Справа № 583/353/15-ц
13 березня 2015 року м. Охтирка
Охтирський міськрайонний суд Сумської області в м. Охтирка Сумської області у складі:
головуючого-судді Білери П.П.
при секретарі Дяченко Ю.М.
за участю представника позивача Васюк О.В.
Відповідач ОСОБА_3 в судове засідання не з'явився з невідомих суду причин, хоча про день та час розгляду справи був повідомлений завчасно та належним чином.
Відповідач ОСОБА_4 в судове засідання не з'явився з невідомих суду причин, хоча про день та час розгляду справи був повідомлений завчасно та належним чином.
За даних обставин суд вважає за можливе провести розгляд справи без участі відповідача, відповідно до Ст. 169 Цивільного процесуального кодексу України.
Суд вважає, що згідно Ст. 224 Цивільного процесуального кодексу України можливо провести заочний розгляд справи.
З метою забезпечення виконання зобов'язань по вищевказаному кредитному договору було укладено договір поруки № 5 від 28 грудня 2009 року з ОСОБА_4 (Поручитель). Відповідно до п. 1.1 договору поруки, поручитель зобов'язується перед Кредитором відповідати солідарно в повному обсязі за своєчасне та повне виконання боржником зобов'язання за кредитним договором № 5 від 28 грудня 2009 року, а також додатковими угодами до нього, що укладені та можуть бути укладені в майбутньому. Відповідно п. 2.1 договору поруки у разі порушення Боржником виконання зобов'язання кредитор має право вимагати від Поручителя виконання Зобов'язання Боржника перед кредитором, згідно умов кредитного договору.
Також п. п. 4.2, 5.4 договору поруки № 5 від 28 грудня 2009 року було передбачено, що порука припиняється, якщо кредитор протягом строків позовної давності, визначених у п.5.4. цього договору, не пред'явить вимоги до поручителя. Сторони домовились про збільшення строків позовної давності відповідно до ч. 1 Ст. 259 Цивільного кодексу України до трьох років для всіх грошових зобов'язань поручителя (в тому числі, але не виключно, щодо повернення суми кредиту, сплати процентів за його користування, комісійних винагород, штрафів, пені тощо), що передбачені умовами кредитного договору та цього договору.
Натомість боржником ОСОБА_3 не було виконано взяті на себе зобов'язання та не дотримано умови, передбачені Кредитним договором, в зв'язку з чим 27 жовтня 2014 року Боржнику ОСОБА_3 було вручена Вимога про усунення порушення зобов'язань за Кредитним договором, вихідний номер якої 783 від 27 жовтня 2014 року та поручителю ОСОБА_4 вручено лист-повідомлення, вихідний номер якого 781 від 27 жовтня 2014 року про погашення заборгованості за кредитним договором. Вимога банку та повідомлення залишились без належного реагування з боку ОСОБА_3, ОСОБА_4, а заборгованість за кредитним договором залишається несплаченою. Вимога банку та повідомлення залишились без належного реагування з боку ОСОБА_3 та ОСОБА_4.
Таким чином, між сторонами склались цивільно-правові правовідносини, які регулюються загальними положеннями про зобов'язальне право, виконання зобов'язань, правові наслідки порушення зобов'язання і забезпеченням виконання зобов'язань та оскільки відповідачі не виконав своїх зобов'язань перед кредитором, позивачем по справі, по укладеному договору, то право останнього порушене, тому позовні вимоги підлягають задоволенню.
Відповідно до ч. ч. 1, 2 Ст. 553, ч. ч. 1, 2 Ст. 554 Цивільного кодексу України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. Порукою може забезпечуватися виконання зобов'язання частково або у повному обсязі.
У разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.
Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.
З п.1.1 Договору поруки за № 5, укладеного між сторонами 28 грудня 2009 року вбачається, що ОСОБА_4, як поручитель зобов'язується перед Кредитором відповідати солідарно в повному обсязі за своєчасне та повне виконання Боржником Зобовязання за Кредитним договором № 5 від 28 грудня 2009 року, а також додатковими угодами до нього, що укладені та можуть бути укладені в майбутньому.
Крім того, згідно п. 9 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ за № 5 від 30 березня 2012 року вбачається, що право вибору способу судового захисту, передбаченого законом або договором належить виключно позивачеві і задоволення позову кредитора про звернення стягнення на предмет іпотеки/застави не є перешкодою для пред'явлення позову про стягнення заборгованості з поручителя за тим самим договором кредиту у разі, якщо на час розгляду справи заборгованість за кредитом не погашена.
Таким чином, суд вважає, що оскільки заборгованість за кредитом боржником не погашена, тому позивач за позовом має право звернутись із відповідним позовом до поручителя за цим самим договором кредиту.
Відповідно до ч. 4 Ст. 559 Цивільного кодексу України порука припиняться після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя.
Відповідно до ч. ч. 1, 3 Ст. 251 Цивільного кодексу України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Строк може бути визначено актами цивільного законодавства, правочином або рішенням суду.
На підставі ч. 1 Ст. 252, ч. 1 Ст. 253 Цивільного кодексу України строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями, годинами. Перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.
Згідно п. 6.3 договору поруки від28 грудня 2009 року даний договір вступає в силу з моменту його підписання сторонами. Пунктом 4.1 зазначеного договору визначено, що порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов'язання за кредитним договором. Крім того, п. п. 4.2, 5.4 договору поруки № 5 від 28 грудня 2009 року було передбачено, що порука припиняється, якщо кредитор протягом строків позовної давності, визначених у п. 5.4. цього договору, не пред'явить вимоги до поручителя. Сторони домовились про збільшення строків позовної давності відповідно до ч. 1 Ст. 259 Цивільного кодексу України до трьох років для всіх грошових зобов'язань поручителя (в тому числі, але не виключно, щодо повернення суми кредиту, сплати процентів за його користування, комісійних винагород, штрафів, пені тощо), що передбачені умовами кредитного договору та цього договору.
З викладеного вбачається, що між сторонами виникли цивільні правовідносини. У цих правовідносинах порушено право позивача, так як згідно до ч. 1 Ст. 1049 Цивільного кодексу України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
Згідно ч. 1 Ст. 509 Цивільного кодексу України, зобов'язання - це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.
Відповідно до Ст. ст. 526, 530 ч.1 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться; якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Відповідно до ч. ч. 1, 4 Ст. 631 Цивільного кодексу України, строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов'язки відповідно до договору. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору.
Судом з'ясовано, що при укладання кредитного договору сторони керувалися ч. 1 Ст. 634 Цивільного кодексу України, відповідно до якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
Відповідно до ч. 1 Ст. 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.
Відповідно до Ст. ст. 1050, 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання і зобов'язаний на вимогу кредитора сплатити суму боргу.
Відповідно до Ст. 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Частина 1 Ст. 527 Цивільного кодексу України встановлює обов'язок боржника виконати свій обов'язок, а кредитора - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із сутізобов'язання чи звичаїв ділового обороту.
Крім того, одностороння відмова від виконання зобов'язання і одностороння зміна умов договору не допускається, за винятком випадків, передбачених законом.
Згідно Ст. 599 Цивільного кодексу України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.
До правовідносин за кредитним договором застосовуються положення Цивільного кодексу України, що виникають із правовідносин позики. Згідно ч. 1 Ст. 1048 Цивільного кодексу України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Згідно п. 17 Постанови Пленуму Спеціалізованого суду України з розгляду цівільних і кримінальних справ " Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин" від 30 березня 2012 року за № 5 зобов'язання припиняється з підстав, передбачених договором або законом (частина перша статті 598 Цивільного кодексу України). Такі підстави, зокрема, зазначені у статтях 599- 601, 604- 609 Цивільного кодексу України. Наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносин сторін кредитного договору, не звільняє останнього від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених частиною другою статті 625 Цивільного кодексу України оскільки зобов'язання залишається невиконаним належним чином відповідно до вимог статей 526, 599 Цивільного кодексу України.
Відповідно до Ст. 10 Цивільного процесуального кодексу України сторони мають рівні права щодо надання доказів і кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підстави своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених Цивільного процесуального кодексу України.
Статтею 60 Цивільного процесуального кодексу України встановлено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень і такі докази подаються сторонами, однак доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Докази повинні бути належними та допустимими, як того вимагають Ст. ст. 58, 59 Цивільного процесуального кодексу України.
При винесені рішення суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення, суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатній взаємозв'язок доказів у їх сукупності. Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні в якому наводить мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті.
Суд при винесені судового рішення враховує, що згідно Ст. 214 Цивільного процесуального кодексу України під час ухвалення рішення суд повинен з'ясувати чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити, або в позові відмовити.
Враховуючи вищевикладене, суд дійшов обґрунтованого висновку про задоволення позовних вимог у повному обсязі.
Згідно Ст. 88 Цивільного процесуального кодексу України з відповідача на користь позивача необхідно стягнути судові витрати по справі, а саме судовий збір в розмірі 439 (чотириста тридцять дев'ять) гривня 68 коп.
На підставі вищевикладеного та керуючись Ст. ст. 526, 527, 6251048, 1049, 1050, 1054 Цивільного кодексу України , Ст.ст. 10, 60, 213-215, 224-226 Цивільного процесуального кодексу України , суд
Заочне рішення суду може бути переглянуте Охтирським міськрайонним судом Сумської області за письмовою заявою відповідача.
Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії.
Суддя Охтирського
міськрайонного суду П. П. Білера