АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Провадження № 22ц/790/8411/2015 Головуючий 1 інст. - Скотарь А.Ю.
Справа № 643/7606/15-ц Доповідач - Кісь П.В.
Категорія: договірні
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

23 грудня 2015 року судова колегія судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Харківської області у складі:

головуючого - Кіся П.В.,

суддів: - Кіпенко І.С.,

- Хорошевського О.М.,

за участю секретаря Прийміч А.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Харкові справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_3 - ОСОБА_4 на заочне рішення Московського районного суду м. Харкова від 04 вересня 2015 року по справі за позовом публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приват Банк» до ОСОБА_3 про звернення стягнення на предмет іпотеки та виселення, -

в с т а н о в и л а :

06 травня 2015 року публічне акціонерне товариство комерційний банк «Приват Банк» (далів по тексту - ПАТ КБ «ПриватБанк») у особі представника Сафір Ф.О., звернувся до суду з вказаним позовом і просив в рахунок заборгованості за кредитним договором №29/А-07 від 24.09.2007 року в розмірі 180795,77 (долар США), що за курсом 21,05 відповідно до службового розпорядження НБУ від 20.04.2015 року складає: 3805750,96 грн. (144779,35 долар США) - заборгованість за кредитом; 25086,63 (долар США) - заборгованість по процентам за користування кредитом; 10929,79 (долар США) - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором звернути стягнення на нежитлові приміщення 1-го поверху №1-:-8, 11 в літ «Г-2» загальною площею 104,50, які розташовані за адресою: АДРЕСА_1, шляхом продажу вказаного предмету іпотеки на підставі договору іпотеки №29/А-07 від 24.09.2007 року публічним акціонерним товариством КБ «ПриватБанк» з укладенням від свого імені договору купівлі-продажу, в тому числі нотаріального укладення договору купівлі-продажу з іншою особою-покупцем із встановленням початкової ціни продажу предмету іпотеки на рівні, зазначеному в Договорі іпотеки, а саме - 738562 грн.50 коп., будь-яким способом з іншою особою-покупцем, з отриманням витягу з Державного реєстру речових право на нерухоме майно, з реєстрацією правочину купівлі-продажу предмету іпотеки у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, з отриманням кадастрового номеру земельної ділянки, з отриманням дублікатів правовстановлюючих документів на нерухомість у відповідних установах, підприємствах або організаціях незалежно від форм власності та підпорядкування, з отриманням дублікатів правовстановлюючих документів на нерухомість у відповідних установах, підприємствах або організаціях незалежно від форм власності та підпаолрядкування, з можливістю здійснення ПАТ КБ «ПриватБанк» всіх передбачених нормативно-правовими актами дій, необхідних для продажу предмету іпотеки.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, представник ПАТ КБ «ПриватБанку» вказував, що відповідач ОСОБА_3 не виконує належним чином взяті за умовами кредитного договору зобов'язання, станом на 20.04.2015 року має заборгованість 180795,77 доларів США.

Враховуючи той факт, що іпотекодержатель не надавав своєї згоди на реєстрацію інших осіб у предметі іпотеки, вважає, що реєстрація осіб у предметі іпотеки є порушенням умов цивільно-правового договору та статті 629 ЦК України і зняття таких осіб з реєстраційного обліку є захистом прав іпотеко держателя та повинне відбутися на підставі рішення суду.

За заявою представника ПАТ КБ «ПриватБанк» справа розглянута без його участі, без відповідача.

04.09.2015 року Московський районний суд м.Харкова постановив заочне рішення, яким вирішив в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № 29А-07 від 24.09.2007 в розмір 180795 (сто вісімдесят тисяч сімсот дев'яносто п'ять) доларів 77 центів США звернути стягнення на нежитлові приміщення 1-го поверху №1-:-8, 11 в літ. « Г-2 » загальною площею 104,50 кв.м., які розташовані за адресою: АДРЕСА_1, шляхом продажу вказаного предмет) іпотеки на підставі договору іпотеки від 24.09.2007 ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» (49094, м. Дніпропетровськ, вул. Набережна Перемоги, 50, ) з укладанням від свого імені договору купівлі-продажу в тому числі нотаріального укладення договору купівлі-продажу з іншою особою-покупцем із встановленням початкової ціни продажу предмету іпотеки на рівні, зазначеному в Договорі іпотеки, а саме - 738562 грн. 50 коп., будь-яким способом з іншою особою-покупцем, з отриманням витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, з реєстрацією правочину купівлі-продажу предмету іпотеки у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, з отриманням кадастрового номеру земельної ділянки, з отриманням дублікатів правовстановлюючих документів на нерухомість у відповідних установах, підприємствах або організаціях незалежно від форм власності та підпорядкування, з отриманням дублікатів правовстановлюючих документів на нерухомість у відповідних установах, підприємствах або організаціях незалежно від форм власності та підпорядкування, з можливістю здійснення ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» всіх передбачених нормативно-правовими актами держави дій, необхідних для продажу предмету іпотеки.

Також суд вирішив стягнути з відповідача на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» судовий збір в розмірі 3654 гривні. (а.с.50)

Ухвалою цього ж суду від 23.10.2015 року заяву ОСОБА_3 про перегляд заочного рішення залишено без задоволення. (а.с.65).

В апеляційній скарзі представник відповідача ОСОБА_6 - ОСОБА_4 просить скасувати заочне рішення, як постановлене з порушенням норм матеріального і процесуального права, і ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову.

Обґрунтовуючи скаргу, апелянт вказує, що суд, порушуючи вимоги ст.ст.27,31,74, 169, 224, 231 ЦПК України, розглянув справу без відповідача, без повідомлення відповідача про розгляд такої справи, позбавивши відповідача надавати суду пояснення, докази. Вказує, що суд вийшов за межі позовних вимог, зазначивши у вступній частині рішення про виселення відповідача, хоча таких вимог позовна заява не містить.

Крім того, позивач навмисно приховав від суду той факт, що у провадженні Дзержинського районного суду м.Харкова тривалий час знаходиться на розгляді цивільна справа № 638/18743/14-ц за позовом ОСОБА_3 до ПАТ КБ «ПриватБанк» про визнання кредитної угоди №29/а-07 від 24.08.2007р. та Договору про видачу траншу №29/А-07-01 від 25.09.2007р., укладених між ОСОБА_3 і ПАТ КБ «ПриватБанк» недійсними з моменту їх укладення, застосування наслідків недійсності нікчемного правочину та застосування односторонньої реституції.

Також апелянт вказував, що рішення суду не відповідає вимогам закону, зокрема ст.ст.38, 39 ЗУ «Про іпотеку», статті 215 ЦПК України, оскільки не містить усіх складових загального розміру, а початкова ціна продажу предмету іпотеки зазначена на рівні вартості приміщення на момент укладення договору, що значно відрізняється на нерухоме майно на теперішній час, посилався на відповідний висновок Верховного Суду України, викладений в постанові від 21.10,2015 року у справі № 6-156цс15.

В суді апеляційної інстанції представник відповідача апеляційну скаргу підтримав і просив задовольнити, посилаючись на викладені в ній доводи, вважав, що наданий позивачем розрахунок заборгованості, з яким погодився суд, не відповідає фактичному.

Представник ПАТ КБ «ПриватБанк» апеляційну скаргу не визнав і просила її відхилити, вказуючи, що суд ухвалив законне і обґрунтоване рішення.

На думку представника банку та обставина, що початкова ціна продажу предмету іпотеки вказана в рішенні на рівні оцінки, встановленої сторонами 24.09.2007 року при укладенні договору іпотеки, не свідчить про порушення прав позичальника, оскільки банк, під час реалізації предмету іпотеки, зазвичай намагається продати за найбільш можливою ціною.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення осіб, що з'явилися, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи сторін, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню за таких підстав.

Судом встановлено, а сторонами не оспорюється той факт, що ОСОБА_3 24.09.2007 року уклав з ПАТ КБ «ПриватБанк» договір № 29/А-07, за умовами якого отримав кредит у суміі 250000 доларів США під зобов'язання сплати 14 відсотків на рік за користування кредитом на суму залишку заборгованості з кінцевим терміном повернення кредит них коштів в строк до 22.09.2017 року. (а.с. 12-15).

В той же день, 24.09.2007 року в порядку забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором між позивачем та відповідачем укладений договір іпотеки, згідно якого відповідач надав банку в іпотеку нежитлові приміщення 1- го поверху №1-:-8, 11 в літ « Г-2 » загальною площею 104,50, які розташовані за адресою: АДРЕСА_1, які належать відповідачу на праві власності (а.с. 20-21).

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції обґрунтовано і у відповідності до приписів ст.ст. 525, 526, 533, 612, 624, 1054 ЦК України виходив з того, що відповідач не виконує належним чином взяті ним зобов'язання за кредитним договором, а відтак кредитор має право вимоги дострокового повернення частини позики, що залишилася зі стягнення неустойки у зв'язку з порушенням зобов'язання, шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, згідно ст.33 Закону України «Про іпотеку».

Разом з тим, погоджуючись з позивними вимогами в частині способом звернення стягнення на предмет іпотеки, суд першої інстанції припустився помилки, визнавши за можливе продаж предмету іпотеки із встановленням початкової ціни продажу предмету іпотеки на рівні, зазначеному в договорі іпотеки, та ще й будь-яким способом.

З таким рішенням суд апеляційної інстанції погодитися не може у зв'язку з неправильним застосування судом першої інстанції норм матеріального права, а також порушенням норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення справи.

Частиною 1 статті 4 ЦПК України передбачено, що суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Законом України «Про іпотеку», на який посилався позивач і яким керувався суд, ухвалюючи заочне рішення про задоволення позовних вимог ПАТ КБ «ПриватБанк», не передбачає можливість ухвалення судом рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки з метою задоволення вимог кредитора та іпотекодержателя, шляхом надання йому права продажу предмету іпотеки у будь-який спосіб, з встановленням початкової ціни продажу на рівні, зазначеному в договорі іпотеки.

Законом України «Про іпотеку» визначено певні способи задоволення вимог іпотеко держателя (ст.ст.38-40), а не будь-які, як цього вимагав позивач.

Крім того, положенням частини першої статті 39 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначаються: загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; опис нерухомого майна, за рахунок якого підлягають задоволенню вимоги іпотекодержателя; заходи щодо забезпечення збереження предмета іпотеки або передачі його в управління на період до його реалізації, якщо такі необхідні; спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 цього Закону; пріоритет та розмір вимог інших кредиторів, які підлягають задоволенню з вартості предмета іпотеки; початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації.

Виходячи зі змісту поняття «ціна», як форми грошового вираження вартості товару, послуг тощо, аналізу норм статей 38, 39 Закону «Про іпотеку», судові палати у цивільних та господарських справах Верховного Суду Українидійшли правового висновку, що у розумінні норми статті 39 Закону «Про іпотеку» встановлення початкової ціни предмету іпотеки у грошовому вираженні визначається за процедурою, передбаченою частиною шостою статті 38 цього Закону.

Така правова позиція щодо вирішення судами позовів про звернення стягнення на предмет іпотеки викладена в постановах Верховного Суду України 27.05.2015р. у справі № 6-61цс15, 07.10.2015р. у справі № 6-1935цс15, 21.10.2015р. у справі № 6-1561цс15.

Частиною шостою статті 38 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що ціна продажу предмета іпотеки встановлюється за згодою між іпотекодавцем і іпотекодержателем або на підставі оцінки майна суб'єктом оціночної діяльності, на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна.

Матеріали справи не містять даних про узгодження ПАТ КБ «ПриватБанк» і ОСОБА_3 ціни продажу предмету іпотеки у зв'язку з виникненням зазначеної позивачем заборгованості, станом напередодні звернення до суду з позовом, а відтак ціна продажу предмету іпотеки має бути встановлена на підставі оцінки майна суб'єктом оціночної діяльності, на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна.

За таких обставин не можна вважати законною вимогу ПАТ КБ «ПриватБанк» про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом його продажу за ціною, визначено в договорі іпотеки 24.09.2007 року, оскільки як курс долара до гривні, який позивач вважає за необхідне застосувати не той, який існував 24.09.2007 року, а який встановлено у квітні 2015 року, так і дійсна вартість предмету іпотеки на час ухвалення судового рішення по даній справі є іншою, ніж вісім років тому.

Посилання представника ПАТ КБ «ПриватБанк» на те, що банк, зазвичай, намагається продати предмет іпотеки за найбільш високою ціною, не є вагомим аргументом і не може бути підставою для відступлення від встановленого закону способу звернення стягнення на предмет іпотеки за ціною, встановленою суб'єктом оціночної діяльності на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, який передбачає певні гарантії дотримання балансу інтересів спірних правовідносин.

Оскільки ПАТ КБ «ПриватБанк» визначився зі способом звернення стягнення на предмет іпотеки та ціною предмету іпотеки, які на думку судової колегії суперечать вимогам закону, а виходити за визначені ним межі позовних вимог суд не має права, по даній справі має бути ухвалено нове рішення про відмову у задоволенні позову.

Таке рішення не є перешкодою для реалізації ПАТ КБ «ПриватБанк» передбаченого ст.3 ЦПК України права звертатися до суду за захистом своїх порушених прав в порядку, встановленому цим Кодексом, та з урахуванням вимог ст.4 ЦПК України, ст.ст.38,39 ЗУ «Про іпотеку».

Посилання в апеляційній скарзі на неправомірність доводів представника позивача про наявність підстав для виселення, зняття осіб з реєстраційного обліку та зазначення такої вимоги в рішення суду першої інстанції за відсутністю пред'явлення таких вимог у передбаченому законом порядку (ст.ст.11, 118,119 ЦПК України), враховуючи,що предметом іпотеки є нежитлове приміщення, не впливає на вирішення справи і може свідчити лише про неуважність осіб, які складали відповідні процесуальні документи та допущені ними описки.

Інші доводи апеляційної скарги не є суттєвими і не свідчать про наявність підстав для ухвалення іншого рішення.

Керуючись ст.ст.303, 304, п.2 ч.1 ст. 307, п.п.3,4 ст.309, ст.ст.313, 314, 316, 317, 319, 324 ЦПК України, колегія суддів, -

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_3 - ОСОБА_4 - задовольнити.

Заочне рішення Московського районного суду м. Харкова від 04 вересня 2015 року скасувати і ухвалити нове.

Відмовити у задоволенні позову публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приват Банк» до ОСОБА_3 про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Рішення суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту його проголошення, в касаційному порядку може бути оскаржене безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів

Головуючий П.В. Кісь

Судді: І.С. Кіпенко

О.М. Хорошевський