У Х В А Л А

4 вересня 2015 року м. Київ

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах

Верховного Суду України в складі:

Лященко Н.П.,
Романюка Я.М.,
Яреми А.Г.,

розглянувши заяву ОСОБА_4 про перегляд Верховним Судом України ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 27 квітня 2015 року в справі за позовом ОСОБА_5, ОСОБА_6 до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за договором позики та за договором купівлі-продажу та встановлення вікон,

в с т а н о в и л а:

Заочним рішенням Печерського районного суду м. Києва від 28 серпня 2014 року позов ОСОБА_5, ОСОБА_6 задоволено: стягнуто солідарно з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_5, ОСОБА_6 суму заборгованості за договором позики від 5 червня 2010 року у розмірі 43 894 грн 39 коп.; стягнуто солідарно з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_5, ОСОБА_6 суму заборгованості за договором купівлі-продажу та встановлення вікон від 5 червня 2010 року у розмірі 89 891 грн 91 коп.; розірвано вказаний договір купівлі-продажу та встановлення вікон. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішенням Апеляційного суду м. Києва від 3 лютого 2015 року рішення суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_5 скасовано та ухвалено в цій частині нове рішення про відмову у задоволенні позову в цій частині. У решті - рішення суду залишено без змін.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 27 квітня 2015 року у відкритті касаційного провадження у справі за касаційною скаргою ОСОБА_4 відмовлено на підставі пункту 5 частини 4 статті 328 ЦПК України.

У поданій до Верховного Суду України заяві про перегляд судового рішення ОСОБА_4 порушує питання про скасування рішення суду касаційної та направлення справи на новий касаційний розгляд з підстави, передбаченої пунктом 1 та 2 частини першої статті 355 ЦПК України, - неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції норм матеріального права, що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах, зокрема статей 256-259, 261 та 267 ЦК України, статті 213 ЦПК України.

Для прикладу наявності зазначеної підстави подання заяви про перегляд судового рішення ОСОБА_4 посилається на ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 4 березня 2015 року, від 13 травня 2015 року та 1 липня 2015 року.

Перевіривши наведені в заяві доводи, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України вважає, що у допуску справи до провадження слід відмовити з таких підстав.

Відповідно до статті 353 ЦПК України Верховний Суд України переглядає судові рішення у цивільних справах виключно з підстав і в порядку, встановлених цим Кодексом.

За положеннями пунктів 1, 2 частини першої статті 355 ЦПК України підставами для подання заяви про перегляд судових рішень у цивільних справах є неоднакове застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах та неоднакове застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм процесуального права - при оскарженні судового рішення, яке перешкоджає подальшому провадженню у справі або яке прийнято з порушенням правил підсудності або встановленої законом компетенції судів щодо розгляду цивільних справ.

При цьому під судовими рішеннями в подібних правовідносинах слід розуміти такі, де тотожними є предмет спору, підстави позову, зміст позовних вимог та встановлені фактичні обставини, а також має місце однакове матеріально-правове регулювання спірних відносин.

У справі про перегляд якої подано заяву, судами встановлено, що заява про застосування позовної давності відповідачем до винесення судом рішення не подавалась, тому позовна давність судом не могла бути застосована.

Разом з тим в ухвалі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 13 травня 2015 року, на яку посилається заявник як на приклад неоднакового застосування судом касаційної інстанції норм матеріального права, судом встановлено, що позивачем заявлено вимоги про стягнення заборгованості за кредитним договором з пропущенням строку позовної давності, проте відповідачем подано заяву про застосування позовної давності.

Отже, у справах наявні різні фактичні обставини, що не свідчить про неоднакове застосування судом касаційної інстанції норм матеріального права.

Надані заявником ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 4 березня 2015 року та від 1 липня 2015 року не можуть бути зразками неоднакового застосування судом касаційної інстанції норм матеріального права, оскільки суди касаційної інстанції скасувавши рішення судів першої та апеляційної інстанцій, направили справи на новий розгляд до суду першої інстанції з підстав, передбачених частиною другою статті 338 ЦПК України, у зв'язку з порушенням норм процесуального права, що призвело до неможливості встановити та перевірити фактичні обставини, які мають значення для правильного вирішення справи.

Доводи, які наведені в заяві, щодо порушення норм процесуального права не свідчать про наявність підстав для перегляду судових рішень згідно з пунктом 2 частини першої статті 355 ЦПК України.

За викладених обставин вважати заяву ОСОБА_4 обґрунтованою немає підстав.

Відповідно до статті 360 ЦПК України Верховний Суд України відмовляє в допуску справи до провадження, якщо подана заява є необґрунтованою.

Керуючись статтями 353, 355, 356, 360 ЦПК України, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України

у х в а л и л а:

У допуску справи за позовом ОСОБА_5, ОСОБА_6 до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за договором позики та за договором купівлі-продажу та встановлення вікон до провадження Верховного Суду України відмовити.

Ухвала Верховного Суду України є остаточною і може бути оскаржена тільки на підставі, встановленій пунктом 3 частини першої статті 355 ЦПК України.

Судді: Н.П. Лященко
Я.М. Романюк
А.Г. Ярема