Провадження №2/447/532/15
Справа №447/975/15-ц
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ У К Р А Ї Н И

28.12.2015 року Миколаївський районний суд Львівської області

в складі: головуючого судді Березюк Г. М.

при секретарі Федчук І.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Миколаєві справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відібрання малолітньої дитини і визначення її місця проживання ,-

в с т а н о в и в:

позивачка ОСОБА_1І звернулася в суд із позовом до ОСОБА_2 про відібрання малолітньої дитини і визначення її місця проживання. В обґрунтування позовних вимог зазначає, що з 2009 року проживала з відповідачем однією сімєю. 29.04.2010 року них народилася дочка ОСОБА_3, проте в свідоцтві про народження дитини ОСОБА_2 не був записаний батьком. Жодних спроб переписати дочку на своє прізвище відповідач не робив. ОСОБА_2 ніде не працював,зловживав спиртними напоями, вчиняв вдома сварки, під час яких ображав її, погрожував фізичною розправою. На початку квітня 2015 року ОСОБА_2 вигнав її із свого будинку, а дочку залишив в себе, не дозволяє їм бачитись та спілкуватись. Відповідач неврівноважений, часто її ображав, ніде не працює, перебивається тимчасовими заробітками, за час спільного проживання не цікавився інтересами дитини, не давав матеріальної допомоги, а тому не зможе забезпечити належне матеріальне забезпечення та батьківське виховання дочці. Вважає, що найкраще інтересам дитини відповідає проживання з матірю. Вона працює, отримує заробіток, має постійне житло, інших дітей не має, має всі умови для належного забезпечення та виховання дитини. Просить відібрати у ОСОБА_2 малолітню дитину ОСОБА_4 та визначити її місце проживання з матірю.

В судовому засіданні позивачка ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_5 позов підтримали в повному обсязі, просили позов задоволити. Позивачка ОСОБА_1 пояснила, що з 2009 року жила з відповідачем однією сімєю. 29.04.2010 року в них народилася дочка ОСОБА_3. Спочатку відповідач не визнавав дитину, не хотів її зареєструвати. Між ними були напружені відносини, сварки, бійки. ОСОБА_2 напивався, ображав її та дитину, вимагав від неї грошей, хотів, щоб її мати продала будинок та половину грошей їм віддала. Відповідач дитину закриває, не дозволяє спілкуватись з іншими дітьми, не спілкується з сусідами. 02.04.2015 року ОСОБА_2 вигнав її з дому, дитину залишив у себе та повідомив, що не віддасть їй дочку. Протягом спільного їх життя між ними були конфлікти, зокрема у 2013 році, але вони помирились та жили разом. Відповідач хотів легкого життя, грошей, не хотів працювати. ОСОБА_2 має дитину від першого шлюбу, з якою не спілкується. 09.05.2015 року та 30.05.2015 року вона їздила до дочки, однак відповідач її не впустив та не показав дитини. Зазначала, що проживає у смт.Запитів, в будинку створені всі умови для проживання дитини, є дитячий садок. Розписку відповідачу дала під примусом, не хотіла, щоб дитина чула крик та скандали. Представник позивачки ОСОБА_5 вказав, що позивачка з приводу негативної поведінки ОСОБА_2 зверталась із заявами в правоохоронні органи. ОСОБА_1 не може жити з відповідачем, так як боїться фізичної розправи, криків та скандалів. ОСОБА_2 має іншу дитину від першого шлюбу, має заборгованість по сплаті аліментів на утримання дитини. Орган опіки та піклування надав висновок про визначення місця проживання дитини з матірю. Зменшивши позовні вимоги під час розгляду справи в частині відібрання дитини, просили лише визначити місце проживання дитини разом з матірю.

Відповідач ОСОБА_2 та його представник ОСОБА_6 проти позову категорично заперечили, подавши письмові заперечення, та просили в задоволенні такого відмовити. Відповідач ОСОБА_2 пояснив, що позивачка не хотіла дитини, не піклувалась про дочку, казала, щоб її виховувала баба. Він виховує дитину, працює, має земельну ділянку, земельний пай, який здає в оренду. Крім того, має підсобне господарство, корову, гуси, кролі, качки. Дитина в нього постійно проживає, позивачка без його відома зняла дитину з місця реєстрації. Зазначав, що він піклується про дитину, його сестра підтримує його дитину, привозить подарунки, подарувала ноутбук, привозить фрукти, мясо. Позивачка не цікавиться життям дитини. Представник відповідача ОСОБА_6 ствердив, що всі пояснення позивачки грунтуються на припущеннях, відповідач працює, має земельний пай, який здає в оренду. Дитина проживає у новому цегляному будинку, має окрему кімнату. Позивачка не представила доказів, як б свідчили, що розписку вона писала під тиском, що відповідач зловживає спиртними напоями. ОСОБА_1 з дому ніхто не виганяв, розписку писала сама. Просили в позові відмовити.

Представники третьої особи - органу опіки та піклування Миколаївської райдержадміністрації ( служби у справах дітей при Миколаївській РДА) ОСОБА_7 та ОСОБА_8 в судовому засіданні проти позову не заперечили та пояснили, що для повноцінного розвитку дитини необхідна турбота та піклування обох батьків. Вважають, що дитина має проживати з матірю. 06.06.2015 року ОСОБА_1 подала заяву про перешкоджання батьком бачитись їй з дочкою. При відібранні пояснень ОСОБА_2 ствердив, що не дозволить матері відвідувати дитину. Висновок органу опіки та піклування підтримали, просили позов задоволити.

Представник третьої особи Тернопільської сільської ради Миколаївського району Львівської області в судове засідання не зявився, хоч належним чином повідомлявся про час і місце розгляду справи. Представник третьої особи ОСОБА_9 в судовому засіданні 07.09.2015 року позов підтримала та пояснила, що на початку квітня 2015 року ОСОБА_1 прибігла до сільської ради та просила дати гроші на дорогу, вказувала, що її вигнали з дому.06.06.2015 року була комісія, але відповідач їх не пустив на подвіря, грубо з ними поводився, нецензурно виражався. 29.04.2015 року вони з комісією приходили до відповідача додому, однак їх не впустили, дитину ОСОБА_2 вивів до брами, дочка ображала маму нецензурними словами, казала, що так їй навчив батько. Вважає, що дитина має проживати з матірю. За час проживання у с.Добряни позивачка доглядала за господарством, добре себе поводила. В сімї відповідача постійно вживають нецензурні слова, дитиною не буде кому займатись. Господарство ОСОБА_2 постійно закрите, дитині не дають можливості спілкуватись з іншими дітьми. Просила позов задоволити.

Суд, заслухавши пояснення сторін, представників третіх осіб, покази свідків, зясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення сторін, дослідивши докази, які мають значення для вирішення спору по суті, встановив наступні обставини та надав їм правову оцінку.

Судом встановлено, що позивачка ОСОБА_1 та відповідач ОСОБА_2 проживали однією сімєю, 29.10.2009 року повінчалися в Храмі Різдва Христового в с.Добряни. Від спільного життя в них народилася дочка ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1,в свідоцтві про народження якої вони записані батьками.

На даний час малолітня ОСОБА_4 проживає разом з батьком ОСОБА_2, що сторонами не оспорюється.

Судом встановлено, що з квітня 2015 року між сторонами існує спір щодо визначення місця проживання малолітньої дочки ОСОБА_4.

17.04.2015 року комісія з питань захисту прав дитини прийняла рішення, яким визначено місце проживання ОСОБА_4 з матірю ОСОБА_1 Розпорядженням Миколаївської РДА №116 від 28.04.2015 року вказаний висновок було затверджено.

Як вбачається із відповіді Миколаївської РДА від 03.07.2015 року, відповідач ОСОБА_2 під час відвідування дитини за місцем проживання працівникам служби у справах дітей стверджував, що не дозволить відвідувати дитину до прийняття судом рішення.

Статтею 160 СК України передбачено, що місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків.

Згідно вимог ч. 1 ст. 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом.

Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення.

За ч.2 ст. 161 СК України орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини.

Судом встановлено, що позивачка ОСОБА_1 та відповідач ОСОБА_2 житла, яке б належало їм на праві приватної особистої власності, не мають.

ОСОБА_1 проживає у ІНФОРМАЦІЯ_2 із матірю ОСОБА_10, сестрою ОСОБА_11, племінником ОСОБА_12, що стверджується довідкою №260, виданою виконкомом Запитівської сільської ради Камянка-Бузького району Львівської області від 20.04.2015 року.

Як вбачається із довідок, виданих 07.04.2015 року та 08.06.2015 року Тернопільською сільською радою Миколаївського району Львівської області, ОСОБА_2 проживає ІНФОРМАЦІЯ_3 разом із матірю ОСОБА_13, яка є головою домогосподарства, та якій належать земельні ділянки та земельні паї.

Згідно актів обстеження матеріально-побутових умов сімї ОСОБА_1 по вул.Джерельній,53 у смт.Запитів Камянка-Бузького району Львівської області, складених комісією служби у справах дітей Камянко- Бузької РДА 09.04.2015 року та 13.11.2015 року сімя забезпечена усім необхідним для проживання. Умови для проживання та виховання малолітньої дитини відмінні.

З довідки №7, виданої Запитівським Центром розвитку дитини Камянка-Бузького району Львівської області від 17.11.2015 року вбачається, що ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, буде дійсно відвідувати дошкільний заклад при предявленні матірю відповідних документів (заява, медичні документи).

Як вбачається із довідок про обстеження матеріально-побутових умов сімї ОСОБА_2 по вул. І.Франка, 129 у с.Добряни Миколаївського району Львівської області, складених комісією служби у справах дітей Миколаївської РДА 06.04.2015 року та 12.11.2015 року дитина ОСОБА_4 проживає разом з батьком. За адресою проживання для дитини створені всі належні умови: в дитини є окрема кімната, в якій є всі необхідні меблі, дитина забезпечена одягом та взуттям відповідно до віку та сезону.

За характеристиками на ОСОБА_1, виданих виконкомом Тернопільської сільської ради Миколаївського району від 17.07.2015 року та Запитівською сільською радою Камянка-Бузького району від 20.04.2015 року позивачка проживає разом з матірю, сестрою та племінником, по характеру спокійна, працьовита, не має шкідливих звичок, скарг на неї не поступало, живе з сусідами в злагоді. За час проживання в с.Добряни зарекомендувала себе з позитивної сторони, скарг від жителів села на її поведінку не надходило.

Згідно характеристики на ОСОБА_2, виданої виконкомом Тернопільської сільської ради Миколаївського району від 24.06.2015 року він проживає разом з матірю, скарг від жителів села на його поведінку не надходило.

Відповідач ОСОБА_2 з 01.05.2015 року працює у ЖБК «Автобусник»( м.Львів вул.Рубчака,2) сантехніком, заробітна плата становить 1218 грн. Згідно характеристики з місця праці ОСОБА_2 зарекомендував себе позитивно як гарний фахівець, за характером спокійний та врівноважений.

Як вбачається з довідки про доходи від 12.11.2015 року ОСОБА_1 прийнята на роботу на посаду формувальника кондитерських виробів на ТзОВ «Монарх» (смт.Н.Яричів Камянка-Бузького району) від 02.11.2015 року з окладом 1400 грн в місяць.

Під час розгляду справи було допитано ряд свідків, які є родичами та знайомими сторін.

Допитана судом свідок ОСОБА_11, яка є рідною сестрою позивачки, суду показала, що знає відповідача як агресивну людину, яка зловживає спиртними напоями. ОСОБА_2 ще в 2013 році погрожував ОСОБА_1, що не дозволить їй бачити дитину, якщо її мати не продасть будинок і не віддасть йому половину грошей. Проте вони помирились і жили разом. У 2015 році ОСОБА_2 вигнав позивачку з дому, а дитину залишив із собою. 09.05.2015 року та 30.05.2015 року приїжджала із сестрою до дитини, але їх не впустили. Відповідач ображав їх нецензурною лайкою, вказував, що дитину не покаже без рішення суду. ОСОБА_1 не хоче травмувати дитину.

Свідок ОСОБА_13 , яка є матірю відповідача, суду показала, що сторони проживали у її будинку в с.Добряни, вели господарство, у 2010 році в них народилася дочка ОСОБА_3 і після цього почались непорозуміння. Позивачка не доглядала за дитиною. ОСОБА_3 не хоче жити з матірю.

Допитана судом свідок ОСОБА_14, яка є сестрою відповідача, ствердила суду, що сторони брали церковний шлюб, вона піклувалась про сторін, купляла дитині іграшки. Коли дитина хворіла сторони звертались до неї, вона їм допомагала, зверталась до лікарів м.Львова. З квітня 2015 року позивачка не проживає з дочкою і за цей час вона піклується про дитину.

Свідок ОСОБА_15, яка є подругою ОСОБА_14, показала суду, що вона була свідком на весіллі сторін, їх дитина була бажаною. Дитиною займалася бабуся. Вчила вірші, здійснювала догляд за нею. За життя сторін знає по словах ОСОБА_14.

Судом критично оцінюються покази свідків ОСОБА_13, ОСОБА_14 та ОСОБА_15 в частині неналежного виконання матірю ОСОБА_1 обовязків по вихованню дитини, оскільки піклування про дитину бабусі ОСОБА_13 та тітки ОСОБА_14 не стверджують того, що мати ОСОБА_1 не виконувала належно своїх материнських обовязків, а лише те, що дитина не була позбавлена любові та піклування бабусі та тітки. Водночас свідки не надали суду жодних відомостей про виконання батьківських обовязків батьком ОСОБА_2

Суд не бере до уваги власноручно написані розписки(листи) ОСОБА_1, у яких вона вказує, що свою дочку ОСОБА_3 залишає ОСОБА_2, оскільки залишивши місце свого проживання ОСОБА_1 зразу ж звернулася в органи опіки та піклування із заявою про визначення місця проживання малолітньої дочки разом з нею, а також в правоохоронні органи, так як відповідач не дозволяв бачитись їй із дочкою.

Як вбачається із відповідей Миколаївського РВ ГУМВСУ у Львівській області від 12.05.2015 року ОСОБА_1 26.03.2013 року зверталась у правоохоронні органи із заявою про те, що її співжитель ОСОБА_2 вчинив із нею сварку, під час якої погрожував розправою та забрав їхню дитину, не хоче її повертати; 17.04.2015 року ОСОБА_1 звернулась із заявою в РВ про те, що 02.04.2015 року її колишній співжитель ОСОБА_2 вигнав її із свого житлового будинку та перешкоджає відвідувати їхню спільну дочку ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_4

За ч.1 ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обовязки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою.

Згідно ст. 153 СК України мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом.

Відповідно до ч.2 ст. 155 СК України батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

Позивачка ОСОБА_1 тривалий час не бачить дитину, не має можливості вільно спілкуватись з дочкою та брати участь у її вихованні.

Як вбачається із наданих позивачкою суду копій квитанцій про надіслання поштових переказів ОСОБА_1 в жовтні-грудні 2015 року на адресу відповідача ОСОБА_2 надсилала гроші в сумі 300 грн, 400 грн та 300 грн, однак батько дитини відмовився отримувати грошові перекази.

Відповідно до ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Україною 27 лютого 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Держави-учасниці зобовязуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обовязки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів.

Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір'ю.

Оцінюючи в сукупності зібрані по справі докази суд приходить до переконання, що позов слід задоволити.

Судом встановлено, що обоє з батьків мають належні умови для проживання дитини, однак малолітня ОСОБА_4, проживаючи з батьком фактично позбавлена материнської любові та ласки, оскільки тривалий час мати ОСОБА_1 не може вільно бачитись із дитиною, спілкуватись з нею, брати участь у її вихованні та піклуватись про неї. Тому враховуючи в сукупності всі обставини, а також те, що між матірю та дитиною в ранньому віці існує тісний природній і біологічний звязок, розірвання якого може призвести до негативного впливу на розвиток дитини, суд дійшов висновку, що слід визначити місце проживання малолітньої ОСОБА_4 разом з матірю ОСОБА_1

Крім цього, виходячи з інтересів малолітньої дитини, суд вважає за необхідне звернути увагу на те, що згідно з вимогами ст. 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно.

Той з батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвитку дитини.

Статтею 12 Закону України «Про охорону дитинства» визначено, що на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобовязані виховувати дитину, піклуватись про її здоровя, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

На підставі наведеного, ст. ст. 19, 141, 153, 155, 160, 161 СК України, і керуючись ст.ст. 10, 60, 209, 212-215, 218 ЦПК України, суд, -

в и р і ш и в :

Позов задоволити.

Визначити місце проживання малолітньої дитини ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, з матірю ОСОБА_1.

Рішення може бути оскаржене протягом десяти днів з дня його проголошення до апеляційного суду Львівської області.

Суддя : Березюк Г. М.