01.09.2015 Єдиний унікальний номер 205/8555/13-ц
Справа № 2/205/19/15
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 вересня 2015 року м. Дніпропетровськ

Ленінський районний суд міста Дніпропетровська у складі:

головуючого судді Шавули В.С.

при секретарі Перцевій М.В.

за участю позивача ОСОБА_1, представника ОСОБА_2,

представників відповідача ОСОБА_3, ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_5 про розподіл домоволодіння, виділ частки у праві спільної часткової власності, стягнення компенсації вартості частки, визнання права власності, зустрічним позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_1 про зміну часток, виділ частки у праві спільної часткової власності, визнання права власності, -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 10 жовтня 2013 року звернулась до Ленінського районного суду з позовом до ОСОБА_5 про розподіл домоволодіння, виділ частки у праві спільної часткової власності, стягнення компенсації вартості частки, визнання права власності (т.1 а.с.2-3).

30 грудня 2013 року ОСОБА_5 звернулась до суду із позовною заявою до ОСОБА_1 про виділ в натурі частки домоволодіння (т.1 а.с.72-74).

Ухвалою суду від 18 лютого 2014 року позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_5 про розподіл домоволодіння, виділ частки у праві спільної часткової власності, стягнення компенсації вартості частки, визнання права власності та позовні вимоги ОСОБА_5 до ОСОБА_1 про виділ в натурі частки домоволодіння, обєднано в одне провадження (т.1 а.с.127).

В подальшому неодноразово доповнюючи обставини позову ОСОБА_6 просила суд розділити в натурі домоволодіння №57 по вул.. Сумська у м. Дніпропетровську, виділивши їй в натурі 46/100 частин домоволодіння та визнати за нею право власності на квартиру №2 у житловому будинку літ.А-1 з наступними приміщеннями: 2-1 площею (2,5+5,3) (санвузол+кухня), 2-2 площею 15,8 кв.м. житлова кімната (прим. 2-3 в технічному паспорті станом на 2013 рік), 2-3 площею 7,0 кв.м. житлова кімната (прим.2-4 в технічному паспорті станом на 2013 рік) загальною площею 30,6 кв.м., з надвірними будовами та спорудами: 1/2 часткою огорожі 1-2, частиною сараю літ.Б (в технічному паспорті станом на 2013 рік), зливною ямою, сходами №11, що становить 46/100 частин вказаного домоволодіння; стягнути з ОСОБА_5 на свою користь грошову компенсацію в сумі 20 177,50 грн. та судові витрати по справі (т.1 а.с.216-219).

Зі своєї сторони збільшивши розмір позовних вимог, ОСОБА_5 просила суд змінити частки учасників у праві спільної часткової власності на житловий будинок №57 по вул. Сумська у м. Дніпропетровську, визнавши за ОСОБА_5 право власності на 56/100 ідеальних часток домоволодіння, за ОСОБА_1 право власності на 44/100 ідеальних часток домоволодіння; виділити ОСОБА_5 56/100 ідеальних часток домоволодіння №57 по вул. Сумська у м. Дніпропетровську, а саме наступні приміщення та будови: в житловому будинку літ.А-1 квартира №1 з наступними приміщеннями: 1-1 (5,2 кв.м.) коридор, 1-2 (6,4 кв.м.) кухня, 1-3 (10,3 кв.м.) кімната, 1-4 (11,0 кв.м.) кімната, 1-5 (5,3 кв.м.) ванна кімната, загальна площа 38,2 кв.м., надвірні будови та споруди: 1/2 огорож, 1/2 частина сараю літ.Б, 1/2 погріб літ.Б; визнати за ОСОБА_5 право власності на виділені в натурі приміщення та господарські споруди в домоволодінні №57 по вул.. Сумська у м. Дніпропетровську як єдине ціле (т.1 а.с.207-209).

В період із 18 лютого 2014 року по 10 листопада 2014 року провадження у цивільній справі зупинялося на час проведення судової будівельно-технічної експертизи (т.1 а.с.168-170,193).

Позивачка за первісним позовом та відповідачка за зустрічним позовом ОСОБА_1, її представник за договором адвокат ОСОБА_2, в судовому засіданні позовні вимоги первісного позову підтримали у повному обсязі. Проти вимог зустрічної позовної заяви заперечували та просили відмовити у повному обсязі.

Відповідачка за первісним позовом та позивачка за зустрічним ОСОБА_5 в особі своїх представників за довіреністю ОСОБА_7, ОСОБА_4, в судовому засіданні проти вимог первісного позову заперечували у повному обсязі. Вимоги зустрічного позову підтримали та просили задовольнити у повному обсязі.

Вступна та резолютивна частини рішення проголошені у судовому засіданні, повний текст виготовлений 04 вересня 2015 року.

Вибір громадянами способу захисту своїх прав і свобод від порушень та протиправних посягань гарантовано ч.4 ст.55, ст.124 Конституції України, відповідно до якої кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань та закріплено статтями 7, 12 Загальної декларації про права людини, ст.13 Конвенції про захист прав і основних свобод людини, що згідно зі статтею 9 Конституції України є складовою національного законодавства.

Згідно ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

За ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ст. 59 ЦПК України, обставини справи, які законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно ст. 41 Конституції України, право власності є непорушним. Кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю і ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом, зокрема із правочинів, вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом (ст.328 ЦК України в редакції 2003 року).

Для встановлення правовідносин між сторонами та при вирішенні спору щодо спірних правовідносин суд застосовує положення Конституції України, Цивільного кодексу України в редакції 2003 року, інших законів України, нормативно-правові акти центральних органів виконавчої влади, практику Верховного суду України.

Суд, вислухавши пояснення сторін, зясувавши обставини справи вважає, що позовні вимоги ані первісного позову, ані зустрічного не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що розташоване на земельній ділянці площею 468 кв.м домоволодіння №57 по вул. Сумська у м. Дніпропетровську, що складається із житлового будинку літ А-1 загальною площею - 68,8 кв.м., житловою площею 33,8 кв.м., допоміжною площею - 35,0 кв.м., сараю літ Б, погрібу під літ Б, огорожі, замощення, зливної ями №6 та сходів, є обєктом права спільної часткової власності сторін.

Відповідачка ОСОБА_5 набула право власності на 1/2 частину домоволодіння на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом виданого 03 жовтня 1987 року Другою дніпропетровською державною нотаріальною конторою, реєстр 2-3990 (а.с.79,80), а ОСОБА_1 на 1/2 частину на підставі нотаріально посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_8 за реєстровим номером 8532 договору купівлі-продажу 21 листопада 2006 року (а.с.8-11).

Крім того, у складі домоволодіння є самочинна добудова літ.а-1 площею 6,4 кв.м. (а.с.178)

Згідно із ч.1,3 ст.358 ЦК України, право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.

Частиною першою статті 364 ЦК України, передбачено право співвласника на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності.

За змістом даної норми виділ частки зі спільного майна - це перехід частини цього майна у власність учасника спільної власності пропорційно його частки в праві спільної власності й припинення для цієї особи права на частку у спільному майні.

Вид майна, що перебуває у спільній частковій власності, впливає на порядок виділу з нього частки.

Так, відповідно до ч.2 ст.364 ЦК України, якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки.

Враховуючи те, що після виділу частки зі спільного нерухомого майна в порядку статті 364 ЦК України, право спільної часткової власності припиняється, при виділі частки із спільного нерухомого майна власнику, що виділяється, та власнику (власникам), що залишаються, має бути виділена окрема площа, яка повинна бути ізольованою від приміщення іншого (інших) співвласників, мати окремий вихід, окрему систему життєзабезпечення (водопостачання, водовідведення, опалення тощо), тобто складати окремий обєкт нерухомого майна в розумінні статті 181 ЦК України та п.10 Порядку присвоєння об'єкту нерухомого майна реєстраційного номера, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.12.2010 року № 1117 «Про ідентифікацію обєктів нерухомого майна для реєстрації прав на них».

Порядок проведення робіт з поділу, виділу та розрахунку часток житлових будинків, будівель, споруд, іншого нерухомого майна при підготовці проектних документів щодо можливості проведення цих робіт визначається Інструкцією щодо проведення поділу, виділу та розрахунку часток обєктів нерухомого майна, затвердженої наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від18.06.2007 року № 55 .

Згідно з пунктами 1.2, 2.1, 2.2, 2.4 Інструкції щодо проведення поділу, виділу та розрахунку часток обєктів нерухомого майна, затвердженої наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від18.06.2007 року № 55, поділ та виділ частки в натурі здійснюється відповідно до законодавства з наданням Висновку щодо технічної можливості поділу об'єкта нерухомого майна або Висновку щодо технічної можливості виділу в натурі частки з об'єкта нерухомого майна. Об'єкти нерухомого майна, які підлягають технічній інвентаризації відповідно до Інструкції про порядок проведення технічної інвентаризації об'єктів нерухомого майна, затвердженої наказом Держбуду України від 24.05.2001 N 127, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 10.07.2001 за N 582/5773 (із змінами), а також єдині майнові комплекси, що належать на праві власності і розташовані на одній земельній ділянці, можуть бути поділені на самостійні об'єкти нерухомого майна. Поділ на самостійні об'єкти нерухомого майна провадиться відповідно до законодавства з наданням кожному об'єкту поштової адреси. Поділ на самостійні об'єкти нерухомого майна повинен відповідати умовам, що передбачені чинними будівельними нормами.

Пунктом 2.3 розділу 2 Інструкції щодо проведення поділу, виділу та розрахунку часток обєктів нерухомого майна, затвердженої наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від18.06.2007 року № 55 передбачено, що не підлягають поділу обєкти нерухомого майна, до складу яких входять самочинно збудовані (реконструйовані, переплановані) обєкти нерухомого майна. Питання щодо поділу обєктів нерухомого майна може розглядатись лише після визнання права власності на них відповідно до закону.

Зазначені положення узгоджуються з нормами статей 316, 317, частинами першою, другою статті 376 ЦК України.

Так, враховуючи те, що за змістом ст..ст. 316, 317 ЦК України, право власності це право особи володіти, користуватися та розпоряджатися своїм майном на свій розсуд, але у межах, передбачених законом, здійснення особою самочинного будівництва відповідно до частини другої статті 376 ЦК України не породжує в неї права власності на таке майно, відтак виключає це майно із цивільного обороту.

Отже, самочинно збудоване нерухоме майно не є обєктом права власності, а тому не може бути предметом поділу (виділу) згідно з нормами статей 364, 367 ЦК України.

Згідно правової позиції, висловленої Верховним Судом України в постанові від 04.12.2013 року у справі № 6-130цс13, у розумінні ч. 1 ст. 376 ЦК України самочинним будівництвом є не тільки новостворений обєкт, а і обєкт нерухомості, який виник в результаті реконструкції, капітального ремонту, перебудови, надбудови уже існуючого обєкта, здійснених без одержаного дозволу місцевих органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування, розробленої та затвердженої в установленому порядку проектної документації, дозволу на виконання будівельних робіт, наданого органами архітектурно-будівельного контролю, оскільки в результаті таких дій обєкт втрачає тотожність з тим, на який власником (власниками) отримано право власності. Обєкти нерухомого майна, до складу яких входять самочинно збудовані (реконструйовані, переплановані) обєкти не є обєктами права власності (ч. 2 ст. 376 ЦК України), а тому не можуть бути предметом поділу (виділу) згідно із нормами ст. ст. 364, 367 ЦК України.

Вказаний правовий висновок підлягає врахуванню судом при застосуванні вище наведених правових норм в силу вимог ч. 2 ст. 214 ЦПК України.

Головним наслідком самочинного будівництва є те, що в особи, яка його здійснила, не виникає права власності на нього, як на обєкт нерухомості (частина друга статті 376 ЦК України).

Отже, суд не бере до уваги висновок експерта судової будівельно-технічної експертизи №814/815-14 від 16.10.2014 року, за яким експерт вважає можливим розподіл спірного домоволодіння в натурі, оскільки при проведенні дослідження експерт виходив з загальної площі 68,8 кв.м., без урахування самовільно побудованої прибудови.

Таким чином, оцінюючи здобуті по справі докази за своїм внутрішнім переконанням щодо їх належності, допустимості, достовірності, а також достатності і взаємності звязку у сукупності, суд першої інстанції, розглядаючи даний спір в межах заявлених позовних вимог, вважає що вимоги первісного позову та вимоги зустрічного позову є незаконними, безпідставними, необґрунтованими, а тому задоволенню не підлягають у повному обсязі.

Вирішуючи питання щодо судових витрат, в силу ст.88 ЦПК України, суд враховує, що позовні вимоги не підлягають задоволенню тому сплачений сторонами судовий збір відшкодуванню не підлягає.

На підставі викладеного, керуючись ст.9, ст.41, ч.4 ст.55, ст.124 Конституції України, ст.ст. 7, 12 Загальної декларації про права людини, ст.13 Конвенції про захист прав і основних свобод людини, Інструкцією щодо проведення поділу, виділу та розрахунку часток обєктів нерухомого майна, затвердженої наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від18.06.2007 року № 55, ст.ст.11, 12, 15, 16, 20, 316-319, 358, 364, 376 ЦК України, ст.ст.10, 11, 58, 59, 60, 61, 88, 209, 212, 213-216, 218 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_5 про розподіл домоволодіння, виділ частки у праві спільної часткової власності, стягнення компенсації вартості частки, визнання права власності, - відмовити.

В задоволенні зустрічного позову ОСОБА_5 до ОСОБА_1 про зміну часток, виділ частки у праві спільної часткової власності, визнання права власності, - відмовити.

Рішення може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги до апеляційного суду Дніпропетровської області через Ленінський районний суд м. Дніпропетровська протягом десяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо скаргу про апеляційне оскарження не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя В.С. Шавула