Справа № 750/1789/13-ц Провадження № 22-ц/795/32/2015 Головуючий у I інстанції -Литвиненко І.В. Доповідач - Мамонова О. Є.
Категорія - цивільна
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 лютого 2015 року м. Чернігів

АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІГІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ у складі:

головуючого-судді: Мамонової О.Є.

суддів: Онищенко О.І., Позігуна М.І.

при секретарі: Козлачковій Ю.В.

з участю: позивача ОСОБА_1, відповідачки ОСОБА_2 та адвоката ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Чернігові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на заочне рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 26 квітня 2013 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики,

В С Т А Н О В И В:

Заочним рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 26 квітня 2013 року стягнуто із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 кошти в сумі 28000 грн. за договором позики та 17640 грн. пені, а всього 45640 грн.; вирішено питання про судові витрати.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить скасувати зазначене рішення суду та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі. Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що судом порушено норми матеріального та процесуального права. ОСОБА_2 вказує, що розписки про отримання грошових коштів від 31.03.2011 року вона не підписувала і грошових коштів не отримувала. Апелянт посилається на те, що вона дійсно 31.03.2011 року була в Чернігівському районному суді, однак потім одразу ж виїхала до м. Києва на роботу, в зв'язку з чим фактично домовитись про написання розписки, скласти її і підписати в неї не було часу. За доводами ОСОБА_2, судом першої інстанції не була дана правова оцінка факту наявності чи відсутності коштів у позивача, оскільки не була досліджена та обставина, що заробітна плата позивача за 2011 рік становила 17143 грн. 47 коп. і в цей період він не знімав грошових коштів з будь-яких банківських вкладів.

У запереченнях на апеляційну скаргу ОСОБА_1 просив відмовити апелянту в задоволенні апеляційної скарги, посилаючись на законність рішення суду першої інстанції.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення апелянта ОСОБА_2 та її адвоката ОСОБА_3, які просили задовольнити апеляційну скаргу та скасувати рішення суду першої інстанції, позивача ОСОБА_1, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення суду - залишенню без змін.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Частиною 1 статті 303 ЦПК України встановлено, що під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1, суд першої інстанції керувався положеннями ст.ст. 1046, 1049 ЦК України та виходив з наявності розписки на підтвердження факту укладання договору позики.

Такий висновок суду ґрунтується на матеріалах справи та відповідає вимогам закону.

По справі встановлено, згідно розписки від 31 березня 2011 року ОСОБА_2 отримала від ОСОБА_1 гроші у сумі 28000 грн. Вказану суму грошей зобов'язувалась повернути ОСОБА_1 до 01.05.2011 року. У випадку прострочення повернення вказаної суми грошей до 01.05.2011 року зобов'язувалась щомісяця сплачувати ОСОБА_1 пеню у розмірі 3 відсотків від усієї запозиченої суми, тобто від 28000 грн. за кожен місяць затримки (прострочення) (а.с.20).

Згідно ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж саму суму грошових коштів або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно до ч. 2 ст. 1047 ЦК України, на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Частиною 1 ст. 1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Отже, в даному випадку розписка, написана 31 березня 2011 року, в якій зазначено, що ОСОБА_2 взяла в борг грошові кошти в сумі 28000 грн., підтверджує факт укладення договору позики та передання їй ОСОБА_1 даної грошової суми.

Зважаючи на вищевикладене, апеляційний суд знаходить, що судом першої інстанції вірно застосовані приписи норм ст.ст. 1046, 1047 ЦК України та ґрунтовно задоволено позовні вимоги ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за борговою розпискою, оскільки відповідачкою не було належним чином доведено факту неотримання грошових коштів за цим договором.

Згідно ч.3 ст.10, ч.1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Заперечуючи сам факт підписання такої розписки, ОСОБА_2 в судовому засіданні апеляційного суду заявила клопотання про призначення судової експертизи для встановлення дійсності її підпису та часу написання друкованого тексту розписки і часу здійснення підпису відповідачки.

Ухвалою апеляційного суду Чернігівської області від 04 грудня 2014 року вказане клопотання відповідача було задоволено.

Відповідно до висновку експерта №59-61/14-24 від 21 січня 2015 року за результатами проведення судово-почеркознавчої експертизи підпис від імені ОСОБА_2 та розшифровка підпису „/ОСОБА_2./" в розписці від 31.03.2011 року виконані рукописним способом за допомогою кулькової ручки без попередньої технічної підготовки чи технічних засобів. Підпис від імені ОСОБА_2 та розшифровка підпису „/ОСОБА_2./" в розписці від 31.03.2011 року виконані ОСОБА_2. Встановити час друкування тексту розписки від 31.03.2011 року та його підписання не виявилось можливим через відсутність спеціаліста, який виконує такі задачі судово-технічної експертизи документів, а також в зв'язку з тим, що науково обґрунтованої методики визначення конкретного часу штрихів друкованих текстів, котрі виконані за допомогою лазерного принтеру, немає.

Зазначеним висновком експерта підтверджено, що підпис від імені ОСОБА_2 та розшифровка її підпису вчинені саме ОСОБА_2, в зв'язку з чим є необґрунтованими доводи апеляційної скарги, що ОСОБА_2 не підписувала розписки. Також відповідачем не доведено, що вона не брала у позивача в борг грошей.

При цьому доводи апеляційної скарги щодо неврахування судом матеріального стану позивача та можливості ним надання грошей в борг за наявності розписки не впливає на правильність висновку суду щодо наявності підстав для задоволення позовних вимог.

Враховуючи викладене, рішення суду першої інстанції є законним, обґрунтованим, постановленим з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а тому підстави для його скасування відсутні.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-315, 317, 319, 324 ЦПК України, апеляційний суд, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Заочне рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 26 квітня 2013 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання чинності.

Головуючий:Судді: