Провадження №22-ц/784/1047/15
Провадження №22-ц/784/1047/15 Головуючий у 1-й інстанції: Гуденко О.А.
Категорія 27 Доповідач апеляційної інстанції: Самчишина Н.В.
Ухвала

Іменем України

18 травня 2015 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Миколаївської області у складі:

головуючої Самчишиної Н.В.,

суддів: Галущенка О.І., Лисенка П.П.,

із секретарем судового засідання - Гордійчук С.С.,

без участі осіб, які беруть участь у справі належно повідомлених про час і місце судового засідання,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства Комерційний банк "ПриватБанк"

на рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 06 лютого 2015 року ухвалене за позовом публічного акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк" до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

встановила:

28 жовтня 2014 року публічне акціонерне товариство комерційний Банк "ПриватБанк" (далі - Банк) звернулося з позовом до ОСОБА_2 і ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позов обґрунтовано тим, що відповідно до укладеного 09 листопада 2007 року між Банком та ОСОБА_2 кредитного договору № DN80AV00000367 позичальник отримав кредитні кошти у розмірі 12 538, 20 дол. США строком до 08 листопада 2014 року з метою придбання автомобіля.

На забезпечення виконання названого кредитного зобов'язання, того ж дня, між Банком та ОСОБА_3 укладено договір поруки.

Посилаючись на те, що позичальник неналежно виконував умови договору, в зв'язку з чим станом на 23 липня 2014 року утворилося 16 351, 18 дол. США заборгованості, а вимога Банку про погашення кредиту в повному обсязі відповідачами залишена без задоволення, позивач просив суд стягнути у солідарному порядку з відповідачів вказану заборгованість та 1 903 грн. 28 коп. судового збору.

Рішенням Центрального районного суду м. Миколаєва від 06 лютого 2015 року позов задоволено частково. Стягнуто у солідарному порядку з ОСОБА_2 і ОСОБА_3 на користь Банку 6 613, 19 дол. США заборгованості за кредитним договором, із яких: 5 274, 45 дол. США - заборгованість за кредитом; 3, 37 дол. США - заборгованість по процентам за користування кредитом; 1 000 дол. США - пені; 21, 48 дол. США штрафу (фіксована частина) і 313, 89 дол. США штрафу (процентна складова). Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Представник позивача подав на це рішення апеляційну скаргу, в якій, в частині зменшення за рішенням суду розміру неустойки та штрафу (процентна складова), просив його змінити задовольнивши ці вимоги банку у повному обсязі, а в іншій частині рішення суду просив залишити без змін. В обґрунтування скарги посилався на порушення судом вимог матеріального та процесуального права при вирішенні зазначених вимог.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

-2-

Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Згідно зі ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити відсотки.

Відповідно до ч.2 ст. 1050 ЦК України позикодавець має право вимагати дострокового повернення усієї частини кредитних коштів та відсотків, що залишилися у разі прострочення позичальником повернення чергової частини позики, та пені.

В разі порушення зобов'язання наступають наслідки, визначені ст. 611 ЦК України та умовами договору. Зокрема, кредитор має право вимагати відшкодування збитків та сплати пені або штрафу відповідно до умов договору.

Згідно зі ст. 554 ЦК України, поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків.

Як вбачається із матеріалів справи, 09 листопада 2007 року між Банком та ОСОБА_2 укладено кредитний договір № DN80AV00000367, за умовами якого Банк надав відповідачу 12 538, 24 дол. США кредитних коштів строком до 08 листопада 2014 року, із яких: 8 149, 26 дол. США на придбання автомобіля, 3 485, 79 дол. США на оплату страхових платежів у випадках та згідно порядку, передбаченого пунктами 2.1.3, 2.2.7 кредитного договору, 6,77 дол. США для сплати за реєстрацію предмета застави в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна, 896, 42 дол. США винагорода за надання фінансового інструменту. Відповідач зобов'язався повернути кредит та сплачувати за користування кредитними коштами 0, 83 % щомісячно на залишок заборгованості за кредитом, а також щомісячну винагороду у розмірі 0,25 % від суми виданого кредиту на придбання автомобіля. Загальний щомісячний платіж мав становити 182, 91 дол. США, який відповідач повинен був сплачувати з 07 по 14 число кожного місяця для погашення кредиту, відсотків та винагороди згідно з умовами договору. Договором передбачено, що за порушення зобов'язання із погашення кредиту, позичальник сплачує Банку пеню у розмірі 0,15 % від суми простроченої заборгованості по кредиту за кожний день прострочення, але не менше 1 грн. (п. 7.4 договору). Пунктом 4.3 кредитного договору визначено, що при порушенні позичальником строків платежів по будь-якому з грошових зобов'язань, передбачених кредитним договором більш ніж на 30 днів позичальник зобов'язаний сплатити банку штраф у розмірі 250 грн. + 5 % від суми позову.

На забезпечення виконання названого кредитного зобов'язання, того ж дня, між Банком та ОСОБА_3 укладено договір поруки, а також з позичальником договір застави автомобіля DYD NEW FLYER 0.8.

Відповідач неналежно виконував умови кредитного договору, вперше прострочена заборгованість виникла у 2009 році. Рішенням Центрального районного суду м. Миколаєва від 18 жовтня 2012 року, яке набрало законної сили 30 жовтня 2012 року, стягнуто з ОСОБА_2 на користь Банку заборгованість по цьому кредитному договору станом на 07 квітня 2011 року в сумі 9 143, 46 дол. США., з якої: 7 284, 36 дол. США. - заборгованість по кредиту, 1291,77 дол. США. заборгованість по процентам за користування кредитом, 211, 04 дол. США. - заборгованість по комісії, 374, 88 дол. США - пені та 31,41 дол. США. - штрафу. Зі змісту цього рішення вбачається, що 30 березня 2010 року ОСОБА_2 видав доручення, яким уповноважив Банк, зокрема й продати предмет застави - автомобіль (а.с. 37). Згідно виписки із особового рахунку позичальника кошти від продажу автомобіля в сумі 2 063, 29 дол. США надішли на рахунок Банку та в цей же день зараховані на погашення кредитної заборгованості ОСОБА_2

-3-

04 квітня 2013 року між Банком та ОСОБА_2 укладена додаткова угода № 1 до кредитного договору, за умовами якої сторони зменшили заборгованість позичальника на 10 228, 60 дол. США, з якої: 2 668, 47 дол. США склали відсотки, 960, 37 дол. США - комісія, 6 599, 76 США пені, узгодили новий графік погашення кредиту, змінили відсотки в розмірі 0, 12 % річних, та розмір пені на 0,08% від суми залишку непогашеної заборгованості та узгодили розмір штрафу позивальника у розмірі 10 228, 60 дол. США. Остаточною датою погашення заборгованості сторони визначили 14 квітня 2018 року.

Дані про укладення за таких умов з поручителем додаткового договору до договору поруки, матеріали справи не містять.

Умови кредитного договору позичальник виконував неналежно, в зв'язку з чим виникла прострочена заборгованість. Вимога Банку від 02 вересня 2014 року про дострокове погашення простроченої заборгованості відповідачами залишена без задоволення (а.с. 10-11).

Судом встановлено, що заборгованість станом на 23 липня 2014 року, яку позивач просив стягнути у солідарному порядку з відповідачів, становила 5 274 грн. 45 дол. США - заборгованість за кредитом; 3,37 дол. США - заборгованість по процентам за користування кредитом; 10 274, 28 дол. США - пеня за несвоєчасне виконання зобов'язань; 21, 47 дол. США - штраф (фіксована частина) і 777,60 дол. США - штраф (процентна складова).

Розмір заборгованості по кредиту, процентам за користування кредитом, який стягнуто у солідарному порядку з відповідачів на користь Банку, позивач в апеляційній скарзі не оскаржував.

В обґрунтування висновків про зменшення розміру неустойки до 1 000 дол. США та, як наслідок відповідне, згідно умов кредитного договору, зменшення штрафу (процентна складова), суд послався на те, що розмір неустойки значно перевищує розмір збитків, позичальник має на утриманні матір, двох малолітніх дітей, одна дитина часто хворіє.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду.

Згідно зі ст. 549 ЦК України неустойкою /штрафом, пенею/ є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Отже, встановлена кредитним договором, укладеним між банком та позичальником пеня за своєю правовою природою є неустойкою.

Частиною 3 ст. 551 ЦК України передбачена можливість зменшення за рішенням суду розміру неустойки, якщо її розмір значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Конституційний Суд України у рішенні від 07 липня 2013 року по справі щодо офіційного тлумачення положень Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" від 22 липня 1996 року дійшов висновку, що умови договору споживчого кредиту, його укладання та виконання повинні підпорядковуватися таким засадам, згідно з якими особа споживача вважається слабкою стороною у договорі та підлягає особливому правовому захисту з урахуванням принципів справедливості, добросовісності і розумності. Крім того, вимога про сплату неустойки за договором споживчого кредиту, яка є явно завищеною, не відповідає передбаченим у п. 6 ст. 3, ч. 3 ст. 509 та ч.ч. 1, 2 ст. 627 ЦК України засадам справедливості, добросовісності, розумності як складовим елементам загального конституційного принципу верховенства права. Наявність у кредитора можливості стягувати із споживача надмірні грошові суми як неустойку спотворює її дійсне правове значення, оскільки із засобу розумного стимулювання боржника виконувати основне грошове зобов'язання неустойка перетворюється на несправедливо непомірний тягар для споживача а джерело отримання невиправданих додаткових прибутків кредитора.

-4-

Такий висновок Конституційного Суду України узгоджується з положеннями Резолюції Асамблеї ООН "Керівні принципи для захисту інтересів споживачів" від 09 квітня 1985 року № 39/248, в якій наголошено: визнаючи, що споживачі нерідко перебувають у нерівному становищі з точки зору економічних умов, рівня освіти та купівельної спроможності, принципи захисту інтересів споживачів мають, зокрема, за мету сприяти країнам у боротьбі зі шкідливою діловою практикою усіх підприємств на національному та міжнародному рівнях, яка негативно позначається на споживачах.

Тому Конституційний Суд України зазначив, що захист цих зловживань базується на положеннях законодавства, зокрема ч. 3 ст. 551 ЦК України.

Як встановлено, розмір нарахованої Банком на підставі умов кредитного договору пені складає 10 274, 28 дол. США, а розмір заборгованості за кредитом і процентами за його користування - 5 277, 82 дол. США.

За такого, колегія суддів погоджується з висновком суду про те, що розмір пені є надмірно великий порівняно з розміром заборгованості за кредитом і процентами.

Крім того, на думку колегії суддів, віднесення зазначених судом обставин до істотних та таких, що дають підстави для зменшення неустойки, не суперечить положенням ч.3 ст. 551 ЦК України, якою не наведено переліку обставин, які можуть бути віднесені до істотних.

Відповідно до цього підлягав корегуванню розмір штрафу (процентна складова), нарахованого на підставі п. 4.3. цього договору, що складає 313, 89 дол. США.

За таких обставин, з урахуванням вимог ч. 3 ст. 551 ЦК України, суд обґрунтовано зменшив розмір пені, штрафу, що підлягали стягненню з відповідачів. Тому в зазначеній частині рішення судом ухвалено з додержанням норм матеріального права.

Інші доводи, приведені в апеляційній скарзі, не можуть бути прийняті до уваги, оскільки вони зводяться до переоцінки доказів, незгоди з висновками суду першої інстанції по їх оцінці.

В іншій частині рішення суду не оскаржувалось, а тому відповідно ст. 303 ЦПК України в апеляційному порядку не переглядалось.

Таким чином, рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, що відповідно до ст.308 ЦПК України є підставою для відхилення апеляційної скарги.

Керуючись ст.ст. 303, 308, 315 ЦПК України, колегія суддів, -

ухвалила:

Апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" відхилити, а рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 06 лютого 2015 року в оскаржуваній частині залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, і з цього часу протягом двадцяти днів може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ.

Головуючий Судді: