У Х В А Л А

8 вересня 2015 року м. Київ

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах

Верховного Суду України в складі:

Гуменюка В.І.,
Лященко Н.П., Сеніна Ю.Л.,

розглянувши заяву ОСОБА_4, подану її представником ОСОБА_5, про перегляд рішення Апеляційного суду Дніпропетровської області від 3 листопада 2014 року та ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 24 грудня 2014 року в справі за позовом ОСОБА_4 до приватного акціонерного товариства «Науково-виробниче об'єднання «Созидатель», ОСОБА_6, ОСОБА_7, виконавчого комітету Дніпропетровської міської ради, ОСОБА_8, третя особа - комунальне підприємство «Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентаризації» Дніпропетровської обласної ради, про визнання недійсними угод про відступлення права, визнання незаконними рішення, свідоцтва про право власності та свідоцтва про право на спадщину, визнання права власності,

в с т а н о в и л а :

Рішенням Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 1 квітня 2013 року позов ОСОБА_4 задоволено: угоду про уступку договору від 7 липня 2004 року визнано недійсною; угоду про уступку прав та обов'язків за договором від 25 червня 2006 року визнано недійсною; рішення виконавчого комітету Дніпропетровської міської ради від 15 березня 2007 року № 643 в частині оформлення права приватної власності за ОСОБА_6 - Ѕ частки, за ОСОБА_9 - Ѕ частки нежитлового приміщення № 15, загальною площею 292, 3 кв. м, ганок літ. а1 (договір від 7 липня 2004 року, угоди від 7 липня 2004 року і 25 липня 2006 року) визнано незаконним; свідоцтво про право власності на нерухоме майно від 28 березня 2007 року, щодо реєстрації права власності на нежитлове приміщення за адресою: АДРЕСА_1; за ОСОБА_6 - Ѕ частка, за ОСОБА_9 - Ѕ частка, визнано недійсним; свідоцтво про право на спадщину ОСОБА_7 за заповітом від 11 листопада 2008 року визнано недійсним; визнано за ОСОБА_4 право власності на нежитлове приміщення за адресою: АДРЕСА_1; вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішенням Апеляційного суду Дніпропетровської області від 3 листопада 2014 року рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 1 квітня 2013 року скасовано і ухвалено нове рішення про відмову у задоволенні позову ОСОБА_4

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 24 грудня 2014 року касаційну скаргу ОСОБА_4, подану її представником ОСОБА_5, відхилено, рішення Апеляційного суду Дніпропетровської області від 3 листопада 2014 року залишено без змін.

У липні 2015 року до Верховного Суду України звернулася

ОСОБА_4, від імені якої діє ОСОБА_5, про перегляд рішення Апеляційного суду Дніпропетровської області від 3 листопада 2014 року та ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 24 грудня 2014 року, посилаючись на неоднакове застосування судами касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, а саме статей 205, 256, 257, 261, 266, 267 ЦК України та незастосування статей 202, 203, 207, 215, 216, 330, 388, 512, 626, 638 ЦК України, частини третьої статті 7 Закону України «Про інвестиційну діяльність».

У підтвердження неоднаковості застосування норм матеріального права заявниця надала ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 14 січня, 18 лютого та 17 червня 2015 року.

Перевіривши доводи заявниці, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України вважає, що в допуску справи до провадження слід відмовити з таких підстав.

Відповідно до статті 353 ЦПК України Верховний Суд України переглядає судові рішення у цивільних справах виключно з підстав і в порядку, встановлених цим Кодексом.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 355 ЦПК України підставою для подання заяви про перегляд судових рішень у цивільних справах є неоднакове застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах.

При цьому під застосуванням норм матеріального права у подібних правовідносинах слід розуміти такі правовідносини, де тотожними є предмет спору, підстави позову, зміст позовних вимог та встановлені судом фактичні обставини справи, а також наявне однакове матеріально-правове регулювання спірних правовідносин.

У справі, про перегляд якої подано заяву, суд касаційної інстанції погодився з висновками апеляційного суду про відмову у задоволенні позову ОСОБА_4 з підстав: спливу позовної давності щодо позовних вимог про визнання недійсними угод про уступку договору від 7 липня 2004 року і про уступку прав та обов'язків за договором від 25 червня 2006 року та у зв'язку з безпідставністю решти позовних вимог.

Надані заявницею як приклад неоднакового застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 18 лютого та 17 червня 2015 року постановлені у справах з іншим предметом спору і підставами позову, ніж у справі, яку вона просить переглянути, а саме у справах про стягнення заборгованості за кредитними договорами. До того ж у зазначених судових рішеннях вказується на допущені судами попередніх інстанцій порушення норм процесуального права, зокрема на необхідність перевірки дотримання позовної давності щодо сплати відповідачем щомісячних платежів; на встановлення періоду виникнення заборгованості за кредитним договором, дати здійснення відповідачем останнього платежу на погашення заборгованості та строку дії кредитної картки, а також розміру виданого кредитного ліміту, у зв'язку з чим на підставі статті 338 ЦПК України судові рішення судів попередніх інстанцій скасовано і направлено справи на новий розгляд для встановлення фактичних обставин справи, що мають значення для правильного вирішення справи.

Ухвала Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 14 січня 2015 року, надана заявницею для порівняння, постановлена у справі про стягнення безпідставно набутих грошових коштів.

Порівняння судових рішень, наданих заявницею як приклад, із судовим рішенням, про перегляд якого подано заяву, не дає підстав для висновку про те, що суд касаційної інстанції під час розгляду двох чи більше справ за тотожних предмета спору, підстав позову та за аналогічних обставин і однакового регулювання нормами матеріального права спірних правовідносин дійшов протилежних висновків щодо заявлених вимог.

За таких обставин вважати заяву ОСОБА_4, подану її представником ОСОБА_5, обґрунтованою немає підстав.

Відповідно до статті 360 ЦПК України Верховний Суд України відмовляє в допуску справи до провадження, якщо подана заява є необґрунтованою.

Керуючись ст. ст. 353, 355, 356, 360 ЦПК України, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України

у х в а л и л а :

У допуску до провадження Верховного Суду України справи за позовом ОСОБА_4 до приватного акціонерного товариства «Науково-виробниче об'єднання «Созидатель», ОСОБА_6, ОСОБА_7, виконавчого комітету Дніпропетровської міської ради, ОСОБА_8, третя особа - комунальне підприємство «Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентаризації» Дніпропетровської обласної ради, про визнання недійсними угод про відступлення права, визнання незаконними рішення, свідоцтва про право власності та свідоцтва про право на спадщину, визнання права власності за заявою ОСОБА_4, подану її представником ОСОБА_5, про перегляд рішення Апеляційного суду Дніпропетровської області від 3 листопада 2014 року та ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 24 грудня 2014 року відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: В.І. Гуменюк

Н.П. Лященко

Ю.Л. Сенін