Категорія: 30 Доповідач: Овсієнко А. А.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 грудня 2015 року місто Луцьк

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Волинської області в складі:

головуючого - судді Овсієнко А.А. ,

суддів - Антонюк К.І., Лівандовської-Кочури Т.В.,

при секретарі Кирилюку О.О.,

з участю: позивача ОСОБА_1,

представника позивача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про відшкодування шкоди за апеляційною скаргою представника відповідача ОСОБА_3 ОСОБА_5 на заочне рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 30 квітня 2015 року,

установила:

04.11.14 ОСОБА_1 звернувся до суду з вищевказаним позовом зазначивши, що згідно усної домовленості між ним та відповідачами з вересня 2009 року по червень 2011 року він передав останнім готівкою та переказав через банк 289700 доларів США, що станом на 05.11.09 еквівалентно 2320497 грн., які мали бути використані для придбання земельних ділянок, будівництва житлового будинку та реалізації благодійних проектів.

Відповідачі не виконали взятих на себе зобовязань, а лише придбали земельну ділянку за адресою: вул.Шкільна, 4, с.Крупа, Луцький район, Волинська область вартістю 77000 грн. та збудували на ній недобудований житловий будинок, вартістю 631261 грн. згідно висновку експертизи. Решту коштів в сумі 1612236 грн. відповідачі привласнили.

У звязку з цим ОСОБА_1 просив стягнути на його користь солідарно з ОСОБА_3 та ОСОБА_4 2275256 грн. привласнених ними коштів (з урахуванням індексу інфляції) та 68257 грн. 70 коп. 3% річних.

В ході судового розгляду позивач збільшив свої позовні вимоги та просив стягнути на його користь солідарно з відповідачів 4144000 грн. матеріальної шкоди (коштів, затрачених на добудову житлового будинку), 3043556 грн. 79 коп. привласнених відповідачами коштів, 1186987 грн. 15 коп. інфляційних втрат, 126916 грн. 32 коп. 3% річних, 200000 грн. моральної шкоди.

Заочним рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 30 квітня 2015 року вищевказаний позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_3, ОСОБА_4 в користь ОСОБА_1 3043556 грн. 79 коп. грошових коштів, 1186987 грн. 15 коп. інфляційних втрат, 126916 грн. 32 коп. річних від неповернутої суми та 50000 грн. моральної шкоди. Також стягнуто з ОСОБА_3, ОСОБА_4, з кожного окремо, в користь ОСОБА_1 по 1827 грн. судового збору.

В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погодившись із таким рішенням суду, представник відповідача ОСОБА_3 ОСОБА_5 подав апеляційну скаргу, у якій, покликаючись на неповне зясування судом першої інстанції обставин справи, порушення норм матеріального права, просив його скасувати в частині задоволених позовних вимог та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову у повному обсязі.

В ході апеляційного розгляду даної справи представник відповідача ОСОБА_3 ОСОБА_5 апеляційну скаргу підтримав із зазначених у ній підстав, тоді як позивач та його представник просили відхилити подану апеляційну скаргу з огляду на безпідставність наведених у ній доводів.

Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення, а також доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга частково підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ст.ст.213, 214 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржуване рішення суду зазначеним вимогам закону не відповідає.

Так, задовольняючи частково позов, суд першої інстанції виходив із того, що з отриманих відповідачами від ОСОБА_1 289700 доларів США (еквівалентно 3751817 грн. 79 коп. згідно курсу НБУ станом на 01.11.14) на придбання земельної ділянки ними було витрачено 77000 грн., на незакінчене будівництво будинку 631261 грн. Решту коштів в сумі 3043556 грн. 79 коп. привласнено.

За таких обставин суд стягнув солідарно з ОСОБА_3, ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 3043556 грн. 79 коп. неповернутих грошових коштів, 1186987 грн. 15 коп. інфляційних втрат, 126916 грн. 32 коп. 3 %річних від неповернутої суми та 50000 грн. моральної шкоди.

В задоволенні решти позовних вимог судом першої інстанції відмовлено з підстав недоведеності позивачем факту понесення затрат в сумі 320000 доларів США (еквівалент 4144000 грн. станом на 01.11.14) на ремонт та добудову вищевказаного житлового будинку.

Однак, з такими висновками суду не можна погодитись з огляду на наступне.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що вироком Луцького міськрайонного суду Волинської області від 06 серпня 2014 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Волинської області від 19 листопада 2015 року, який набрав законної сили, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 визнано винними в тому, що в період часу з вересня 2009 року по червень 2011 року, вони умисно, за попередньою змовою, з корисливих мотивів, з метою незаконного заволодіння чужим майном, шляхом зловживання довірою ОСОБА_1 під приводом придбання для останнього земельної ділянки, підготовки документації та подальшого будівництва житлового будинку, організації благодійних проектів заволоділи коштами потерпілого в загальній сумі 1612236 (один мільйон шістсот дванадцять тисяч двісті тридцять шість) гривень, тобто в особливо великих розмірах.

Так, з отриманих від ОСОБА_1 грошових коштів загальною сумою 289700 доларів США (еквівалентно 2320497 грн. станом на 05.11.09), ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на придбання земельної ділянки та виконання робіт по будівництву будинку, що знаходиться адресою: вул.Шкільна, 4, с.Крупа, Луцький район, Волинська область витратили 708 261 грн., а решту коштів, тобто - 1612236 грн. привласнили.

Відповідно до ч.4 ст.61 ЦПК України вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили, обовязковий для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено такий вирок, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою.

Таким чином, в силу вищевказаної норми процесуального закону, доведеним є факт незаконного заволодіння відповідачами шляхом зловживання довірою позивача належними останньому коштами в сумі 1612236 грн.

І оскільки вищевказаним вироком, який набрав законної сили 19.11.15, вже було задоволено частково цивільний позов ОСОБА_1 та стягнуто на його користь солідарно з ОСОБА_3, ОСОБА_4 1612236 грн. матеріальної та 25000 грн. моральної шкоди, завданої злочином, то ухвалою апеляційного суду Волинської області від 17 грудня 2015 року заочне рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 30 квітня 2015 року в частині солідарного стягнення з ОСОБА_3, ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 1 612 236 грн. грошових коштів та 50 000 грн. моральної шкоди скасовано, а провадження в справі в цій частині закрито на підставі п.2 ч.1 ст.205, ч.1 ст. 310 ЦПК України.

Відповідно до ч.1 ст.1177 ЦК України, шкода, завдана фізичній особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення, відшкодовується відповідно до закону.

Згідно з ч.1 ст.1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згаданим вироком суду задоволено цивільний позов ОСОБА_1 виключно в межах висунутого відповідачам обвинувачення відповідно до обвинувального акту. Зокрема, при визначенні розміру спричиненої позивачу майнової шкоди орган досудового слідства та суд виходили із того, що станом на момент вчинення злочину грошовий еквівалент отриманих відповідачами від ОСОБА_1 289700 доларів США згідно курсу НБУ станом на 05.11.09 у національній валюті складав 2320497 грн. Відтак, сума матеріальних збитків згідно вироку суду становила 1 612 236 грн. (2320497 грн. - 708 261 грн. = 1 612 236 грн.).

Разом з тим, станом на 01.11.14 року (на момент заявлення даного позову в порядку цивільного судочинства) офіційний курс долара США становив 12,9507 грн. за 1 долар США.

А тому, станом на день заявлення в порядку цивільного судочинства позову фактичний розмір спричиненої позивачу кримінальним правопорушенням шкоди становить 3043556 грн. 79 коп. (289700 доларів США х 12,9507 грн./долар США = 3751817 грн. 79 коп.; 3751817 грн. 79 коп. - 708 261 грн. = 3043556 грн. 79 коп.).

Однак, враховуючи, що вироком Луцького міськрайонного суду Волинської області від 06 серпня 2014 року, який набрав законної сили, вже стягнуто з відповідачів солідарно на користь позивача 1 612 236 грн. матеріальної шкоди, то у даній цивільній справі стягненню підлягає лише майнова шкода в сумі 1 431 320 грн. 79 коп. (3043556 грн. 79 коп. - 1 612 236 грн. = 1 431 320 грн. 79 коп.).

А тому, з урахуванням вищенаведеного, оскаржуване рішення в частині стягнення 1 431 320 грн. 79 коп. майнової шкоди підлягає залишенню без змін.

Рішення суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні позовної вимоги ОСОБА_1 про стягнення 4144000 грн. (еквівалент 320000 доларів США) витрат на ремонт та добудову вищевказаного житлового будинку сторонами не оскаржується в апеляційному порядку.

Водночас, не можна погодитись із висновками та рішенням суду першої інстанції про стягнення з відповідачів на підставі ст.625 ЦК України 1 186 987 грн. 15 коп. інфляційних втрат та 126 916 грн. 32 коп. трьох процентів річних виходячи з наступного.

Так, відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За змістом даної норми закону така цивільно-правова відповідальність передбачена виключно за несвоєчасне виконання договірних грошових зобовязань.

Відповідно до ч.1 ст.875 ЦК України за договором будівельного підряду підрядник зобов'язується збудувати і здати у встановлений строк об'єкт або виконати інші будівельні роботи відповідно до проектно-кошторисної документації, а замовник зобов'язується надати підрядникові будівельний майданчик (фронт робіт), передати затверджену проектно-кошторисну документацію, якщо цей обов'язок не покладається на підрядника, прийняти об'єкт або закінчені будівельні роботи та оплатити їх..

Констатуючи факт укладення між сторонами у справі договору будівельного підряду суд першої інстанції разом з тим не звернув уваги на те, що домовленість сторін про будівництво житлового будинку була усною, тоді як погоджена сторонами проектно-кошторисна документація, яка є однією з істотних умов даного правочину, взагалі відсутня, що в свою чергу відповідно до ст.638 ЦК України дає підстави вважати такий договір неукладеним.

Натомість, обраний позивачем спосіб захисту своїх порушених прав шляхом заявлення позову про стягнення невикористаних при будівництві коштів фактично являє собою вимогу про відшкодування спричиненої кримінальним правопорушенням майнової шкоди, що виключає можливість застосування до спірних деліктних правовідносин положень ст.625 ЦК України.

Крім того, відповідно до ст.1 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення) індекс споживчих цін (індекс інфляції) це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання.

Ціни в Україні встановлюються в національній валюті гривні.

Офіційний індекс інфляції, що розраховується Державним комітетом статистики України, визначає рівень знецінення національної грошової одиниці України, тобто зменшення купівельної спроможності саме гривні, а не іноземної валюти.

Таким чином, положення ч.2 ст.625 ЦК України щодо повернення коштів з урахуванням установленого індексу інфляції поширюються лише на випадки прострочення виконання грошового зобов'язання, визначеного договором у національній валюті - гривні.

Суд першої інстанції залишив поза увагою вищевказані обставини і тому безпідставно та з порушенням норм матеріального права дійшов помилкового висновку про стягнення з відповідачів інфляційних втрат та 3 % річних за ст.625 ЦК України.

Відповідно до ч.1 ст.309 ЦПК України невідповідність висновків суду обставинам справи та неправильне застосування норм матеріального права є підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення судом апеляційної інстанції.

За таких обставин рішення суду першої інстанції в цій частині підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні таких позовних вимог.

Керуючись ст.ст.303, 307, 309, 314, 316, 319 ЦПК України, колегія суддів,

вирішила:

Апеляційну скаргу представника відповідача ОСОБА_3 ОСОБА_5 задовольнити частково.

Заочне рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 30 квітня 2015 року в даній справі в частині стягнення 1 186 987 (один мільйон сто вісімдесят шість тисяч девятсот вісімдесят сім) грн. 15 коп. інфляційних втрат та 126 916 (сто двадцять шість тисяч девятсот шістнадцять) грн. 32 коп. трьох процентів річних скасувати.

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення 1 186 987 (один мільйон сто вісімдесят шість тисяч девятсот вісімдесят сім) грн. 15 коп. інфляційних втрат та 126 916 (сто двадцять шість тисяч девятсот шістнадцять) грн. 32 коп. трьох процентів річних відмовити.

Заочне рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 30 квітня 2015 року в частині стягнення з ОСОБА_3, ОСОБА_4 солідарно на користь ОСОБА_1 1 431 320 (один мільйон чотириста тридцять одна тисяча триста двадцять) грн. 79 коп. матеріальної шкоди, а також в частині відмови в задоволенні решти позовних вимог залишити без змін.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржене до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий

Судді