Номер провадження: 22-ц/785/1231/15
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
Доповідач Гончаренко В. М.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17.09.2015 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі головуючого Гончаренко В.М.

суддів Короткова В.Д., Калараш А.А.

з участю секретаря Абалдової О.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_2 до КП ЖКС «Фонтанський» про визнання договору недійсним, стягнення майнової та моральної шкоди, визнання несправедливими та недійсними умови договору викладені в п.п. 2 п. 4.1 договору з моменту укладання договору, визнання нечесною підприємницькою практикою практику відповідача що умовами договору без вказання в договорі конкретизованих всіх істотних умов договору, без вказання тарифів та їх складових на кожну з послуг; внесення рішенням суду доповнення в договір та зобовязання відповідача вказати прозорі тарифи та їх складові на кожну з послуг за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 14.10.2014 року, - встановила:

25.12.2013 року ОСОБА_2 звернулась до суду з зазначеним позовом до КП ЖКС «Фонтанський», уточнивши його 14.05.2014 року /а.с.25-30/, посилається на те, що 01.11.2013 р. між нею та КП „ЖКС „Фонтанський укладено договір про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (нежитлове приміщення у житловому будинку) № 84/9.

В момент підписання договору в неї, як інваліда 2 групи, погіршився стан здоровя та вона знаходилася в стаціонарі на лікуванні.

Договір підписувала в кінці робочого дня та їй не було надано час на його вивчення. Вважає, що була введена відповідачем в оману щодо обставин, що мають істотне значення для укладення договору, оскільки в договорі не вказані всі його істотні умови - вичерпний прозорий перелік житлово-комунальних послуг, тарифи та їх складові на кожну з цих послуг, порядок перерахунку розмірів плати за житлово-комунальні послуги, не вказаний фактичний виконавець послуг, параметри якості послуг.

При цьому, ніяких послуг відповідач не надає.

Справа розглянута у відсутність представника КП „ЖКС „Фонтанський .

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 14.10.2014 року у задоволенні позову відмовлено.

Позивач ОСОБА_2, вважаючи рішення суду таким, що постановлене з порушенням норм матеріального та процесуального права, 13.11.2014 року надала до суду апеляційну скаргу про його скасування та постановлення нового рішення про задоволення позовних вимог.

Заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги, заперечення на них, перевіривши матеріали справи, законність i обґрунтованість рішення суду першої iнстанцiї та доводiв апеляційної скарги, колегія суддів вважає за необхідне їх відхилити з наступних підстав.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, позивачу ОСОБА_2 на праві власності належить нежитлове приміщення № 101 у житловому будинку № 53 по вул. Фонтанська дорога в м. Одесі, загальною площею 40,6 кв.м. (а.с.40).

Зазначений будинок перебуває на балансі КП „ЖКС „Фонтанський», яке забезпечує його експлуатацію та обслуговування.

01.11.2013 р. між КП „ЖКС „Фонтанський та ОСОБА_2 укладено договір про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (нежитлове приміщення у житловому будинку) № 84/9 (а.с. 4 - 6).

Договір укладено відповідно до типової форми договору затвердженої Постановою Кабінету Міністрів України від 20.05.2009 року за №529 „Про затвердження Типового договору про надання послуг з утримання будинків і споруд на прибудинкових територій.

07.11.2013 р. позивач ОСОБА_2 звернулася до відповідача з заявою про внесення змін до цього договору та 18.11.2013 р. відповідач надав відповідь, де погодився на внесення певних змін в договір (а.с. 9).

Статтею 20 Закону „Про житлово-комунальні послуги визначені обовязки споживача. Зокрема, обовязком споживача є укладення договору на надання житлово-комунальних послуг, підготовленого виконавцем на основі типового договору, а також оплата житлово-комунальних послуг у строки, встановлені договором або законом.

Обовязок власника приміщення укласти договір на надання житлово-комунальних послуг та оплачувати надані послуги передбачено також п. 7 Правил користування приміщеннями житлових будинків і гуртожитків, затверджених постановою Кабінету Міністрів № 529 від 20.05.2009 року.

На думку колегії суддів, заслуговує на увагу висновок суду першої інстанції, що розрахунок оплати послуг, нараховані позивачу ОСОБА_2, здійснено відповідно до тарифів з утримання будинків та прибудинкових територій, затверджених рішенням виконавчого комітету Одеської міської ради „Про заходи щодо введення адресної муніципальної допомоги мешканцям міста на оплату житлово-комунальних послуг та установлення тарифів на послуги з утримання будинків та прибудинкових територій № 970 від 21.08.2008 року (із змінами внесеними рішенням виконкому №1212 від 28.10.2008 р.).

Відповідно ст. 627 ЦК України сторони є вільними в укладанні договору, виборі контрагента та визначені умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Оспорюючи зазначений договір позивач ОСОБА_2 посилається на те, що на момент його укладання 01.11.2013 р. вона хворіла та не мала можливості ознайомитися з текстом складеного договору, повірила відповідачу, але була введена в оману оскільки в договорі не вказані всі істотні умови договору згідно до ст. 26 Закону України „Про житлово-комунальні послуги.

Разом з тим, як вірно зазначив суд першої інстанції, ОСОБА_2 будь-яких доказів того, що відповідач при укладанні договору ввів її в оману, суду не надала.

При цьому, позивач сплачує виставлені їй рахунки за житлово-комунальні послуги за тарифами та в розмірі, що передбачені договором від 01.11.2013 р., тим самим, фактично погодилась з умовами цього договору, що не заперечувала і сама ОСОБА_2

Відповідно до ч. 1 ст. 225 ЦК України правочин, вчинений дієздатною фізичною особою, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи в разі, якщо судом буде встановлено, що в момент вчинення правочину вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними. У контексті викладеного слід розуміти, що підставою для визнання правочину недійсним на підставі, передбаченій ч. 1 ст. 225 ЦК України, має бути встановлена судом абсолютна неспроможність особи в момент вчинення правочину розуміти значення своїх дій та (або) керувати ними.

За ч. 1 ст. 230 ЦК України правочин визнається судом недійсним, якщо одна зі сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення. Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування.Ознакою обману є умисел у діях однієї зі сторін правочину. За таких обставин особа, яка діяла під впливом обману, має довести наявність умислу в діях відповідача, істотність значення обставин, щодо яких її введено в оману, та сам факт обману.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі (ч. 2 ст. 60 ЦПК України).

Відповідно до актів виконаних робіт, передбачені спільним договором послуги позивачу ОСОБА_2 надавалися. Відсутність на цих актах підпису від замовника, тобто ОСОБА_2, не спростовує її тверджень щодо ненадання їй таких послуг.

Відповідно до ч.1 ст. 303 ЦПК України, під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до ч.1 ст.69 ЦПК України кожна особа зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених ст.61 ЦПК України.

Виходячи з викладеного, висновок суду відповідає обставинам справи та узгоджується з нормами матеріального і процесуального права, які ним правильно застосовані.

При цьому, доводи скарги та матеріали справи не дають підстав вважати, що судом при розгляді даної справи допущені порушення норм матеріального чи процесуального права, які передбачені статтями 309 ЦПК України, як підстави для скасування рішення.

Скаржник не надав жодних доказів, які б обґрунтовували та підтверджували ті обставини, на які він посилається в апеляційній скарзі.

Таким чином, приведені в апеляційній скарзі доводи не можуть бути прийняті до уваги, оскільки вони зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх оцінці та особистого тлумачення скаржниками норм права.

Відповідно ж до ст.212 ЦПК України виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та обєктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Керуючись п.1 ч.1 ст.307, 308, п.1 ч.1 ст.314 ЦПК України, колегія суддів, -

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 14.10.2014 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги до касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий В.М.Гончаренко

Судді В.Д.Коротков

ОСОБА_3