Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"02" жовтня 2015 р. Дніпровський районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді Виниченко Л.М.

за участі секретаря Локоткова І.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа Служба у справах дітей Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації про позбавлення батьківських прав, -

ВСТАНОВИВ:

Позивачка, звертаючись з позовом до суду просить позбавити батьківських прав ОСОБА_2 відносно малолітнього сина ОСОБА_3, 2002 року народження.

Вимоги заяви мотивує тим, що 20.10.1994 року між нею та відповідачем було зареєстровано шлюб. Від даного шлюбу ІНФОРМАЦІЯ_2 у них народився син ОСОБА_3.

Через деякий час після одруження сімейні відносини з відповідачем суттєво погіршилися, почали виникати сварки, через що подальше спільне життя і збереження шлюбу стали неможливими Приблизно з 2008 року між ними ніяких взаємовідносин, як подружжя, немає, а спільне господарство вже більше семи років не ведеться. Фактично шлюбні відносини припинилися.

У липні 2010 року у зв'язку з тим, що відповідач не брав участі в утриманні сина, вона звернулася до суду з позовом про стягнення аліментів. Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 14.10.2010 року з ОСОБА_2 на утримання сина ОСОБА_2 стягнуто аліменти у розмірі 750,00 грн. щомісячно та одноразово додаткові витрати в сумі 1075 грн. Проте відповідач від сплати аліментів ухиляється та має заборгованість по їх сплаті.

Також позивачка зазначає, що відповідач більше семи років тому залишив сім'ю, з того часу не спілкується з сином та не бере участі у його вихованні, не піклується про його фізичний і духовний розвиток, його навчання, підготовку до самостійного життя, не забезпечує необхідним харчуванням, медичним доглядом, лікуванням дитини, що негативно спливає на його фізичний розвиток як складову виховання, не спілкується з дитиною в обсязі необхідному для її нормального самоусвідомлення, не створює умов щодо надання дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей, не сприяє засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі, не виявляє інтересу до її внутрішнього світу, не створює умов для отримання нею освіти.

В судовому засіданні позивачка підтримала позов та викладені у ньому обставини.

Представник третьої особи Служби у справах дітей Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації в судове засідання не з'явився, третя особа суду подала заяву з проханням розглянути справу без участі їхнього представника, при цьому вказавши, що позов та висновок органу опіки та піклування Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації підтримує.

Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги визнав в повному обсязі.

Суд, вислухавши пояснення позивачки, відповідача, дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні у справі докази, приходить до наступного висновку.

Згідно свідоцтва про народження, дитина ОСОБА_3 народився ІНФОРМАЦІЯ_2, його батьками є сторони по справі (а.с. 7).

Судом встановлено, що позивачка та відповідач перебували у зареєстрованому шлюбі з 20.10.1994 р., який було розірвано рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 09.07.2015 року.

Дитина ОСОБА_3 проживає разом з матір'ю та перебуває на її утриманні.

Відповідно довідки виданої гімназією № 290 від 19.06.2015 року, ОСОБА_3 навчається в гімназії № 290 м. Києва з 2009 року, вихованням сина займається мати ОСОБА_1, протягом навчання у батьківських зборах бере участь тільки мати, ОСОБА_2 жодного разу не відвідував батьківські збори та не цікавився успішністю свого сина в навчанні (а.с. 10).

Відповідно до ст. 150 Сімейного кодексу України, батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної освіти, готувати її до самостійного життя.

Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН від 20 листопада 1959 року, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості.

Як роз'яснено у п. 16 постанови Пленуму Верховного Суду "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" від 30 березня 2007 року №3, ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками.

Відповідно п. 2 ч. 1 ст. 164 Сімейного кодексу України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини.

Згідно Висновку органу опіки та піклування Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації про позбавлення батьківських прав від 21.09.2015 року № 8607/41/2/103 з'ясовано, що батько дитини ОСОБА_2 з сином не проживає, вихованням та утриманням не займається, не цікавиться його життям та здоров'ям, матеріально не допомагає.

Відповідно даного висновку орган опіки та піклування вважає за можливе позбавити батьківських прав ОСОБА_2 відносно сина ОСОБА_3

Отже, за вищевикладених обставин судом встановлено, що відповідач ухиляється від обов'язку по вихованню сина ОСОБА_3, не зустрічається та не спілкується з ним, не проявляє до сина батьківської турботи, не піклується про дитину, не цікавиться її життям та здоров'ям, не утримує матеріально, хлопчик проживає з позивачкою, яка займається його вихованням та утриманням.

За викладених обставин та враховуючи те, що відповідач заявлені вимоги визнав, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, оскільки знайшов своє підтвердження в судовому засіданні.

Відповідно ст. 88 ЦПК України, з відповідача на користь позивачки підлягає стягненню судовий збір у розмірі 243 грн. 60 коп.

Керуючись ст. ст. 150, 164-166, 180 СК України, п. 16 постанови Пленуму Верховного Суду "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" від 30 березня 2007 року №3, ст. ст. 10, 11, 58, 60, 81, 88, 174, 212, 213, 215, 218 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа Служба у справах дітей Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації про позбавлення батьківських прав задовольнити.

Позбавити батьківських прав ОСОБА_2 відносно малолітнього сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, актовий запис про народження за № 1997 від 01 жовтня 2002 року, зареєстрований Відділом реєстрації актів громадянського стану Дніпровського районного управління юстиції у м. Києві.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір в сумі 243 (двісті сорок три) грн. 60 коп.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду м. Києва через Дніпровський районний суд м. Києва протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

Суддя