Справа № 307/2212/15-ц
Провадження № 2/307/1323/15
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 вересня 2015 року Тячівський районний суд Закарпатської області в особі головуючого судді Гримут В.І.

при секретарі Тиводар В.І.

з участю позивача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в місті Тячів цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування інфляційних та процентів внаслідок безпідставного зберігання грошей,

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся в суд з позовною заявою до ОСОБА_2 про відшкодування інфляційних збитків та процентів внаслідок безпідставного зберігання грошей. Посилається на те, що рішенням Тячівського районного суду від 08.02.2012 р. на його користь з ОСОБА_2 стягнуто 6318.66 грв., які відповідач йому не повернув не дивлячись на наявність виконавчого листа виданого 28.02.2012 р. Просить зобовязати ОСОБА_2 компенсувати йому витрати повязані з інфляцією в 2014 році 6318 х 24% = 1573 грв. Виплатити проценти з розрахунку 3 % річних у сумі 568 грв., тобто за 2012-2014 роки по 189.54 грв. Отже, заборгованість станом на 01.01.2015 р. становить 8459 грв., яка складається суми боргу стягнутої рішенням суду у сумі 6318 грв., витрат повязаних з інфляцією 1573 грв. та 3 % річних 568 грв. Також просить відшкодувати витрати повязані з інфляцією в січні-травні 2015 року 8459 грв.х40.1 % = 3392 грв. Загальна сума заборгованості за інфляційними витратами та процентами становить 5533 грв. (інфляційні витрати і проценти за 2014 рік у сумі 2141 грв. та інфляційні витрати за 2015 рік у сумі 33925 грв.).

Відповідач у судове засідання не зявився і не повідомив суду причини неявки. Про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином.

Розглянувши матеріали справи суд приходить до висновку, що позов слід задовольнити частково виходячи з наступного. Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справі не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

В судовому засіданні встановлено, що 08.02.2012 р. Тячівським районним судом було задоволено позов про відшкодування шкоди завданої злочином та стягнуто ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 6318.66 грв. Отже, в силу ч. 3 ст. 61 ЦПК України зазначена обставина не підлягає доказуванню. Довідкою відділу ДВС Тячівського РУЮ № 03-28/7527 від 09.07.2015 р. стверджено, що ОСОБА_2, мешканець смт. Буштино, вул. Шевченка 98, Тячівського району, не сплатив позивачу жодних коштів та на сьогоднішній день боргує 6138.66 грв. відповідно до виконавчого листа № 2-2144/11 виданого 28.02.2012 р. Таким чином, рішення суду не виконане та відповідачем не надано доказів протилежного.

Відповідно до правової позиції, висловленої Верховним Судом України у постанові № 6-113цс14 від 01.10.2014 року, відшкодування заподіяної злочином майнової та моральної шкоди є грошовим зобов'язанням. Згідно із ч. 2 ст. 625 ЦК України в разі порушення грошового зобов'язання боржник, який прострочив його виконання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов'язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов'язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Аналогічна правова позиція була викладена у постанові Верховного Суду України № 6-38цс11 від 24.10.2011 року.

Враховуючи зазначені висновки, які в силу ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковими для застосування судами України, суд вважає, що передбачені ст. 625 ЦК України 3% річних та інфляційні втрати підлягають стягненню з відповідача, виходячи із суми стягнутого рішенням суду відшкодування матеріальної шкоди.

Отже, сума 3% річних за 2012 2014 роки (в межах заявлених позовних вимог) становить 568 грв. Також підлягає стягненню з ОСОБА_2 сума, на яку збільшився борг внаслідок інфляційних процесів. Розрахунок зроблено відповідно до Рекомендацій відносно порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ, викладених у листі Верховного суду України № 62-97 р. від 03.04.1997 р. за період боргу з 01.03.2014 р. по 31.05.2015 р. Так, рівень інфляції за вказаний період становив 1694 (102.2 х 103.3 х 103.8 х 101 х 100.4 х 100.8 х 102.9 х 102.4 х 101.9 х 103 х 103.1 х 105.3 х 110.8 х 114 х 102.2), а збитки від інфляції склали 1070.38 грв. (6318.66 грв. заборгованість за завдану шкоду : 100 % х 1694 рівень інфляції).

Враховуючи зазначені обставини, оцінивши подані докази суд вважає, що з відповідача на користь позивача слід стягнути 3% річних у розмірі 568 грв. та суму інфляційних втрат у розмірі 1070.38 грв., а всього 1638.38 грв. за неправомірне використання чужих грошей.

Відповідно до статті 88 ЦПК України, суд вирішує питання щодо розподілу судових витрат між сторонами та стягує з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір у сумі 243.60 грв.

Тому, керуючись ст.ст. 4, 11, 209, 213, 215, 256 ЦПК України, ст. 625 ЦК України суд,

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити частково. Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 одну тисячу шістсот тридцять вісім гривень 38 коп. та двісті сорок три гривні 60 коп. судових витрат.

У решті позовних вимог відмовити.

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Закарпатської області через Тячівський районний суд протягом 10 днів з дня його проголошення, а особою, яка брала участь у справі, але не була присутня у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, протягом 10 днів з дня отримання копії рішення.

Головуючий: Гримут В.І.