АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________________
Провадження № 22-ц/792/1136/15
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 вересня 2015 року м. Хмельницький

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

апеляційного суду Хмельницької області

в складі: головуючої - судді П'єнти І.В.,

суддів: Корніюк А.П., Талалай О.І.,

при секретарі: Дубовій М.В.

за участю: представника позивача ОСОБА_1, відповідача ОСОБА_2 та його представників ОСОБА_3 та ОСОБА_4, відповідача ОСОБА_5 та його представника ОСОБА_6

розглянула у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_7 на рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 29 квітня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_7 до товариства з додатковою відповідальністю «Страхове товариство з додатковою відповідальністю «Глобус», ОСОБА_2, ОСОБА_5, ОСОБА_8, треті особи ОСОБА_9, ОСОБА_10, про відшкодування витрат на поховання та моральної шкоди завданої смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки.

Заслухавши доповідача, пояснення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, колегія суддів

в с т а н о в и л а:

У червні 2014 року ОСОБА_7 звернулась до суду з позовом до товариства з додатковою відповідальністю «Страхове товариство з додатковою відповідальністю «Глобус», ОСОБА_2, ОСОБА_5 про відшкодування витрат на поховання та моральної шкоди, завданої смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки. В обгрунтування якого зазначала, що ІНФОРМАЦІЯ_1 близько 06 год.00 хв. ОСОБА_2, керуючи мікроавтобусом «Фольксваген ЛТ-35», реєстраційний номер НОМЕР_1, здійснюючи перевезення пасажирів по маршруту №54 «Автостанція №1 - с. Шаровечка», та рухаючись по вул. М. Рибалко в м. Хмельницькому у напрямку вул. Прибузької до просп. Миру, при проїзді перехрестя з вул. Зарічанська, скоїв наїзд на пішохода ОСОБА_11, яка загинула на місці пригоди. Позивач, зазначає, що їй передчасною смертю матері була спричинена значна матеріальна та моральна шкода. Однак, ОСОБА_2 свою вину у заподіянні смерті її матері не визнає, відшкодувати шкоду в добровільному порядку не бажає. А тому, позивач змушена звернутись до суду за захистом своїх прав. Матеріалами кримінальної справи встановлено, що цивільно-правова відповідальність за шкоду, заподіяну транспортним засобом «Фольксваген ЛТ-35», яким керував ОСОБА_2, була застрахована ТДВ «СТДВ «Глобус». Позивач просила стягнути з товариства з додатковою відповідальністю «Страхове товариство з додатковою відповідальністю «Глобус» на її користь 88700 грн. моральної та 11300 грн. витрат на поховання, та стягнути солідарно з ОСОБА_2 та ОСОБА_5 61300 грн. у відшкодування моральної шкоди.

В ході розгляду справи позивач уточнив позовні вимоги та просив стягнути з товариства з додатковою відповідальністю «Страхове товариство з додатковою відповідальністю «Глобус» в якості відшкодування моральної шкоди 14616 грн. та 11300 грн. витрат, понесених на поховання, стягнути солідарно з ОСОБА_2 та ОСОБА_5 моральну шкоду в розмірі 135384 грн.

Ухвалою Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 09.10.2014 року до участі у справі залучено в якості співвідповідача ОСОБА_8

Ухвалою Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 17.12.2014 року до участі у справі залучено в якості третьої особи без самостійних вимог на стороні відповідача ОСОБА_9

Ухвалою Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 04.02.2015 року до участі у справі залучено в якості третьої особи без самостійних вимог на стороні відповідача ОСОБА_10

Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 29 квітня 2015 року позов ОСОБА_7 до товариства з додатковою відповідальністю «Страхове товариство з додатковою відповідальністю «Глобус», ОСОБА_2, ОСОБА_5, ОСОБА_8, треті особи ОСОБА_9, ОСОБА_10, про відшкодування витрат на поховання та моральної шкоди задоволено частково. Стягнуто з товариства з додатковою відповідальністю «Страхове товариство з додатковою відповідальністю «Глобус» на користь ОСОБА_7 3300 грн. витрат на поховання та 14616 грн. моральної шкоди. В решті позовних вимог відмовлено. Стягнуто з товариства з додатковою відповідальністю «Страхове товариство з додатковою відповідальністю «Глобус» на користь держави судовий збір в розмірі 179,16 грн.

В апеляційній скарзі ОСОБА_7 не погоджується з рішенням суду першої інстанції в частині часткової відмови у задоволенні позовних вимог та просить його скасувати в цій частині та задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Вказує, що суд, зазначивши про існування трудових відносин, не встановив та у рішенні не вказав особу роботодавця, з якою ОСОБА_2 перебував у трудових відносинах. При цьому, належні докази його перебування у трудових відносинах відсутні. Апелянт вважає, що основним відповідачем за позовними вимогами про відшкодування моральної шкоди є ОСОБА_2, який здійснював керування транспортним засобом на законних підставах, не у зв'язку з виконанням ним своїх трудових обов'язків.

В судовому засіданні представник позивача апеляційну скаргу підтримав.

Відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_5 та їх представники в судовому засіданні просили апеляційну скаргу відхилити, рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Інші особи, які беруть участь у справі в судове засідання не з'явились, про день, місце і час слухання справи повідомлені у відповідності до вимог цивільного процесуального законодавства.

Колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

У відповідності до ч.1 ст. 309 ЦПК України, підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення або зміни рішення є неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

Рішення суду першої інстанції в частині стягнення з товариства з додатковою відповідальністю «Страхове товариство з додатковою відповідальністю «Глобус» на користь ОСОБА_7 3300 грн. витрат на поховання та 14616 грн. моральної шкоди, в частині відмови в задоволенні позовних вимог про стягнення з ОСОБА_8 та ОСОБА_5 моральної шкоди не оскаржується, а тому апеляційним судом, відповідно до ст. 303 ЦПК України, не переглядається.

Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позовних вимог щодо стягнення з відповідача ОСОБА_2 на користь позивачки моральної шкоди, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_2 є неналежним відповідачем по справі.

Однак, суд першої інстанції дійшов таких висновків при неповному з'ясуванні обставин справи, що мають значення для справи, порушенні норм матеріального та процесуального права.

Суд першої інстанції правильно встановив, що ІНФОРМАЦІЯ_1 близько 06.00 год. відповідач ОСОБА_2, керуючи мікроавтобусом «Фольксваген ЛТ-35», реєстраційний номер НОМЕР_1, здійснюючи перевезення пасажирів по маршруту №54 «Автостанція №1-с. Шаровечка», та рухаючись по вул. Рибалка в м. Хмельницькому у напрямку вул. Прибузької до проспекту Миру, при проїзді перехрестя з вул. Зарічанська, скоїв наїзд на пішохода ОСОБА_11 (матір позивачки), яка від отриманих травм померла на місці пригоди.

Постановою від 24.09.2014 року кримінальне провадження внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань №0000029 від ІНФОРМАЦІЯ_1, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, закрито в зв'язку з відсутністю в діях водія ОСОБА_2 складу кримінального правопорушення.

Постановою судді апеляційного суду Хмельницької області від 09.09.2014 року постанову Хмельницького міськрайонного суду від 24.06.2014 року про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП скасовано, провадження у справі закрито на підставі ч. 1 ст. 247 КУпАП за відсутності події і складу правопорушення (а.с. 81-82).

29.02.2014 року між товариством з додатковою відповідальністю «Страхове товариство з додатковою відповідальністю «Глобус» та ОСОБА_5 було укладено договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (поліс №АС/6668326), за умовами якого ТДВ «Страхове товариство з додатковою відповідальністю «Глобус» застрахувало відповідальність власника автомобіля «Фольксваген ЛТ-35», реєстраційний номер НОМЕР_1 на випадок заподіяння ним шкоди третім особам під час дорожньо-транспортної пригоди за участю даного автомобіля на строк з 29.02.2014 року до 29.02.2015 року включно (а.с. 122 т. 1).

Стаття 1187 ЦК України відносить до джерела підвищеної небезпеки діяльність, пов'язану з використанням транспортних засобів.

Як встановлено у частині другій цієї статті, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Частиною 5 статті 1187 ЦК України встановлено, що особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Положення ст. 1187 ЦК України є спеціальними по відношенню до ст.ст. 1166, 1167 ЦК України, у зв'язку з чим перевага у застосуванні має надаватися спеціальній нормі.

Відповідна правова позиція висловлена Верховним Судом України в постанові від 06.11.2013 року у справі № 6-108цс13, яка, згідно зі ст. 360-7 ЦПК України, є обов'язковою для судів, що зобов'язані привести свою судову практику у відповідність із рішенням Верховного Суду України.

Згідно до ч.ч. 1, 2 ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

У відповідності до роз'яснень п. 6 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №4 від 01.03.2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», якщо особа під час керування транспортним засобом має посвідчення водія на право користування транспортним засобом відповідної категорії і реєстраційний документ на транспортний засіб, переданий її власником або іншою особою, яка на законній підставі використовує такий транспортний засіб, то саме ця особа буде нести відповідальність за завдання шкоди (пункт 2.2. Правил дорожнього руху України).

З матеріалів справи вбачається, що власником транспортного засобу «Фольксваген ЛТ-35», реєстраційний номер НОМЕР_1, станом на ІНФОРМАЦІЯ_1 (на час скоєння дорожньо-транспортного пригоди) був ОСОБА_5 (а.с. 39 т. 1).

Не заслуговують на увагу посилання відповідача ОСОБА_12 на те, що у січні 2014 року він продав зазначений автомобіль ОСОБА_9 і з того часу він не є власником даного транспортного засобу. Оскільки видача ОСОБА_5 довіреності ОСОБА_9 та ОСОБА_13 11.01.2014 року на право розпорядження транспортним засобом «Фольксваген ЛТ-35», реєстраційний номер НОМЕР_1, без укладення договору купівлі-продажу не можна вважати договором, що укладений відповідно до закону та допускає перехід права власності на автомобіль (а.с. 72 т. 1).

Відповідно до ч. 1 ст. 10 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Згідно зі ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може грунтуватись на припущеннях.

Проте, особами, які беруть участь у справі, не надано суду належних та допустимих доказів того, що ОСОБА_2 на час скоєння дорожньо-транспортної пригоди керував транспортним засобом «Фольксваген ЛТ-35», реєстраційний номер НОМЕР_1, у зв'язку з виконанням своїх трудових обов'язків на підставі трудового договору з фізичною особою-підприємцем ОСОБА_5 або з фізичною особою-підприємцем ОСОБА_10, які, відповідно до договору про спільну діяльність між перевізником та власником транспортного засобу від 23.02. 2012 року та договору найму (оренди) транспортного засобу від 07.05.2013 року, забезпечували обслуговування пасажирів на автобусному маршруті загального користування №54 «Керамзитовий завод(Шаровечка)-Автостанція №1» в м. Хмельницькому. Умовами зазначених договорів було визначено, що перевезення пасажирів на автобусному маршруті №54 здійснюється транспортним засобом - автобусом марки «Фольксваген ЛТ-35». Крім того, відсутні достовірні докази і виконанням ОСОБА_2 своїх трудових обов'язків на підставі трудового договору з ОСОБА_9 (а.с. 176-183, 228-230 т. 1, а.с. 27, 56, 58 т. 2). При цьому, покази свідка ОСОБА_14 не є належним та допустимим доказом по справі, в розумінні ст. ст. 57-59 ЦПК України, оскільки покази свідка не можуть підтверджувати наявність трудового договору між ОСОБА_2 та ОСОБА_9

При цьому, судом не може братись до уваги факт перебування ОСОБА_2 в трудових відносинах в період з 11.04.2011 року по 08.05.2014 року з фізичною особою ОСОБА_8, оскільки остання здійснювала свою діяльність з метою забезпечення обслуговування пасажирів на автобусному маршруті загального користування №34 «Завод«Катіон-Лезнево» в м. Хмельницькому власним транспортним засобом «Mercedes-Benz 311 CDI», реєстраційний номер НОМЕР_2 (а.с. 90, 127-135 т. 1).

Частиною 2 статті 2 Кодексу законів про працю України передбачено, що працівники реалізують право на працю шляхом укладення трудового договору про роботу на підприємстві, в установі, організації або з фізичною особою.

Згідно ч. 1 ст. 21 Кодексу законів про працю України, трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов'язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов'язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

За змістом даних правових норм, роботодавець і громадянин України на власний розсуд встановлюють умови майбутнього трудового правовідношення, але вони зобов'язані у будь-якому випадку визначити обов'язкові умови трудового договору, що охоплюють згоду про прийняття на роботу, визначення трудової функції працівника та місце його праці, термін дії договору і початок виконання працівником роботи. В іншому випадку трудовий договір вважається неукладеним. Такі умови трудової угоди віднесені до обов'язкових, оскільки законодавче закріплені в понятті трудового договору і тому становлять основний зміст правового статусу працівника.

Однак, суд першої інстанції не дав належної оцінки наданим доказам та не визначився з особою, відповідальною за завдану моральну шкоду.

З урахуванням вищевказаних обставин справи, колегія суддів вважає, що, в даному випадку, шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки, відповідач ОСОБА_2 був володільцем транспортного засобу, діяльністю якого спричинені збитки позивачці, при наявності в нього посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційного документа на автомобіль «Фольксваген ЛТ-35», тому саме на нього покладається відповідальність з відшкодування цієї шкоди, незважаючи на те, що вина ОСОБА_2 у дорожньо-транспортній пригоді не доведена.

В свою чергу, відповідач ОСОБА_2 не надав суду належних та допустимих доказів, що шкоду було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілої.

При визначенні розміру відшкодування моральної шкоди, колегія суддів враховує глибину та обсяг страждань, яких зазнала позивачка в зв'язку з смертю матері, вимоги розумності та справедливості, та вважає, що відшкодуванню підлягає моральна шкода в розмірі 100000 гривень.

В зв'язку з чим, рішення суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні позовних вимог ОСОБА_7 до ОСОБА_2 про стягнення моральної шкоди підлягає скасуванню з ухваленням апеляційним судом нового рішення в цій частині про часткове задоволення позовних вимог.

Частиною 5 ст. 88 ЦПК України передбачено, що якщо суд апеляційної або касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

А тому, з врахуванням положень ст. 88 ЦПК України, пп. 2 п. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір в сумі 487 грн. 20 к.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 316, 319, 324 ЦПК України, колегія суддів

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_7 задовольнити частково.

Рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 29 квітня 2015 року в частині відмови в задоволенні позовних вимог ОСОБА_7 до ОСОБА_2 про стягнення моральної шкоди скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_7 100000 (сто тисяч) гривень моральної шкоди.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави 487 грн. 20 к. судового збору.

В решті рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 29 квітня 2015 року залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, однак може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуюча: /підпис/

Судді: /підписи/

З оригіналом згідно: суддя апеляційного суду І.В. П'єнта

____________________________________________________________________________

Головуючий у першій інстанції - Заворотна О.Л. Провадження № 22-ц/792/1136/15

Доповідач -П'єнта І.В. Категорія № 30