АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 лютого 2011 року судова колегія судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області в складі:

головуючого - Швецової Л.А.

суддів - Даниленка В.М., Малінської С.М.

при секретарі - Подпрядовій В.Г.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові цивільну справу

за апеляційною скаргою публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк»

на заочне рішення Борівського районного суду Харківської області від 20 грудня 2010 року

по справі за позовом публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про звернення стягнення , -

ВСТАНОВИЛА:

У грудні 2010 року позивач - публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (наділі ПАТ КБ «ПриватБанк») звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 в якому просив, в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором в розмірі 35926,14 грн., звернути стягнення на будинок та земельну ділянку, що є предметом договору іпотеки.

В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилався на те, що між ним та відповідачем 01 серпня 2008 року був укладений кредитний договір за № НАШОКО1270001, відповідно до якого банк надав ОСОБА_1 кредит у розмірі 32968,50 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 13, 56 % на рік на суму залишку за користування кредитом з кінцевим терміном повернення 30.07.2015 року.

Відповідно до умов вказаного договору погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку: щомісяця в період сплати, позичальник повинен надавати Банку грошові кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості за Кредитом, яка складається із заборгованості за кредитом, за відсотками, а також інші витрати.

Проте, в порушення вимог ст.ст. 526, 527, 530 ЦК України та умов договору ОСОБА_1 зобов'язання по погашенню заборгованості за кредитним договором належним чином не виконував, у зв'язку з чим на 25 жовтня 2010 року у відповідача виникла заборгованість - 35926,50 грн., яка складається з наступного: 24981,99 грн. - заборгованість за кредитом; 8523,83 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 432,00 грн. - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором; 1988,32 грн. - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором.

Крім того, позивач зазначав, що в забезпечення виконання зобов'язання за кредитним договором між ПАТ КБ «ПриватБанк» і ОСОБА_1 01.08.2005 року був укладений договір іпотеки за № НАИ5ОК01270001, відповідно до якого відповідач надав в іпотеку нерухоме майно, а саме: житловий будинок загальною площею 66,8 кв.м., який розташованій за адресою: АДРЕСА_1, який належить відповідачу на праві власності. У відповідності до ст. 6 Закону

України «Про іпотеку», іпотека за цим договором поширюється на земельну ділянку на якій розташований предмет іпотеки.

На підставі викладеного просив звернути стягнення на будинок та земельну ділянку загальною площею 66,8 кв.м., який розташованій за адресою: АДРЕСА_1, шляхом продажу вказаного предмету іпотеки публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» (49094, м. Дніпропетровськ, вул. Набережна Перемоги, 50, код ЄДРПОУ) з укладенням від імені Відповідача договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою- покупцем, з отриманням витягу з державного реєстру прав власності, а також наданням ПАТ КБ «ПриватБанк» всіх повноважень, необхідних для здійснення продажу та виселити відповідача з займаного приміщення.

Стягнути з відповідача судові витрати: судовий збір за подання позовної заяви 367,76 грн., та витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду судового процесу 120.00 грн.

Заочним рішенням Борівського районного суду Харківської області від 20 грудня 2010 року позовні вимоги публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про звернення стягнення - задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «ПриватБак» заборгованість за кредитним договором в сумі 35926,14 грн., судовий збір в сумі 367,76 грн. та витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи 120 грн. В іншій частині в задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі Приватного підприємства ПАТ КБ «ПриватБанк», ставиться питання про скасування рішення суду першої інстанції з ухваленням нового рішення, яким задовольнити його позов в повному обсязі.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги апелянт посилається на порушення судом норм процесуального і матеріального права, а саме, що суд при ухваленні рішення вийшов за межі позовних вимог, оскільки позивачем не заявлялися позовні вимоги щодо стягнення суми заборгованості за кредитним договором.

Судова колегія, заслухавши суддю-доповідача, пояснення осіб, які беруть участь у розгляді справи, відповідно до ст. 303 ЦПК України перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає, що вона підлягає частковому задоволенню, а рішення скасуванню з відмовою у задоволенні позовних вимог.

Відповідно до п. 4 ч. 1, ч. 2 ст. 309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення є порушення або неправильне застосування норм матеріального права.

Частково задовольняючи позовні вимоги, районний суд виходив з наявності заборгованості по сплаті кредиту в сумі 35926,14 грн. Відмовляючи у задоволенні позовних вимог про звернення стягнення на предмет іпотеки та виселення відповідача з приміщення, районний суд виходив з недоведеності позову в цій частині.

Однак, такі висновки районного суду порушують норми матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач з позовними вимогами щодо стягнення заборгованості в сумі 35926,14 грн. не звертався, тому судова колегія вважає, що рішення суду в цій частині підлягає скасуванню, оскільки суд вийшов за межі позовних вимог.

Що стосується заявлених позовних вимог про стягнення на предмет іпотеки та виселення мешканців із жилого будинку, то судова колегія також вважає, що вони не підлягають задоволенню.

Як вбачається з матеріалів справи, між позивачем та відповідачем 01 серпня 2008 року був укладений кредитний договір за № НАІІ50К01270001, відповідно до якого банк надав ОСОБА_1 кредит у розмірі 32968,50 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 13, 56 % на рік на суму залишку за користування кредитом з кінцевим терміном повернення 30.07.2015 року, відповідно до умов вищезазначеного договору ОСОБА_1 була відкрита не поновлювальна кредитна лінія. Даних про те, що ОСОБА_1 отримав вказані кошти та сплачував відповідні кошти за кредитним договором матеріали справи не містять.

Згідно зч. 1 ст. 33 Закону України „ Про іпотеку" у разі невиконання боржником основного зобов"язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.

Стаття 39 віщезазначеного закону передбачає, що у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки в рішенні суду зазначаються спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення публічних торгів або із застосуванням процедури продажу.

Відповідно до положень ст. ст. 33, 35 Закону України "Про іпотеку", згідно з якими у разі порушення основного зобов'язання таУабо умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення у не менш ніж тридцятиденний строк. У цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов'язань та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі розпочати звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону. Недотримання цих правил є перешкодою для звернення стягнення на предмет іпотеки, але не перешкоджає зверненню з позовом до боржника про виконання забезпеченого іпотекою зобов'язання відповідно до ч. 2 ст. 35 Закону України «Про іпотеку».

Отже, з матеріалів справи вбачається, що письмова вимога, передбачена ст. 35 Закону України "Про іпотеку" банком іпотекодавцю та/або боржнику не направлялася, то судова колегія вважає, що позов про звернення стягнення на предмет іпотеки є передчасним, в його задоволенні необхідно відмовлено. Тобто недотримання іпотекодержателем процедури звернення стягнення на предмет іпотеки є однією з підстав для відмови в позові.

Крім цього, апелянтом в суд апеляційної інстанції було надано копію рішення суду від 19 березня 2008 року, відповідно до якого на користь банка з відповідача була стягнута сума заборгованості в розмірі 30084,74 грн. та представник банку в судовому засіданні підтвердив факт, що вказане рішення знаходиться на виконанні в ВДВС. Таким чином, з урахуванням принципу диспозитивності, передбаченого в ст. 11 ЦПК, та з метою дотримання вимог ст. 39 Закону України «Про іпотеку», судова колегія приходить до висновку, що по одному і тому же зобов'язанню не може бути проведено стягнення і тому в задоволенні позовних вимог ПАТ КБ «ПриватБанк» щодо стягнення на предмет іпотеки, суд першої інстанції обґрунтовано відмовив у задоволенні.

Керуючись ст.ст. 303, 304, п. З ч. 1 ст. 307, ст.ст. 313, 316, 317, 319, 324 ЦПК ть України, судова колегія, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк»

задовольнити частково.

Рішення Борівського районного суду Харківської області від 20 грудня 2010 року скасувати.

В задоволенні позовних вимог публічного акціонерного товариства банку «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про звернення стягнення відмовити.

Рішення набуває законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржено в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий

Судді