АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/7321/15 Справа № 204/6989/14-ц Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - Петренко І.О.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 жовтня 2015 року м. Дніпропетровськ Колегія суддів судової палати по цивільним справам апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді Петренко І.О.

суддів Котушенко С.П., Болуновій Л.М.

при секретарі Безрукавому Є.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську апеляційну скаргу ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_3 на рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 10 червня 2015 року по справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, треті особи: Дніпропетровськ міська рада, Третя дніпропетровська державна нотаріальна контора про визнання права власності в порядку спадкування за законом,-

В С Т А Н О В И Л А :

Позивач звернувся до суду з позовом та просив ухвалити рішення, яким визнати за ним , ОСОБА_3, право власності на домоволодіння № 35, яке знаходиться по вул. Перлинна у м. Дніпропетровську і складається з: житлового будинку літ. А-1, прибудови літ.А1-1, тамбуру літ. а-1 житловою площею 21,4 кв.м., загальною площею 35,6 кв.м., сараю літ. Б, сараю літ. В, вбиральні літ. Е, душу літ. Ж, навісу літ. И, навісу К, огорожі,споруд № 1-11, мостіння І, в порядку спадкування за законом після смерті батька - ОСОБА_5, який помер 07 вересня 1998 року..

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що згідно свідоцтва про право на спадщину по заповіту спадкоємцями майна ОСОБА_6, померлої 20 вересня 1975 року, були її син ОСОБА_5 та непрацездатний чоловік ОСОБА_7. Спадкове майно, на яке було видано свідоцтво, складалося з житлового шлакобетонного будинку з господарськими будівлями, які знаходяться за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Перлинна, 35. З яких ОСОБА_5 спадкує 7/9 частин, а ОСОБА_7 спадкує 2/9 частин, які належали померлій ОСОБА_6 на підставі свідоцтва про право особистої власності на житловий будинок.

Ухвалою Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 17.12.1971 року було затверджено мирову угоду, згідно з якою померлий батько позивача - ОСОБА_5 повинен був сплатити грошову компенсацію ОСОБА_7. Після виконання сторонами умов мирової угоди право власності на домоволодіння по вул. Перлина, 35 в м. Дніпропетровську належало померлому батьку позивача - ОСОБА_5. Померлий батько позивача ОСОБА_5 виконав умови мирової угоди, та сплатив грошову компенсацію ОСОБА_7. Проте, в ДМБТІ вищевказану ухвалу Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 17.12.1971 року для оформлення права власності батько позивача ОСОБА_5 не зареєстрував.

07 вересня 1998 року помер ОСОБА_5. Після його смерті відкрилася спадщина, до складу якої входило домоволодіння № 35 по вул. Перлинна в м. Дніпропетровську.

Позивач до державного нотаріуса Третьої дніпропетровської державної нотаріальної контори про отримання свідоцтва про право на спадщину по закону не звертався, так як спадщину прийняв в порядку п. 2 ч. 1 ст. 549 ЦК України 1963 року, оскільки на час відкриття спадщини проживав і був зареєстрований у жилому будинку. Позивач з дня народження і на день смерті батька ОСОБА_5 мешкав з сімєю в житловому будинку № 35 по вул. Перлина в м. Дніпропетровську, але він та члени його сімї були прописані за адресою: м. Дніпропетровськ вул. Перлина № 35а.

Мати позивача - ОСОБА_8 після смерті батька позивача ОСОБА_5 право власності в порядку спадкування за законом на домоволодіння по вул. Перлина, 35 не оформлювала. На сьогоднішній час спірне домоволодіння належить його померлому батьку ОСОБА_5 Закон не вимагає від спадкоємця, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, подання до нотаріальної контори заяви про прийняття спадщини, оскільки така умова прийняття спадщини прямо визначена у законі лише для спадкоємця, який на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем.

Рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 10 червня 2015 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 , в інтересах ОСОБА_3, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню , а рішення слід змінити в частині обґрунтування мотивів відмови в задоволенні позовних вимог з наступних підстав.

Відповідно до ст.. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним та обґрунтованим.

Законним є рішення , яким суд , виконавши всі вимоги цивільного судочинства , вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення , ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин , на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень , підтверджених тими доказами , які були досліджені в судовому засіданні.

Судом першої інстанції було встановлено , що 07 вересня 1998 року помер ОСОБА_5, що підтверджується свідоцтвом про смерть ОСОБА_9 І-КИ № 200569, виданим 10.09.1998 року відділом реєстрації акті громадянського стану виконкому Кіровської районної ради м. Дніпропетровська, актовий запис № 1241 (а.с.7).

Позивач є рідним сином ОСОБА_5, померлого 07 вересня 1998 року.

Після смерті ОСОБА_5 відкрилася спадщина на належне йому майно, яке складається з 7/9 частин домоволодіння № 35 по вул. Перлинна в м. Дніпропетровську, які належали йому на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 23.04.1976 року, виданого Третьою дніпропетровською державною нотаріальною конторою та зареєстрованого в реєстрі за № 2-786 (а.с.5), та яке було зареєстроване в Комунальному підприємстві «Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентаризації» в реєстрову книгу під № 121-36 (а.с.5 на обороті).

Позивач стверджував , що інші 2/9 частини домоволодіння № 35 по вул. Перлинна в м. Дніпропетровську також належали померлому на підставі ухвали народного суду Красногвардійського району м. Дніпропетровська від 17 грудня 1976 року по справі 2-902 (а.с.6). Однак , як було встановлено судом першої інстанції виконання мирової угоди затвердженої ухвалою Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 17 грудня 1971 року в ДМБТІ не було зареєстровано і до даного часу. В звязку з вищевказаним, визнання права власності за ОСОБА_5, який помер 07 вересня 1998 року, домоволодіння, що розташоване за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Перлинна, буд. 35 - в цілому не можливе.

Так, позивачем не надано належних доказів того, що інші 2/9 частини домоволодіння № 35 по вул. Перлинна в м. Дніпропетровську належали його померлому батькові, оскільки надана суду копія ухвали народного суду Красногвардійського району м. Дніпропетровська від 17 грудня 1976 року по справі 2-902 - належним чином не завірена, з неї не вбачається чи набрала вона (ухвала) законної сили або не набрала. Інших доказів на підтвердження обґрунтованості даних позовних вимог суду не надано.

Тому, суд обґрунтовано зазначив на необхідність відмови позивачу в задоволенні його позовних вимог в частині встановлення факту належності права власності ОСОБА_5, який помер 07 вересня 1998 року, домоволодіння, що розташоване за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Перлинна, буд. 35 (в цілому). Встановлено судом першої інстанції , що останньому за життя належало 7/9 частин даного домоволодіння.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ч. 2 ст. 59 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Згідно до положень ч. 1 ст. 524 Цивільного кодексу Української РСР (в редакції, яка діяла на момент відкриття спадщини), спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом.

Позивач звернувся до суду з даною позовною заявою та вказав, що він на момент смерті свого батька був зареєстрований та проживав у спірному домоволодінні , у звязку з чим, він є таким, що прийняв спадщину. Тому, просив визнати за ним право власності на домоволодіння № 35, яке знаходиться по вул. Перлинна у м. Дніпропетровську в порядку спадкування за законом після смерті батька - ОСОБА_5, який помер 07 вересня 1998 року.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 549 Цивільного кодексу Української РСР (в редакції, яка діяла на момент відкриття спадщини), визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном.

Однак факт проживання позивача у спірному домоволодінні ( вул..Перлинна 35 ) на час відкриття спадщини не підтвердили допитані в судовому засіданні свідки ОСОБА_10 та ОСОБА_11, які є сусідами по спірному домоволодінню і , які пояснювали , що позивач з батьками постійно мешкав у буд. 35 «а» по вул.. Перлинній в м. Дніпропетровську.

Такі ж пояснення давала в судовому засіданні апеляційної інстанції представник апелянта ОСОБА_12 , колишня дружини позивача.

Як вбачається з витяга з домової книги домоволодіння 35 «а» по вул.. Перлинній в м. Дніпропетровську ( ар. сп. 12-13) позивач був зареєстрований в 1988 році саме в цьому домоволодінні , потім знятий з реєстрації і знову в ньому зареєстрований вже в 2002 році. З копії домової книги спірного домоволодіння 35 по вул..Перлинній в м. Дніпропетровську вбачається , що позивач за даною адресою зареєстрований не був , а на момент смерті ОСОБА_5 в ньому був зареєстрований в 1997 році відповідач ОСОБА_4А.( ар. сп. 49-51).

Окрім того, як було встановлено судом першої інстанції, після смерті ОСОБА_5, померлого 07 вересня 1998 року, позивач та дружина померлого - ОСОБА_8 (яка також є матірю позивача), у встановленому законом порядку та строки, звернулися до Третьої дніпропетровської державної нотаріальної контори.

Позивач - звернувся 24 листопада 1998 року з заявою про відмову від прийняття спадщини на користь дружини померлого - ОСОБА_8 ( ар. сп. 69 оберт) , а ОСОБА_8 звернулася 14 травня 1999 року з заявою про прийняття спадщини ( ар. сп. 69). На підставі їхніх заяв, Третьою дніпропетровською державною нотаріальною конторою була заведена спадкова справа 870/98, копія якої знаходиться в матеріалах даної справи, та ОСОБА_8 було видано свідоцтво про право на спадщину за законом , а саме на домоволодіння 35 «а» по вул.. Перлинній в м. Дніпропетровську ( ар. сп. 69-75). Щодо домоволодіння 35 по вул.. Перлинній в свідоцтві про право на спадщину за заповітом , виданого 22 грудня 2013 року на ім.»я ОСОБА_4 , відповідача по даній справі, зазначено , що 7/9 частин даного житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами прийняла ОСОБА_8 після смерті ОСОБА_5 , але не оформила своїх спадкових прав ( ар. сп. 47) .

Відповідно до ч. 1 ст. 553 Цивільного кодексу Української РСР (в редакції, яка діяла на момент відкриття спадщини ОСОБА_5В.), спадкоємець за законом або за заповітом вправі відмовитись від спадщини протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. При цьому він може заявити, що відмовляється від спадщини на користь кого-небудь з інших спадкоємців, закликаних до спадкоємства за законом або за заповітом, а також на користь держави або окремих державних, кооперативних або інших громадських організацій. Наступне скасування спадкоємцем такої заяви не допускається.

Таким чином, оскільки позивач відмовився від своєї частки у спадщині, спадщину після смерті ОСОБА_5, померлого 07 вересня 1998 року, прийняла в цілому його дружина ОСОБА_8 (ще жива на той період), про що державним нотаріусом Третьої дніпропетровської державної нотаріальної контори ОСОБА_13 було видане відповідне свідоцтво про право на спадщину за законом. Право власності на вищевказане нерухоме майно було зареєстроване за ОСОБА_8 в Комунальному підприємстві «Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентаризації» Дніпропетровської обласної ради.

Вище вказані свідоцтва про право на спадщину за законом та право на спадщину за заповітом не визнані недійсними або частково недійсними, позивачем ці свідоцтва не оспорюються та відповідні вимоги по даній справі заявлені не були.

Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Тому, суд першої інстанції дійшов до правильного висновку про те , що ОСОБА_8 була належним спадкоємцем, яка прийняла спадщину та оформила її у встановленому законом порядку, а після її смерті спірне майно успадкував ОСОБА_4, про що державним нотаріусом Третьої дніпропетровської державної нотаріальної контори ОСОБА_14 було видане свідоцтво про право на спадщину за заповітом від 12.12.20113 року, яке зареєстроване в реєстрі за № 4-2190.

Однак , відмовляючи в задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 суд першої інстанції помилково дійшов висновку про те, що в задоволенні позовних вимог слід відмовити в зв»язку з пропуском позивачем строку позовної давності.

Так , згідно до роз»яснень що містяться в п.6 постанови Пленуму Верховного Суду України « Про судове рішення» від 29 грудня 1976 року з наступними доповненнями суд , встановивши , що строк для звернення з позовом пропущений без поважних причин , у рішенні зазначає про відмову в позові з цих підстав , крім випадків , коли позов не доведений. Виходячи з наведеного , а саме з того , що заявлені позовні вимоги не підлягають задоволенню по суті , суд не може відмовляти в задоволенні позовних вимог по пропуску строків позовної давності.

Як зазначено в статті 303 ЦПК України , під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Однак , апеляційний суд не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального або процесуального прав, які є обовязковою підставою для скасування рішення.

Доводи апеляційної скарги про те , що позивач ОСОБА_3 , відмовляючись від спадщини після смерті батька на користь своєї матері , будучи юридично не обізнаним вважав , що він відмовляється від домоволодіння 35 «а» по вул.. Перлинній в м. Дніпропетровську , а житловий будинок 35 по вул.. Перлинній в м. Дніпропетровську він прийняв у спадщину , як і решта доводів , виходячи з вище наведених доказів, визнати обґрунтованими не можна.

Керуючись ст.ст.303,307,309,313,314,316,317 ЦПК України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 ,в інтересах ОСОБА_3, задовольнити частково.

Рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 10 червня 2015 року змінити в частині обґрунтування відмови в задоволенні позовних вимог. В решті рішення залишити без змін.

Рішення апеляційного суду набирає чинності з моменту її проголошення і може бути оскаржене в касаційному порядку протягом двадцяти днів.

Головуючий суддя - І.О. Петренко

Судді - С.П.Котушенко

-ОСОБА_15