У х в а л а

іменем україни

19 березня 2015 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Євтушенко О.І., Завгородньої І.М., Іваненко Ю.Г.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, третя особа - нотаріус Тернопільського районного нотаріального округу Мартюк Н.М., про визнання фіктивних правочинів недійсними,

за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Кременецького районного суду Тернопільської області від 31 жовтня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Тернопільської області від 29 грудня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У липні 2014 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 про визнання фіктивних правочинів недійсними.

Посилався на те, що відповідача ОСОБА_6, рішенням суду зобов'язано за власний рахунок прибрати його торгівельний кіоск із земельної ділянки позивача. Однак рішення суду ним не виконувалось. В подальшому, для ухилення від виконання судового рішення, ОСОБА_6, на підставі договору купівлі-продажу 22 серпня 2012 року, продав кіоск ОСОБА_5, яку рішенням Кременецького районного суду Тернопільської області від 28 травня 2013 року зобов'язано не чинити перешкод ОСОБА_4 та ОСОБА_9 у користуванні земельної ділянкою по АДРЕСА_1, на якій розташований кіоск. Однак і ОСОБА_5 не виконувала рішення суду, у зв'язку з чим на неї були накладені штрафи. 25 січня 2013 року на підставі договору купівлі-продажу ОСОБА_5 продала, а ОСОБА_7 придбала кіоск. Позивач вважає договори купівлі-продажу фіктивними, оскільки вони укладались для ухилення від виконання судових рішень.

Рішенням Кременецького районного суду Тернопільської області від 31 жовтня 2014 року в задоволенні позовних вимог відмовлено.

Ухвалою апеляційного суду Тернопільської області від 29 грудня 2014 року рішення Кременецького районного суду Тернопільської області від 31 жовтня 2014 року залишено без змін.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 просить скасувати оскаржувані судові рішення попередніх інстанцій та передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції мотивуючи свої вимоги неправильним застосуванням судами норм матеріального права та порушенням норм процесуального права.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Згідно зі ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції, з висновками якого погодився суд апеляційної інстанції, виходив з того, що позивачем не доведено фіктивності спірних договорів, оскільки на їх виконання було передано майно (торгівельний кіоск) для здійснення в ньому підприємницької діяльності.

Згідно зі ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Відповідно до ст. 234 ЦК України фіктивним є правочин, який вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цим правочином. Фіктивний правочин визнається судом недійсним.

Дослідивши всі наявні в матеріалах справи докази, суди попередніх інстанцій дійшли вірного висновку про відмову в задоволенні позовних вимог, а доводи касаційної скарги та зміст оскаржуваних судових рішень не дають підстав для висновку, що судами при розгляді справи були допущені порушення норм процесуального права чи неправильно застосовано норми матеріального права.

Таким чином, перевіривши матеріали справи, доводи касаційної скарги, суд касаційної інстанції дійшов висновку про відхилення касаційної скарги та залишення без змін рішення Кременецького районного суду Тернопільської області від 31 жовтня 2014 року та ухвали апеляційного суду Тернопільської області від 29 грудня 2014 року, оскільки судові рішення законні та обґрунтовані.

Відповідно до ч. 3 ст. 332 ЦПК України суд касаційної інстанції при попередньому розгляді справи відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Керуючись ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Кременецького районного суду Тернопільської області від 31 жовтня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Тернопільської області від 29 грудня 2014 року в справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, третя особа - нотаріус Тернопільського районного нотаріального округу Мартюк Н.М., про визнання фіктивних правочинів недійсними, залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: О.І. Євтушенко

І.М. Завгородня

Ю.Г. Іваненко