Провадження № 22-ц/779/1154/2015
Головуючий у 1 інстанції Бабій О. М.
Суддя-доповідач Горблянський Я.Д.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 травня 2015 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Івано-Франківської області в складі:

Головуючого: Горблянського Я.Д.

суддів: Ковалюка Я.Ю., Матківського Р.Й.

секретаря: Петріва Д.Б.

з участю: апелянта ОСОБА_2

позивача ОСОБА_3 та його представника ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_3, ОСОБА_5 до ОСОБА_2 про відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, - за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Івано-Франківського міського суду від 20 квітня 2015 року, -

в с т а н о в и л а :

ОСОБА_3 та ОСОБА_5 звернулись в суд з позовом про стягнення з ОСОБА_2 матеріальної шкоди в розмірі 154726грн. та 10000 грн. моральної шкоди позивачам відповідно. Позов обґрунтували тим, що 25.03.2011 року по вул. Івасюка у м. Івано-Франківську сталось зіткнення автомобіля, що належить ОСОБА_5 БМВ-530, д.н.з. НОМЕР_1, яким керував ОСОБА_3 з автомобілем Шевроле Лачетті, д.н.з. НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_2, який винен в вчиненні зазначеного ДТП, оскільки виїхав на смугу зустрічного руху.

Рішенням Івано-Франківського міського суду від 20.04.2015 року позов ОСОБА_3, ОСОБА_5 до ОСОБА_2 про відшкодування майнової та моральної шкоди завданої внаслідок ДТП задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_5 154126 грн. матеріальної шкоди, завданої внаслідок ДТП та 1541,26 грн. державного мита. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 600 грн. витрат на проведення експертних досліджень. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погодившись з рішенням в зв'язку з порушенням судом норм матеріального та процесуального права ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу.

Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що висновок суду про винуватість ОСОБА_2 в скоєнні 25.03.2011 року ДТП не відповідають фактичним обставинам справи та п.3.2. «Правил дорожнього руху», про порушення яких ОСОБА_3, в рішенні не вказано. Як наслідок суд вважав, що осьову лінію пересік відповідач і допустив зіткнення із ТЗ БМВ-350 під керуванням позивача ОСОБА_3, хоча свідки цієї події стверджували протилежне.

У підтвердження показів ОСОБА_8 та ОСОБА_9 є складена слідчим Перепічкою Ю.О. схема до протоколу ДТП від 25.03.2011 року, з якої вбачається, що автомобіль Шевроле Лачетті під керуванням відповідача суцільну осьову лінію не перетнув. Слідчий Перепічка Ю.О. підтвердив, що схема до протоколу ДТП складена вірно і відповідає дійсності. Крім того, на місце ДТП в момент зіткнення ТЗ в автомобілі БМВ-350 розбитий картер внаслідок чого масло витекло на асфальт в момент контактування ТЗ поруч із осьовою лінією, що свідчить про місце ДТП. А тому очевидним є та обставина, що автомобіль БМВ своєю передньою частиною перетнув осьову лінію і наїхав на автомобіль Шевроле Лачетті під керуванням відповідача.

Вказує, що суд необгрунтовано взяв до уваги покази свідків, які безпосередньо не спостерігали момент вчинення ДТП. Крім того, як доказ винуватості ОСОБА_2 суд зіслався на рішення Івано-Франківського міського суду від 20.09.2011 року та ухвалу апеляційного суду Івано-Франківської області від 01.03.2012 року, які скасовані ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 27.06.2012 року, які не можуть бути підставою для задоволення позову.

Просив оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог.

Розглянувши матеріали справи, вислухавши пояснення апелянта, позивача та його представника, дослідивши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід відхилити.

Відповідно до ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обгрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обгрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно вимог ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

Даним вимогам законодавства оскаржуване рішення відповідає.

Рішення в частині відмови в стягненні моральної шкоди сторонами не оскаржується, а тому не є предметом перегляду судом апеляційної інстанції.

Задовольняючи позов в частині стягнення на користь ОСОБА_3 матеріальної шкоди суд прийшов до вірного висновку про обґрунтованість та доведеність позовних вимог.

Як вбачається з матеріалів справи, 20.09.2011 року увечері на вул. Івасюка в м. Івано-Франківську сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля ОСОБА_5 БМВ-530 під керуванням ОСОБА_3 та автомобіля Шевроле Лачетті під керуванням відповідача.

Постановою Івано-Франківського міського суду від 24.05.2011 року ОСОБА_2 визнано виним у вчиненні адмінстративного правопорушення передбаченого ст.124 КУпАП. Постновою судді Апеляційного суду Івано-Франківської області від 17.06.2011 року зазначена постанова міського суду скасована, а провадження у справі відносно ОСОБА_2 закрито на підставі п.1 ст.247 КУпАП, з тих підстав, що в матеріалах справи немає достатньо доказів вини ОСОБА_2 у вчиненні правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП, а також у зв'язку з допущеними порушеннями суддею при розгляді справи через неповідомлення особи, яка притягується до адміністративної відповідальності про судовий розгляд.

Також за фактом ДТП, в якій ОСОБА_2 отримав середньої тяжкості тілесні ушкодження, за ст.286 ч.1 КК України внесене кримінальне провадження до ЄРДР та проводиться досудове розслідування.

Положеннями ч.1 та 2 ст.1166 ЦК України передбачено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Відповідно до п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року № 6 "Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди" шкода, заподіяна особі і майну громадянина, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини.

Судом першої інстанції, на підставі матеріалів, що знаходяться в справі та показів свідків встановлено факт заподіяння позивачу шкоди саме відповідачем, внаслідок пошкодження належного позивачу автомобіля.

Так у висновку спеціаліста №09/17-72 від 23.06.2011 року зазначено, що зіткнення автомобіля марки БМВ-530 та автомобіля Шевроле Лачетті під керуванням ОСОБА_2 відбулось на смузі, яка призначена для руху у напрямку по вул. Незалежності. Цим підтверджено, що саме відповідач в порушення п.3.2 ПДР виїхав на смугу зустрічного руху, що спричинило ДТП.

Що стосується висновку експерта від 09.10.2014 року, то колегія не вважає його виключним доказам відсутності вини відповідача, оскільки в ньому зазначено, що експерту не вдалось з'ясувати, хто з водіїв допустив виїзд на зустрічну смугу руху.

Судом також вірно здійснена оцінка показів свідків щодо встановлення фактичних обставин справи при вчиненні ДТП, а тому посилання апеляційної скарги в цій частині колегія вважає надуманими.

Згідно ч.2 ст.1192 ЦК України розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Відповідно до висновку еспертного товарознавчого дослідження по визначенню вартості матеріального збитку від 29.03.2011 року вартість відновлювального ремонту 203408,50 грн. значно перевищує ринкову вартість автомобіля на момент пошкодження, а тому реальний збиток визначається в розмірі, що дорівнює ринковій вартості автомобіля в сумі 154126 грн. Розмір відшкодування майнової шкоди підтверджений відповідними доказами, яким суд дав належну оцінку. З огляду на викладене суд першої інстанції дійшов правильного висновку про часткове задоволення позову на вказану суму.

Зважаючи на вищенаведене, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції обставини справи з'ясовано всесторонньо і повно та ухвалено рішення з дотриманням норм матеріального та процесуального права, обґрунтованості якого доводи апеляційної скарги не спростовують.

Тому підстав для задоволення апеляційної скарги не вбачається.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст.303,307,308,313-315,317 ЦПК України, колегія суддів,-

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Івано-Франківського міського суду від 20 квітня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, однак може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Судді: Я.Д. Горблянський

Я.Ю. Ковалюк

Р.Й. Матківський