АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
справа № 22-ц/796/7440/2015 головуючий у 1-й інстанції: Шереметьєва Л.А.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 вересня 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду міста Києва в складі:

головуючого: Головачова Я.В.

суддів: Поливач Л.Д., Побірченко Т.І.

при секретарі: Бугай О.О.

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг, третя особа: ОСОБА_2, про визнання бездіяльності протиправною, зобов'язання нарахувати та виплатити заробітну плату, зобов'язання виплатити середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні, за апеляційними скаргами ОСОБА_1; Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг на рішення Солом'янського районного суду міста Києва від 17 квітня 2015 року,

в с т а н о в и л а :

У січні 2015 року ОСОБА_1 звернувся до суду з указаним позовом, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що Указом Президента України № 117 від 17 лютого 2012 року він був призначений членом Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг (далі - Нацкомфінпослуг). До виконання своїх обов'язків він приступив 29 лютого 2012 року, про що в цей же день був виданий наказ Голови Нацкомфінпослуг №13-к. Указом Президента України № 813 від 20 жовтня 2014 року він був звільнений з посади члена Нацкомфінпослуг, про що 22 жовтня 2014 року в.о. Голови Нацкомфінпослуг був виданий наказ № 558-к, згідно з яким він був звільнений з посади 28 жовтня 2014 року. Позивач вважає, що при його звільненні було порушеного вимоги трудового законодавства щодо проведення повного розрахунку, у зв'язку з чим звернувся до суду з указаним позовом.

Посилаючись на викладене, позивач з урахуванням уточнених позовних вимог просив суд визнати протиправною бездіяльність Національної комісії, що здійснює державне регулювання в сфері ринків фінансових послуг щодо виплати при його звільненні належної йому суми заробітної плати за роботу на посаді 29 лютого 2012 року; зобов'язати Нацкомфінпослуг нарахувати йому заробітну плату за роботу 29 лютого 2012 року на посаді члена Нацкомфінпослуг у розмірі 305 грн. 05 коп. та виплатити йому 238 грн. 89 коп. додатково до виплачених йому сум при звільненні; зобов'язати Нацкомфінпослуг виплатити йому середній заробіток за час затримки розрахунку з 28 жовтня 2014 року по день постановлення судом рішення за цим позовом, виходячи із середньої заробітної плати 882 грн. 21 коп., що станом на 17 березня 2015 складає 86456 грн. 58 коп.

Рішенням Солом'янського районного суду міста Києва від 17 квітня 2015 року позов ОСОБА_1 задоволено частково. Визнано протиправною бездіяльність Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг щодо невиплати ОСОБА_1 при звільненні заробітної плати за 29 лютого 2012 року. Зобов'язано Національну комісію що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг нарахувати та виплатити ОСОБА_1 заробітну плату за один робочий день 29 лютого 2012 року в розмір 305 грн. 05 коп., за вирахуванням передбачених законом податків та платежів. Стягнуто з Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг 18408 грн. 81 коп. середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні. У задоволенні інших позовних вимог відмовлено. Стягнуто з Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг 243 грн. 60 коп. судового збору на користь держави.

У поданій апеляційній скарзі ОСОБА_1, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить змінити рішення суду першої інстанції в частині розміру суми, що підлягає стягненню з відповідача за час затримки розрахунку при звільненні, ухваливши стягнути з відповідача на його користь середній заробіток за час затримки по день постановлення рішення 17 квітня 2015 року в сумі 105193 грн. 20 коп., а в іншій частині рішення суду залишити без змін. Скаржник зазначає, що суд невірно визначив суму коштів, яка підлягає стягненню з відповідача, а саме, оскільки спір про розмір належних позивачу при звільненні сум судом задоволено, то сума, яка підлягає стягненню за час затримки розрахунку при звільненні складає 876 грн. 61 коп. х 120 днів = 105193 грн. 20 коп., де 879 грн. 61 коп. - розмір середньоденної заробітної плати, 120 - кількість робочих днів за час затримки розрахунку, починаючи з останнього для роботи на посаді 28 жовтня 2014 року по день постановлення судом рішення у справі 17 квітня 2015 року.

У поданій апеляційній скарзі Національна комісія, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати і ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову. Скаржник зазначає, що суд першої інстанції не звернув увагу на те, що керівник бюджетної установи ОСОБА_3 взяв бюджетні зобов'язання з оплати ОСОБА_1 за 29 лютого 2012 року без відповідних бюджетних асигнувань, а тому позовні вимоги ОСОБА_1 мають бути пред'явлені саме до ОСОБА_2 Посилався на те, що станом на 29 лютого 2012 року не існувало плану асигнувань на лютий 2012 року Нацкомфінпослуг, що є підставою для виплати заробітної плати за лютий 2012 року, не існувало штатного розпису Нацкомфінпослуг, який є підставою для прийняття на роботу, встановлення посадового окладу та нарахування заробітної плати, а також кошторису Нацкомфінпослуг, який є підставою для нарахування заробітної плати; табель обліку використання робочого часу та розрахунку заробітної плати за лютий 2012 року в Нацкомфінпослуг не вівся. Позивач не надав жодного доказу на підтвердження виконання своїх посадових обов'язків. Позивач за період роботи в Нацкомфінпослуг неодноразово був виконуючим обов'язки голови Нацкомфінпослуг і мав усі повноваження вирішити питання щодо виплати йому заробітної плати за 29 лютого 2012 року. Крім того, позивач неодноразово повідомляв Міністерство фінансів України про те, що заборгованість із заробітної плати Нацкомфінпослуг протягом усього періоду його роботи відсутня.

ОСОБА_1 в суді апеляційної інстанції підтримав подану ним апеляційну скаргу з наведених в ній підстав, а проти задоволення апеляційної скарги Нацкомфінпослуг заперечував.

Представник Нацкомфінпослуг - Коваленко С.П. в суді апеляційної інстанції підтримав свою апеляційну скаргу з наведених в ній підстав, а проти задоволення апеляційної скарги ОСОБА_1 заперечував.

Інші особи, які беруть участь у справі, в суд апеляційної інстанції не з'явилися. З урахуванням положень ч. 2 ст. 305 ЦПК України їх неявка не перешкоджає розглядові справи.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого у справі рішення в цій частині, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційні скарги ОСОБА_1 та Нацкомфінпослуг не підлягають задоволенню з таких підстав.

Судом установлено, що указом Президента України № 117 від 17 лютого 2012 року позивач був призначений членом Національної комісії, що здійснює державне регулювання в сфері ринків фінансових послуг.

29 лютого 2012 року року Головою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг був виданий наказ № 13-к, згідно з яким позивач вважається таким, що приступив до виконання обов'язків з 29 лютого 2012 року. Цим же наказом позивачу був встановлений посадовий оклад у розмірі 4980 грн., надбавка за 3-й ранг державного службовця та надбавка за вислугу років.

Наказом Голови Нацкомфінпослуг № 18-к від 2 березня 2012 року був введений в дію штатний розпис з 2 березня 2012 року.

Указом Президента України від 20 жовтня 2014 року позивач був звільнений з посади за власним бажанням згідно з заявою, поданою ним до набрання чинності Законом України "Про очищення влади".

Наказом Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг № 558к від 22 жовтня 2014 року позивач був звільнений з займаної посади 28 жовтня 2014 року.

Відповідно до листа Нацкомфінпослуг за №9044/18-12 від 18 листопада 2014 року, під час остаточного розрахунку при звільненні ОСОБА_1 з посади члена Нацкомфінпослуг заробітна плата позивачу за робочий день 29 лютого 2012 року не нараховувалась та не виплачувалась.

Також установлено, що згідно розрахунку одноденного заробітку позивача за лютий 2012 року його заробіток складався з: 4980 грн. посадового окладу, 145 грн. доплати за ранг та 1281 грн. 25 коп. доплати за вислугу років.

Одноденний заробіток, розрахований відповідно до Порядку обчисленню середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрі: України від 8 лютого 1995 року № 100, складає 305, 05 грн./ 4980 + 145 - 1281,25 = 6 406,25 : 21 = 305 грн. 05 коп.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову, суд першої інстанції виходив із того, що з позивачем не було своєчасно проведено розрахунку при звільненні, а тому є підстави для стягнення заборгованості із заробітної плати та стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні. При цьому, ураховуючи розмір стягнутої суми заробітної плати за один робочий день та співмірність даної суми відносно заявлених позивачем вимог у частині стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, суд прийшов до висновку про визначення розміру компенсації в сумі одного середньомісячного заробітку позивача, який згідно з довідкою Нацкомфінпослуг від 9 квітня 2015 року складає 18408 грн. 81 коп.

Такий висновок суду є правильним.

Згідно ч. 1 ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок.

Відповідно до ч. 1 ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

У пункті 25 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 року №13 "Про практику застосування судами законодавства про оплату праці"роз'яснено, що непроведення розрахунку з працівником у день звільнення або, якщо в цей день він не був на роботі, наступного дня після його звернення з вимогою про розрахунок є підставою для застосування відповідальності, передбаченої ст. 117 КЗпП. У цьому разі перебіг тримісячного строку звернення до суду починається з наступного дня після проведення зазначених виплат незалежно від тривалості затримки розрахунку.

Тобто при вирішенні спорів про виплату середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні суду необхідно установити:

1) наявність боргу;

2) відсутність спору щодо його розміру;

3) вину підприємства;

4) дотримання позивачем трьохмісячного строку звернення до суду.

Установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред'явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі статті 117 КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності.

У разі не проведення розрахунку у зв'язку із виникненням спору про розмір належних до виплати сум вимоги про відповідальність за затримку розрахунку підлягають задоволенню у повному обсязі, якщо спір вирішено на користь позивача або такого висновку дійде суд, що розглядає справу. При частковому задоволенні позову працівника суд визначає розмір відшкодування за час затримки розрахунку з урахуванням спірної суми, на яку той мав право, частки, яку вона становила у заявлених вимогах, істотності цієї частки порівняно із середнім заробітком та інших конкретних обставин справи.

За таких обставин, установивши, що позивачу при звільненні не було виплачено заробітну плату за робочий день 29 лютого 2012 року, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про задоволення позовних вимог про визнання протиправною бездіяльності відповідача щодо невиплати вказаних коштів та про стягнення з відповідача на користь позивача заробітної плати за один робочий день 29 лютого 2012 року в розмірі 305 грн. 05 коп., за вирахуванням передбачених законом податків та платежів.

За змістом п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 року № 13 "Про практику застосування судами законодавства про оплату праці" у разі часткового задоволення позовних вимог працівника про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні суд визначає розмір такого відшкодування з урахуванням розміру спірної суми, на яку працівник мав право, частки, яку вона становила у заявлених вимогах, істотності цієї частки порівняно із середнім заробітком та інших конкретних обставин справи.

Тобто застосування принципу співмірності при визначенні розміру відшкодування працівникові середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні є правом суду.

Стягуючи середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні на користь позивача у сумі 305 грн. 05 коп., суд першої інстанції при визначенні розміру відшкодування за час затримки розрахунку при звільненні, врахувавши розмір спірної суми та частку, яку вона становила у заявлених вимогах, істотність цієї частки порівняно з середнім заробітком та тривалість часу, протягом якого позивач не звертався за отриманням належних йому при звільненні сум та вірно, застосувавши принцип співмірності, дійшов обґрунтованого висновку про визначення розміру середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні в сумі одного середньомісячного заробітку позивача, який згідно з довідкою відповідача від 9 квітня 2015 року складає 18408 грн. 81 коп.

Такі висновки суду зроблено щодо всіх заявлених вимог та на підставі поданих сторонами доказів, яким дана правильна оцінка. У рішенні наведені мотиви, з яких суд надає перевагу одним доказам над іншими і його висновки в цій частині є обґрунтованими.

У зв'язку з наведеним, неможливо погодитись з доводами апеляційних скарг про неналежну оцінку доказів та невідповідність викладених у рішенні суду першої інстанції висновків обставинам справи, ці доводи не відносяться до тих, з якими процесуальне законодавство пов'язує можливість ухвалення рішення скасування або зміни судового рішення.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 313, 314, 315 ЦПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а :

Апеляційні скарги ОСОБА_1; Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг, відхилити.

Рішення Солом'янського районного суду міста Києва від 17 квітня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили шляхом подання до цього суду касаційної скарги.

Головуючий Я.В. Головачов

Судді: Л.Д. Поливач

Т.І.Побірченко