АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД М. КИЄВА
Доповідач - Пікуль А.А.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 серпня 2015 року. Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого Пікуль А.А.

суддів Невідомої Т.О.

ЛевенцяБ.Б.

при секретарі Бугаю О.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 22 липня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" про визнання дій незаконними,-

в с т а н о в и л а:

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 22 липня 2015 року задоволено позовні вимоги ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" про визнання дій незаконними.

Суд визнав дії Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" щодо ненадання працівнику - головному фахівцю відділу планування та формування управлінської звітності апарату Компанії Управління економіки та планування Департаменту економічного планування та бюджетних розрахунків Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" ОСОБА_3 щорічної відпустки відповідно до поданої ним заяви від 30 березня 2015 року - незаконними.

Не погодившись з рішенням суду, Публічне акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (далі - ПАТ «НАК «Нафтогаз України») подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм процесуального та матеріального права, що призвело до постановлення незаконного та необґрунтованого рішення, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову (а.с.77-81).

Заслухавши доповідь судді Пікуль А.А., пояснення учасників судового розгляду: представників відповідача - Лося В.А. та ЄршовуС.В., які підтримали подану апеляційну скаргу та просили суд її задовольнити, ОСОБА_3, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, з'ясувавши обставини справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія приходить до висновку про те, що апеляційну скаргу слід відхилити з таких підстав.

При ухваленні рішення про задоволення позову суд першої інстанції виходив з наступного.

ОСОБА_3 перебуває у трудових відносинах з ПАТ «НАК «Нафтогаз України», працює на посаді головного фахівця Відділу планування та формування управлінської звітності апарату Компанії Управління економіки та планування Департаменту економічного планування та бюджетних розрахунків.

За розпорядженням Голови правління ПАТ «НАК «Нафтогаз України» від 3 листопада 2014 року № 56-р було зобов'язано керівників структурних підрозділів апарату Компанії підготувати графіки щорічних відпусток, після затвердження якого ознайомити під особистий підпис працівників апарату до 5 січня 2015 року.

15 грудня 2014 року керівникам департаментів та управлінь надіслані витяги із затвердженого графіку щорічних відпусток працівників для ознайомлення з наданням інформації про виконання до 5 січня 2015 року.

25 грудня 2014 року т.в.о. директора департаменту економічного планування та бюджетних розрахунків була направлена службова записка про ознайомлення працівників департаменту з графіком (а.с.45).

Позивач є інвалідом третьої групи і 30 березня 2015 року ОСОБА_3 було подано заяву на ім'я Голови правління про надання відпустки з 1 квітня 2015 року на 41 календарний день.

1 квітня 2015 року відповідач листом № 17-53-15 відмовив позивачу у наданні щорічної відпустки за заявою від 30 березня 2015 року із посиланням на ч.10 ст. 10 Закону України «Про відпустки» та на складання графіку щорічних відпусток на конкретний період з урахуванням інтересів виробництва та особистих інтересів працівників.

Ураховуючи положення ч.13 ст. 10 Закону України «Про відпустки» у контексті обставин даної справи, районний суд прийшов до висновку, що ОСОБА_3 має право на отримання щорічної відпустки в зручний для нього час, а тому позовні вимоги в частині визнання незаконними дій відповідача щодо ненадання щорічної відпустки підлягають задоволенню.

Виходячи з наявних у матеріалах справи та досліджених судом першої інстанції письмових доказів суд апеляційної інстанції приходить до висновку про те, що обставини, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими при вирішенні справи доведені.

Висновки суду щодо наявності підстав для задоволення позовних вимог відповідають обставинам справи та положенням матеріального закону.

Норми матеріального права відповідно до спірних правовідносин застосовані правильно.

Доводи апеляційної скарги про те, що судом проведена неправильна оцінка доказів та невірно застосовані до спірних правовідносин положення Закону України «Про відпустки», що призвело до неправильного вирішення справи, не можуть бути прийняті судом апеляційної інстанції в якості підстав для скасування оскаржуваного рішення враховуючи наступне.

Всі висновки суду першої інстанції, мотиви, з яких суд вважав встановленою наявність правових підстав для задоволення заявленого позову, нормативно-правові акти, якими керувався суд при ухваленні рішення, повно та послідовно викладені у мотивувальні частині оскаржуваного рішення.

Обставин, які б дали суду апеляційної інстанції підстави для спростування указаних висновків суду, апеляційна скарга відповідача не містить, в ході апеляційного розгляду представники ПАТ «НАК «Нафтогаз України» також не навели таких обставин.

Посилання апеляційної скарги на те, що подання позивачем 30 березня 2015 року заяви про надання щорічної відпустки з 1 квітня 2015 року необхідно вважати бажанням працівника-інваліда узгодити конкретний період надання щорічної відпустки у межах, установлених графіком, згідно з ч.5 ст. 79 КЗпП та ч.11 ст. 10 Закону України «Про відпустки» відхиляються апеляційним судом з огляду на наступне.

Закон України «Про відпустки» встановлює державні гарантії права на відпустки, визначає умови, тривалість і порядок надання їх працівникам для відновлення працездатності, зміцнення здоров'я, а також для виховання дітей, задоволення власних життєво важливих потреб та інтересів, всебічного розвитку особи.

Статтею десятою цього закону встановлено порядок надання щорічних відпусток.

Черговість надання відпусток визначається графіками, які затверджуються власником або уповноваженим ним органом за погодженням з виборним органом первинної профспілкової організації (профспілковим представником) чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом, і доводиться до відома всіх працівників. При складанні графіків ураховуються інтереси виробництва, особисті інтереси працівників та можливості для їх відпочинку.

Конкретний період надання щорічних відпусток у межах, установлених графіком, узгоджується між працівником і власником або уповноваженим ним органом, який зобов'язаний письмово повідомити працівника про дату початку відпустки не пізніш як за два тижні до встановленого графіком терміну (ч. ч. 10-11 ст.10 Закону України «Про відпустки»).

За правилом п.2 ч.13 ст. 10 Закону України «Про відпустки» щорічні відпустки за бажанням працівника в зручний для нього час надаються інвалідам.

Ураховуючи зміст та структуру указаної правової норми суд приходить до висновку, що положення ч.13 ст.10 Закону діють незалежно від черговості надання відпусток, визначеної графіками, оскільки ч.10 ст.10 Закону без відсилки на ч.13 ст.10 Закону передбачено, що інтереси виробництва, особисті інтереси працівників та можливості для їх відпочинку ураховуються при складанні графіків. Водночас, надання щорічних відпусток за бажанням працівника в зручний для нього час передбачене ч.13 ст.10 Закону без відсилки, що таке бажання має бути висловлене під час складання графіку відпусток.

Посилання апеляційної скарги на те, що надання позивачу відпустки згідно його заяви від 30 березня 2015 року про надання щорічної відпустки з 1 квітня 2015 року призвело б до порушення роботодавцем ч.11 ст.10, ч.1ст.21 Закону України «Про відпустки», правового значення для вирішення даного спору не мають, оскільки спір стосується надання відпустки за бажанням працівника.

Інших доводів щодо неправильності оскаржуваного рішення апеляційна скарга відповідача не містить.

Враховуючи викладене, апеляційний суд приходить до висновку про те, що судом першої інстанції дана належна оцінка доводам сторін у сукупності з наданими сторонами доказами, висновки суду відповідають обставинам справи, доводи, викладені у апеляційній скарзі, не спростовують їх, тому підставдля скасування оскаржуваного рішення немає.

Керуючись ст.303, 307-308, 313-315 ЦПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" відхилити.

Рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 22 липня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий: А.А. Пікуль

Судді: Т.О. Невідома

Б.Б. Левенець