареєстрованим в Мінюсті України 26.10.1994 за № 256/466 ( далі- Інструкція).

Стаття 37 Закону України «Про нотаріат» від 02.09.1993, № 3425-XII (в редакції, яка діяла станом на 2002 рік) передбачала, що у населених пунктах, де немає нотаріусів, посадові особи виконавчих комітетів сільських, селищних, міських Рад народних депутатів, окрім дій, передбачених у частині першій цієї статті, вчиняють також такі нотаріальні дії: 1) посвідчують заповіти; 2) посвідчують доручення;

Згідно п. 1 Інструкції зазначено, що у відповідності зі статтею 37 Закону "Про нотаріат" ( 3425-12 ) у населених пунктах, де немає нотаріусів, посадові особи виконавчих комітетів окрім дій, передбачених у частині першій цієї статті, вчиняють також такі нотаріальні дії: 1) посвідчують заповіти; 2) посвідчують довіреність; 3) засвідчують вірність копій документів і виписок з них; 4) засвідчують справжність підпису на документах. Повноваження стосовно вчинення нотаріальних дій на конкретну посадову особу покладається рішенням виконавчого комітету відповідної ради.

У законі «Про нотаріат» від 02.09.1993 року № 3425-ХІІ, застосовуються обидва терміни: «довіреність» та «доручення». Так, відповідно до ст.44 Закону «Про нотаріат» для посвідчення правочину (договору, заповіту, довіреності тощо) нотаріусу подається довіреність або інший документ, що надає повноваження представникові.

Поряд з цим, Закон України «Про нотаріат» від 2 вересня 1993 року (в редакції, яка діяла станом на 2002 рік) містить главу 5 «Посвідчення угод», до якого входять ст. 54-59 цього Закону. У статті 58 Закону України «Про нотаріат», яка міститься в главі 5 «Посвідчення угод» зазначено, що нотаріуси або посадові особи, які вчиняють нотаріальні дії, посвідчують доручення, складені від імені однієї або кількох осіб, на ім'я однієї особи або кількох осіб. Строк, на який може бути видано доручення, визначається цивільним законодавством. Норма ст. 58 Закону України «Про нотаріат» може бути застосована лише в сукупності із положенням ст. 54 цього Закону, яка регулює загальні положення про угоди, що посвідчуються у нотаріальному порядку.

Суд критично оцінює посилання представника позивачів ОСОБА_2 у позовній заяві на порушення секретарем сільської ради при посвідченні оскаржуваних доручень від 27.09.2002 року, норми ч. 3 ст. 245 Цивільного кодексу України 2003 року, що довіреність особи, яка проживає у населеному пункті, де немає нотаріусів, може бути посвідчена уповноваженою на це посадовою особою органу місцевого самоврядування, крім довіреностей на право розпорядження нерухомим майном, оскільки на момент виникнення спірних правовідносин - 27.09.2002 року, ЦК діяв в редакції 1963 року, тому норми ч. 3 ст. 245 Цивільного Кодексу України 2003 року (зі змінами і доповненнями від 17.08.2012 року) не мають зворотної дії у часі.

Стаття 37 та ст. 40 Закону ВР України, від 02.09.1993, № 3425-XII "Про нотаріат" (в редакції що діяла станом на 2002 рік) не містила застережень в частині посвідчення доручень (довіреностей) щодо розпорядження нерухомим майном. Законом України від 01.10.2008 р. N 614-VI стаття 37 Закону ВР України, від 02.09.1993, № 3425-XII "Про нотаріат» викладена в іншій редакції.

Застереження щодо посвідчення довіреностей на розпорядження нерухомим майном були внесені до частини другої статті 40 Закону ВР України, від 02.09.1993, № 3425-XII "Про нотаріат" були внесені відповідно до Закону України від 03.03.2009 р. N 1054-VI), а тому не мають зворотної дії у часі.

У відповідності до п. 41 Інструкції від 25 серпня 1994 р. N 22/5 - посадові особи, які вчиняють нотаріальні дії, посвідчують довіреності, складені від імені однієї або кількох осіб, на ім'я однієї або кількох осіб.

Пунктом 46-1 Інструкції від 25 серпня 1994 р. N 22/5 встановлено, що відомості про довіреності щодо розпорядження майном, посвідчені посадовими особами виконавчих комітетів, а також припинення їх дії підлягають обов'язковій реєстрації в Єдиному реєстрі довіреностей у порядку, установленому Положенням про Єдиний реєстр довіреностей ( z1378-06 ). Інструкцію доповнено пунктом 46-1 згідно з Наказом Міністерства юстиції N 111/5 ( z1378-06 ) від 28.12.2006 .

Наказом від 11.11.2011 N 3306/5, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 14 листопада 2011 р. за N 1298/20036 «Про затвердження Порядку вчинення нотаріальних дій посадовими особами органів місцевого самоврядування», відповідно до статті 37 Закону України "Про нотаріат" ( 3425-12 ) та з метою вдосконалення порядку вчинення нотаріальних дій посадовими особами органів місцевого самоврядування, визнано таким, що втратив чинність, наказ Міністерства юстиції України від 25.08.94 N 22/5 ( z0256-94 ) "Про затвердження «Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій посадовими особами виконавчих комітетів сільських, селищних, міських Рад народних депутатів України", зареєстрований у Міністерстві юстиції України 26.10.94 за N 256/466 (із змінами).

Пунктом 1 «Порядку посвідчення заповітів і довіреностей, що прирівнюються до нотаріально посвідчених» затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15 червня 1994 р. № 419 (у редакції постанови Кабінету Міністрів України від 6 липня 2006 р. № 940) встановлено, що посвідчувати заповіти і довіреності, що прирівнюються до нотаріально посвідчених (далі - заповіти і довіреності), відповідно до статей 245 і 1252 Цивільного кодексу України та статті 40 Закону України "Про нотаріат", мають право такі посадові, службові особи: - уповноважені посадові особи органів місцевого самоврядування - довіреності осіб, які проживають у населених пунктах, де немає нотаріусів, крім довіреностей на право розпорядження нерухомим майном, довіреностей на управління і розпорядження корпоративними правами та довіреностей на користування і розпорядження транспортними засобами;Пункт 1 доповнено новим абзацом згідно з Постановою КМ № 46 від 30.01.2013

Таким чином, на момент посвідчення секретарем Великолучківської сільської ради оскаржуваних доручень від 27.09.2002 року, діяла «Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій посадовими особами виконавчих комітетів сільських, селищних, міських Рад народних депутатів України", зареєстрована у Міністерстві юстиції України 26.10.94 за N 256/466 (із змінами), у відповідності з якою, до повноважень посадових особи, які вчиняють нотаріальні дії, належало посвідчення довіреностей, складених від імені однієї або кількох осіб, на ім'я однієї або кількох осіб в т. ч. щодо розпорядження майном.

У розрізі положень ст.ст.64,65 ЦК УРСР 1963 р., ст.37, ст. 40, ч.2 ст.54, ст.58 Закону ВР України, від 02.09.1993, № 3425-XII "Про нотаріат" (в редакції що діяла станом на 2002 рік), Інструкції від 26.10.94 за N 256/466 (із змінами станом на 2002 рік), секретарем Великолучківської сільської ради, як особою, яка вчиняє нотаріальні дії, станом на момент посвідчення оспорюваних доручень (довіреностей) 27.09.2002 року, були дотримані вимоги діючого на той час законодавства в частині посвідчення доручень (довіреностей) щодо розпорядження нерухомим майном.

У судовому засіданні встановлено, що спірні правовідносини виникли між ОСОБА_8 і ОСОБА_3 під час посвідчення односторонньої угоди по видачі доручення на представництво інтересів довірителя перед третіми особами. Ці правовідносини регулюються ст. ст. 62, 64, 65 ЦК України (1963 р.), відповідно до яких дорученням визнається письмове уповноваження, що видається однією особою іншій особі для представництва перед третіми особами; доручення на укладення угод, які потребують нотаріальної форми повинне бути нотаріально посвідчене.

Довіреність - є одностороннім правочином, а відповідно до ч.5 ст. 202 ЦК України до правовідносин, які виникли з односторонніх правочинів, застосовуються загальні положення про зобов'язання та про договори.

Відповідно до п. 3 ст. 215 ЦК вимога про визнання оспорюваного правочину недійсним може бути пред'явлена тільки особами, визначеними у ЦК й інших законодавчих актах, що встановлюють оспорюваність правочинів - а саме, одією зі сторін, або заінтересованою стороною, тобто права яких вже були порушені на момент звернення до суду.

Позивачі: ОСОБА_1, ОСОБА_6, ОСОБА_7 станом на 27.09.2002 рік (час посвідчення оспорюваних доручень), не мали до спірних правовідносин ніякого відношення, а тому ніякі їх права або законні інтереси не порушені в момент видачі доручення, тобто вони не є суб'єктом спірних правовідносин. Аналогічна позиція, викладена у (Рішенні, Апеляційний суд, від 21.12.2006, № 22ц-2220-2006 "Про скасування рішення про визнання недійсним доручення").

Представник ОСОБА_12 просить поновити їй та позивачам строк позовної давності звернення до суду із позовом про визнання доручень № 328 від 27.09.2002 року недійсними, оскільки останні є спадкоємцями ОСОБА_8 померлого 31.08.2003 року, а тому не знали що спадкове майно передано в заставу на підставі оспорюваних доручень. При цьому, посилається на те, що вона, як представник позивачів дізналася про існування оспоруваних доручень тільки 05.11.2014 року. Така позиція представника ОСОБА_2 не базується на нормах діючого законодавства, оскільки «представник за дорученням» не є учасником спірних правовідносин. Крім того, на момент виникнення таких - (вересень 2002 року складання доручення), ОСОБА_8 - особа яка видавала доручення ОСОБА_3 був живим, тому спадкові відносини не могли мати місце, а передане ним у розпорядження ОСОБА_3 нерухоме майно не мало статус «спадкового».

Щодо поновлення строку на звернення з позовом позивачів: ОСОБА_1, ОСОБА_6, ОСОБА_7, суд виходить з того, що в судовому засіданні не здобуто доказів про обізнаність позивачів щодо наявності оспорюваних ними доручень, а тому вважає за можливе поновити строк на звернення до суду з позовом щодо таких.

Відповідності до ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень.

Стороною позивачів, не надано документального підтвердження обставин, на які вони посилаються, як на підставу своїх вимог та заперечень щодо порушення їх прав та законних інтересів. Встановлені судом обставини не спростовані сторонами в судовому засіданні, а тому суд не вбачає законних підстав для задоволення вимог позову.

Керуючись: ст.ст.64,65 ЦК УРСР 1963 р., ст. ст. 37, 40, ч.2 ст.54, ст.58 Закону ВР України, від 02.09.1993, № 3425-XII "Про нотаріат" (в редакції що діяла станом на 2002 рік), Інструкції від 26.10.94 за N 256/466 (із змінами) (в редакції що діяла станом на 2002 рік), ст.ст. 10, 60, 88, 208, 209, 212-218 ЦПК України, суд -

р і ш и в :

Поновити позивачам: ОСОБА_1, ОСОБА_6, ОСОБА_7, строк позовної давності для звернення до суду з вимогою про визнання доручень № 328 від 27.09.2002 року недійсними.

Відмовити у задоволенні позову ОСОБА_2 поданого та підписаного від імені позивачів: ОСОБА_1, ОСОБА_6, ОСОБА_7 до Великолучківської сільської ради, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: ОСОБА_3 про визнання доручень № 328 від 27.09.2002 року недійсними.

Судові витрати понесені позивачами, у відповідності до ст. 88 ЦПК України стягненню з другої сторони в користь позивачів не підлягають.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Апеляційного суду Закарпатської області через суд першої інстанції шляхом подачі в 10-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час оголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Головуючий Морозова Н. Л.