Доманівський районний суд Миколаївської області
Справа № 475/777/14-ц
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

02.04.2015смт. Доманівка

Доманівський районний суд Миколаївської області у складі: головуючої судді Якименко Л.М., при секретарі Куш О.П., за участі: позивача ОСОБА_1, представника позивача ОСОБА_2, відповідачів: ОСОБА_3, ОСОБА_4, представника відповідачів ОСОБА_5, розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду смт. Доманівка цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про зобов"язання спростувати недостовірну інформацію та стягнення моральної шкоди,

В С Т А Н О В И В :

Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про зобов"язання спростувати недостовірну інформацію та стягнення моральної шкоди, вказуючи, що вона є власником житлового будинку АДРЕСА_1 розташованого на земельній ділянці 0,1672 га, зверталася до сільської ради про надання дозволу на розробку технічної документації по землеустрою для виготовлення державного акту про право власності на землю, дозвіл було надано, проте відповідачі, з особистих неприязних стосунків, на погляд позивача, обманним шляхом зібрали підписи під зверненням односільчан, що вплинуло на рішення сільської ради про відмову у затвердженні технічної документації та змусило її звертатися до суду за захистом своїх прав. Зазначає, що у зверненні відповідачі вказували, що позивач має намір розширити (збільшити) земельну ділянку, що буде порушувати право громадян на вільний доступ та відпочинок на річці. Позивач зазначає, що має намір на отримання у власність земельної ділянки розміром 0,1672 га, але відповідачі, на її погляд, зухвалими, умисними та протиправними діями принизили її честь та гідність, заподіяли їй моральну шкоду, завдавши душевні страждання. Внаслідок незаслужених образ перед іншими особами, у неї погіршилися стосунки із односільчанами. Вказує, що поширені неправдиві свідчення ніби-то вона намірена збільшити земельну ділянку до річки, що буде перешкоджати вільному доступу людей до зони відпочинку, не відповідповідають дійсності та підлягають спростуванню. Просить зобов"язати відповідачів спростувати вказану недостовірну інформацію, а саме: повідомити під розпис мешканців с.Прибужжя Доманівського району Миколаївської області з оголошенням наступного змісту: "ОСОБА_1 згідно технічної документації по землеустрою, земельну ділянку до річки не розширює, її дії не перешкоджають вільному доступу громадян до річки та діюче законодавство не порушують". Крім того, вказує, що оприлюдненням вказаних відомостей їй завдана моральна шкода у ромірі 10 000грн., яку просить стягнути на її користь солідарно з відповідачів та судові витрати по справі.

Відповідачі у письмових запереченнях проти позову заперечували, посилалися, що ОСОБА_4 є депутатом сільської ради, до нього зверталися мешканці села, які вимагали роз"яснень з приводу збільшення земельної ділянки у зв"язку з продажем будинку ОСОБА_6 позивачці ОСОБА_1, він пояснював, що до будинку належить земельна ділянка розміром 0,13га, на яку має право покупець будинку. Рішенням сесії сільської ради від 31.05.2012р. позивачці було надано дозвіл на розробку технічної документації для виготовлення державного акту на право власності на земельну ділянку площею 0,13 га. Центром ДЗК було розроблено технічну документацію на 0,1672 га, що викликало невдоволення у мешканців села та призвело до збирання підписів. Щодо моральної шкоди, оціненої в 10000грн., зазначають, що суду не надано жодної квитанції, чеків, розрахунків, які б підтверджували витрати на придбання ліків, чи інших допустимих доказів. Вважають позов безпідставним, необгрунтованим та просять суд відмовити у його задоволенні.

В судовому засіданні позивач та її представник повністю підтримали позов з підстав, викладених у позовній заяві, просили задовольнити позов у повному обсязі.

Відповідачі у судовому засіданні позовні вимоги не визнали, не оспорювали факт підписання звернення до сільської ради та збирання підписів різними мешканцями села, проте пояснили, що мешканці села говорили про збільшення земельної ділянки після купівлі будинку позивачкою, не були згодні з перекриттям доступу до берега річки - зони відпочинку селян, звертаючись до сільської ради не мали наміру принизити честь, гідність чи завдати моральної шкоди позивачці і, на їх погляд, не спричинили їй моральної шкоди тому, що у зверненні висловлювалася воля більшості селян щодо виниклої проблеми, яку намагались вирішити у сільській раді.

Заслухавши пояснення сторін, їх представників, допитавши свідків та дослідивши надані докази, суд приходить до наступного.

Судом встановлено, сторони та їх представники цього не заперечували, що між позивачем та відповідачами на період пред»явлення позову були наявні складні стосунки, що виникли в результаті намагання позивачем отримати у власність більшу земельну ділянку, ніж належала продавцеві будинку АДРЕСА_1 згідно державного акту та яка не була вказана у договорі відчуження, посвідченому приватним нотаріусом за р.№635, що потягло тяганину при вирішенні земельного питання на сесії сільської ради, а згодом і в суді.

Як вбачається з договору купівлі-продажу житлового будинку АДРЕСА_1, а також Державного акту на право приватної власності на землю, виданого Прибузькою сільрадою на підставі рішення виконкому від 19.07.1993 року за №26, яким ОСОБА_6 передано у приватну власність земельну ділянку площею 0,13га за цільовим призначенням - присадибна ділянка.

Судом також встановлено, що придбавши житловий будинок 16.05.2012р. в селі Прибужжя без земельної ділянки, позивач звернулася у сільську раду для вирішення земельного питання, щодо передачі їй у власність не 0,13га, а більшого розміру 0,1672га, у зв»язку з чим виникло ряд питань, що викликало нарікання селян с.Прибужжя. Вказані обставини призвели до того, що мешканці села, зокрема, і відповідачі висловлювали свої судження з приводу нагальних проблем селян, які бажали мати вільний доступ до зони відпочинку села Прибужжя - берегу річки Південний Буг, з приводу чого підписували зверненням до сільської ради.

Згідно з положеннями ст.277 ЦК, ст.10 ЦПК України обов"язок довести, що поширена інформація є достовірною, покладається на відповідачів, проте позивач має право подати докази недостовірності поширеної інформації. Позивач повинна довести факт поширення недостовірної інформації відповідачами, а також те, що внаслідок цього було порушено її особисті немайнові права.

Так, згідно Постанови Пленуму Верховного Суду України №1 "Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи" від 27.02.2009 р., під гідністю слід розуміти визнання цінності кожної фізичної особи як унікальної біопсихосоціальної цінності, з честю пов'язується позитивна соціальна оцінка особи в очах оточуючих, яка ґрунтується на відповідності її діянь (поведінки) загальноприйнятим уявленням про добро і зло.

Юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право.

Під поширенням інформації слід розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв'язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі. Поширенням інформації також є вивішування (демонстрація) в громадських місцях плакатів, гасел, інших творів, а також розповсюдження серед людей листівок, що за своїм змістом або формою порочать гідність, честь фізичної особи або ділової репутації фізичної та юридичної особи.

Законом України від 27.03.2014р. (набрав чинності 19.04.2014р.), виключена ч.3 із ст.277 ЦК України, згідно якої негативна інформація, поширена про особу, вважається недостовірною, якщо особа, яка її поширила, не доведе протилежного (презумпція добропорядності). Негативною слід вважати інформацію, в якій стверджується про порушення особою, зокрема, норм чинного законодавства, вчинення будь-яких інших дій (наприклад, порушення принципів моралі, загальновизнаних правил співжиття, неетична поведінка в особистому, суспільному чи політичному житті тощо) і яка, на думку позивача, порушує її право на повагу до гідності, честі чи ділової репутації.

Пункт 19 Постанови Пленуму ВСУ "Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи" від 27.02.2009 року роз'яснює, що вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначати характер такої інформації та з'ясовувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням, які не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості.

Якщо особа вважає, що внаслідок поширення про неї недостовірної інформації, яка принижує її гідність та честь, а також інші особисті немайнові права, вона вправі скористатися, наданим їй ч.1 ст.277ЦК та відповідним законодавством, правом на відповідь, а також на спростування цієї інформації. Якщо суб'єктивну думку висловлено в брутальній, принизливій чи непристойній формі, що принижує гідність і честь, на відповідача може бути покладено обов'язок відшкодувати моральну шкоду.

Проте, дослідженими у судовому засіданні доказами у їх сукупності підтверджується, що відповідачами були реалізовані їх принципові позиції, висловлені оціночні судження щодо виниклої проблеми, для вирішення на рівні сільської ради, з приводу доступу до зони відпочинку селян, а не фактичні твердження, які можуть вказувати на умисне поширення відповідачами завідомо недостовірної інформації. Відповідачі, звертаючись до сільської ради з питання вирішення виниклих проблем, не мали на меті принизити честь і гідність, завдати моральної шкоди позивачці, а намагалися привернути увагу громадкості та захистити право громадян на доступ до зони відпочинку.

Рішення Доманівського районного суду від 30.10.2014р., яким був задоволений позов ОСОБА_1 до ОСОБА_7 (спадкоємця -сина продавця будинку) про визнання права власності на земельну ділянку розміром 0,1672га, було скасоване судом апеляційної інстанції та постановлено нове рішення від 09.12.2014 року, яким у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_7 про визнання права власності на земельну ділянку відмовлено. Мотивуючи вказане рішення, колегія суддів апеляційного суду зазначила, що на підставі ч.1 ст.120 ЗК України при переході права власності на будівлю і споруду право власності на земельну ділянку або її частину може переходити на підставі цивільно-правових угод, а право користування - на підставі договору оренди, а також, що спірна земельна ділянка має обмеження у використанні - охоронна зона навколо (вздовж) об"єкта енергетичної системи ділянки, площею 0,0161га та водоохоронна зона, прибережні захисні смуги, площа, на яку поширюється дія обмеження 0,1672га. З аналізу змісту ст.120 ЗК України, вбачаючи, що вказана норма закріплювала самостійні правові режими права власності на земельну ділянку та права власності на розташовані на цій земельній ділянці об"єкти нерухомості, згідно з якими перехід права власності на будівлю та споруду до набувача нерухомого майна не тягне за собою безумовного (автоматичного) переходу права власності на земельну ділянку, на якій вони розташовані, а потребує окремого договірно-правового регулювання шляхом укладення відповідних цивільно-правових угод між власником земельної ділянки і набувачем будівлі чи споруди (договори відчуження або оренди).

Таким чином питання, з приводу яких висловили свої погляди і судження мешканці села, у тому числі і відповідачі, та які просить спростувати позивач, є питаннями громадського значення і, на думку суду, могли бути вирішеними на сесії чи сході громади. При цьому, на погляд суду, сільська рада, а також депутати села повинні дбати про всіх членів громади, не розпалювати виниклі конфлікти, а намагатися примирити і згуртувати селян, своєчасно приймаючи обгрунтовані рішення на підставі чинного законодавства, проявляючи турботу за всіх членів громади: добросусідство, здоров"я, спокій та благополуччя яких, - повинно бути основним показником успіху і авторитету органу місцевого самоврядування.

Суд приходить до висновку, що відповідачі ОСОБА_3 і ОСОБА_4 використали надане їм ст.34 Конституції України право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань. При цьому, недостатня інформованість населення з питань, які викликають загальний інтерес та відіграють важливу роль для селян, породжує різні чутки серед населення, які звертаючись до сільської ради, мають на меті висловити свою думку з виниклої проблеми, не містять образливих виразів та не можуть визнаватися відомостями, які порочать честь і гідність особи, тому не підлягають спростуванню. Відповідно до ст.40 Конституції України усі мають право направляти індивідуальні чи колективні звернення або особисто звертатися до органів державної влади, місцевого самоврядування, посадових і службових осіб вказаних органів.

Якщо фізичній особі внаслідок порушення її немайнового права завдано моральної шкоди, то вона підлягає відшкодуванню. Між тим, позивач не надала суду доказів того, що звернення громадян до сільської ради з питання збільшення присадибної земельної ділянки, розташованої у водоохоронній зоні, на яку поширюється дія обмеження, - було безпідставним. Позивач не обгрунтувала свої вимоги щодо розміру стягнення моральної шкоди, не надала доказів та не довела суду, з яких міркувань вона виходила, заявляючи вимогу про відшкодування моральної шкоди, а тому такі позовні вимоги не можуть бути задоволені.

Суд приходить до висновку, що відповідачі подружжя ОСОБА_4 висловлювали свої судження, міркування з приводу питання, яке викликало громадський інтерес селян з метою вирішення спільних проблем та захисту своїх інтересів, а не з метою принизити гідність, честь чи завдати моральної шкоди позивачці.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 15, 60, 209, 212, 214-215 ЦПК України, суд -

в и р і ш и в:

ОСОБА_1 у позові до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про спростування недостовірної інформації, щодо повідомлення під розпис мешканців с.Прибужжя Доманівського району, Миколаївської області з оголошенням, що: "ОСОБА_1 згідно технічної документації по землеустрою, земельну ділянку до річки не розширює, її дії не перешкоджають вільному доступу громадян до річки та діюче законодавство не порушують", а також у стягненні з відповідачів моральної шкоди - відмовити за безпідставністю.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Миколаївської області через Доманівський районний суд шляхом подачі в 10-денний строк з дня оголошення рішення в порядку ст. 295 ч.4 ЦПК України.

Суддя : Л. М. Якименко