Справа № 373/608/15ц Головуючий у І інстанції Колодко Л.В.
Провадження № 22-ц/780/3382/15 Доповідач у 2 інстанції Олійник В. І.
Категорія 38 25.08.2015
УХВАЛА

Іменем України

25 серпня 2015 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області в складі:

Головуючого - судді Олійника В.І.,

суддів: Сліпченка О.І., Іванової І.В.,

при секретарі Петленко І.О.,

розглянувши матеріали цивільної справи за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 16 квітня 2015 року в справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про визнання заповіту нікчемним, -

в с т а н о в и л а :

У лютому 2015 року ОСОБА_2 звернувся до суду з вказаним позовом до ОСОБА_2 про визнання заповіту нікчемним, посилаючись на те, що ІНФОРМАЦІЯ_4 року помер його двоюрідний брат ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Після його смерті відкрилась спадщина на житловий будинок АДРЕСА_1 у місті Переяслав-Хмельницькому Київської області. Вказаний будинок належав померлому на підставі договору дарування від 02 серпня 1995 року. У померлого ОСОБА_4 не було спадкоємців за законом перших трьох черг.

У зв'язку з цим зазначав, що він (позивач), як двоюрідний брат померлого, є його єдиним спадкоємцем за законом третьої черги за правом представлення. Однак, під час прийняття спадщини йому стало відомо, що менш ніж за добу до смерті, тобто ІНФОРМАЦІЯ_5 року, померлий нібито склав заповіт, згідно з яким заповів усе своє майно відповідачці по даній справі. Заповіт посвідчений приватним нотаріусом Переяслав-Хмельницького міського нотаріального округу ОСОБА_5. Заповіт не підписаний особисто спадкодавцем з причини нібито паралічу рук. Позивач стверджував, що у ОСОБА_4 ніколи не було паралічу рук, на підтвердження цього факту надав листи комунального закладу «Переяслав-Хмельницька центральна районна лікарня» від 12 лютого 2015 року №200 та 26 грудня 2014 року №1700.

Під час розгляду справи позивач ОСОБА_3 уточнив позовні вимоги, посилаючись на те, що при посвідченні заповіту допущені порушення форми і посвідчення заповіту, заповіт не відповідає приписам ст.ст.1247, 1248, 1253, ч.4 ст. 207 ЦК України, і просив встановити нікчемність вищезазначеного заповіту.

Рішенням Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 16 квітня 2015 року позовні вимоги задоволено. Встановлено нікчемність заповіту, вчиненого від імені ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, на користь ОСОБА_6, посвідченого ІНФОРМАЦІЯ_5 року приватним нотаріусом Переяслав-Хмельницького міського нотаріального округу ОСОБА_5. та зареєстрованим в реєстрі за №467. Вирішено стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 5846 грн. 40 коп. витрат, пов'язаних з оплатою правової допомоги. Також вирішено стягнути з ОСОБА_2 на користь держави 243 грн. 60 коп. судового збору.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 з підстав порушення судом норм матеріального і процесуального права ставиться питання про скасування рішення і ухвалення нового, яким відмовити у задоволенні позову.

Колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно відхилити, виходячи з наступних підстав.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_4 року помер ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 від 25 листопада 2014 року. Після його смерті відкрилася спадщина на житловий будинок АДРЕСА_1 у місті Переяслав-Хмельницькому Київської області. Вказаний будинок належав ОСОБА_4 на підставі договору дарування від 02 серпня 1995 року.

Відповідно до ч.4 ст.1266 ЦК України двоюрідні брати спадкодавця спадкують ту частку спадщини, яка належала б за законом їхнім матері, батькові (тітці, дядькові спадкодавця), якби вони були живими на час відкриття спадщини.

Згідно зі ст.1262 ЦК України у третю чергу право на спадкування за законом мають рідні дядько та тітка спадкодавця. У зв'язку з відсутністю у ОСОБА_4 спадкоємців за законом перших трьох черг, позивач ОСОБА_3, як його двоюрідний брат, є єдиним спадкоємцем за законом третьої черги за правом представлення після ОСОБА_4

Родинні стосунки між позивачем та ОСОБА_4 підтверджені наступними письмовими доказами: свідоцтвом про народження ОСОБА_3, свідоцтвом про шлюб від 14.05.1941 року, свідоцтвом про народження матері ОСОБА_3 серії НОМЕР_2, свідоцтвом про народження тітки позивача ОСОБА_7, свідоцтвом про шлюб від 14.01.1949 року батьків ОСОБА_4 та свідоцтвом про народження ОСОБА_4

Факт відсутності інших спадкоємців за законом після ОСОБА_4, крім позивача, підтверджується свідоцтвами про смерть ОСОБА_8 та ОСОБА_9

Згідно заповіту від ІНФОРМАЦІЯ_5 року, посвідченого приватним нотаріусом Переяслав-Хмельницького міського нотаріального округу ОСОБА_5. та зареєстрованим в реєстрі за №467, ОСОБА_4 заповідав все своє майно ОСОБА_2

Зі змісту заповіту вбачається, що в зв'язку з тим, що ОСОБА_4 не може сам підписати текст заповіту його посвідчено в присутності свідків ОСОБА_10, ОСОБА_11 та підписано ОСОБА_12, в зв'язку з тим, що у ОСОБА_4 параліч рук і він не може підписати заповіт власноручно. Заповіт прочитаний уголос заповідачем до його підписання в присутності запрошених ним свідків ОСОБА_10та ОСОБА_11

Відповідно до вимог ч.2 ст.1248 ЦК України нотаріус може на прохання особи записати заповіт з її слів власноручно або за допомогою загальноприйнятих технічних засобів. У цьому разі заповіт має бути вголос прочитаний заповідачем і підписаний ним. Якщо заповідач через фізичні вади не може сам прочитати заповіт, посвідчення заповіту має відбуватися при свідках (стаття 1253 цього Кодексу).

Позивач ОСОБА_3 стверджує, що у його брата за життя не було ніяких хвороб рук та інших хвороб, які могли мати наслідком параліч рук. Цей факт підтверджується листами комунального закладу «Переяслав-Хмельницька центральна районна лікарня» від 12.02.2015 року №200 та 26.12.2014 року за №1700.

Свідок ОСОБА_13 показав, що 21.11.2014 року за декілька годин до посвідчення заповіту він був у будинку ОСОБА_4 та спілкувався з спадкодавцем. При цьому ОСОБА_4 не скаржився на хворобу рук, а навпаки, при привітанні міцно потис йому руку.

Свідок ОСОБА_12 також підтвердила у судовому засіданні, що заповідач, коли читав заповіт, тримав бланк заповіту в руці, перевертав його на другий бік. При цьому, руки у нього не тремтіли, що, з точки зору суду, виключає наявність паралічу рук у ОСОБА_4

Допитані в судовому засіданні ОСОБА_10 та ОСОБА_11, які були свідками при посвідченні заповіту, пояснили, що будь-якої інформації про наявність у ОСОБА_4 паралічу рук їм відомо не було, вважали, що вони підписуються в заповіті не у зв'язку з тим, що у ОСОБА_4 є будь-які фізичні вади, а з метою підтвердити дійсність волевиявлення спадкодавця.

Свідок ОСОБА_5, який виконував обов'язки нотаріуса при посвідченні оскаржуваного заповіту, відмовився від дачі показань в судовому засіданні, посилаючись на вимоги ст.8 Закону України "Про нотаріат".

Зважаючи на встановлені в судовому засіданні обставини, суд першої інстанції вірно критично поставився до доводів відповідача ОСОБА_2, в тій частині, що ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_5 року не міг тримати в руках ручку для підписання заповіту, так як ці її показання не підтверджені ніякими належними та допустимими доказами, а спростовуються медичною документацією померлого, а також показаннями свідків ОСОБА_14 і ОСОБА_12 (матері відповідача ОСОБА_2.), не довіряти яким в цій частині у суду не було підстав. ,

Крім того, докази, досліджені в судовому засіданні, свідчать, що при посвідченні заповіту були допущені ще й порушення вимог ч.5 ст.1253 та п.4 ст. 207 ЦК України.

Так, відповідно до ч.5 ст. 1253 ЦК України свідки, при яких посвідчено заповіт, зачитують його вголос. З показань свідків ОСОБА_11, ОСОБА_10 та ОСОБА_12 вбачається, що в порушення ч.5 ст. 1283 ЦК УКраїни свідки, які були запрошені для посвідчення заповіту, не зачитували його вголос. Згідно з ч.4 ст.207 ЦК України текст правочину особи, яка не має можливості підписуватися власноруч, за її дорученням підписує інша особа. В порушення даної вимоги закону свідок ОСОБА_12 підтвердила, що не отримувала ніякого доручення від ОСОБА_4 на підписання заповіту, а підписалася на заповіті на прохання своєї доньки ОСОБА_2, в інтересах якої і укладався заповіт. Дана обставина підтверджена показаннями ОСОБА_12 та визнана відповідачем ОСОБА_2, що вбачається з пояснень останньої.

Також того судом першої інстанції встановлено, що з показань свідка ОСОБА_15 вбачається, що він не був в кімнаті, де перебували нотаріус та ОСОБА_4 Заповіт, як свідок, безпосередньо підписував на вулиці у автомобілі нотаріуса, в голос заповіт спадкодавцю не зачитував, і ні по яким питанням з ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_5 року взагалі не спілкувався.

Крім того, свідок ОСОБА_15, а також свідки ОСОБА_10 і ОСОБА_12 також підтвердили в суді той факт, що заповідач вголос текст заповіту не зачитував, а також те, що при вчиненні нотаріальної дії в кімнаті разом з нотаріусом та ОСОБА_4 перебувала особа, в інтересах якої посвідчувався заповіт.

Відповідно до ст.1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті.

За ст.1247 ЦК України заповіт складається у письмовій формі, із зазначенням місця та часу його складення. Заповіт має бути особисто підписаний заповідачем. Якщо особа не може особисто підписати заповіт, він підписується відповідно до ч.4 ст.207 ЦК України у її присутності іншою особою. Заповіт має бути посвідчений нотаріусом або іншими, визначеними законодавством, посадовими чи службовими особами.

Статтею 45 Закону України „Про нотаріат" передбачено, що, якщо особа внаслідок фізичної вади або хвороби не може власноручно підписати документ, то за її дорученням у її присутності та в присутності нотаріуса цей документ може підписати інша особа. Правочин за особу, яка не може підписати його, не може підписувати особа, на користь або за участю якої його посвідчено.

В силу ч.ч.2, 3 ст.1248 ЦК України нотаріус посвідчує заповіт, який написаний заповідачем власноручно або за допомогою загальноприйнятих технічних засобів. Нотаріус може на прохання особи записати заповіт з її слів власноручно або за допомогою загальноприйнятих технічних засобів. У цьому разі заповіт має бути вголос прочитаний заповідачем і підписаний ним. Якщо заповідач через фізичні вади не може сам прочитати заповіт, посвідчення заповіту має відбуватися при свідках (ст.1253 ЦК України).

Відповідно до статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1-3, 5, 6 статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Згідно зі ст.1257 ЦК України заповіт, складений особою, яка не мала на це права, а також заповіт, складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, є нікчемним.

Пунктом 17 постанови Пленуму Верховного Суду України „Про судову практику у справах про спадкування" від 30 травня 2008 року №7 передбачено, що заповіт, складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, згідно з частиною першою статті 1257 ЦК є нікчемним, а тому на підставі статті 215 ЦК визнання такого заповіту недійсним судом не вимагається. У пункті 16 вказаної постанови зазначається, що „заповіт є правочином, тому на нього поширюються загальні положення про правочини".

Відповідно до пункту 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України „Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" від 06 листопада 2009 року №9 вимога про встановлення нікчемності правочину підлягає розгляду в разі наявності відповідного спору.

Як вбачається із заповіту, посвідченого приватним нотаріусом ОСОБА_5., на ньому після підпису свідків зазначено, що у зв'язку з тим, що у ОСОБА_4 параліч рук і він не може підписати заповіт власноручно, на його особисте прохання та в його присутності текст заповіту підписала ОСОБА_12. Зазначені обставини щодо паралічу рук у заповідача, підпису за його особистим проханням та в його присутності є суперечливими, не відповідають обставинам, матеріалам справи, твердженням допитаних свідків і не узгоджуються з медичною документацією щодо стану здоров'я заповідача, а саме, неможливістю для нього самостійно підписати заповіт,

Зі встановлених судом вищезазначених обставин, досліджених в судовому засіданні доказів і доводів обох сторін, суд першої інстанції прийшов до вірного висновку про нікчемність заповіту, вчиненого від імені ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3, на користь ОСОБА_2, посвідченого ІНФОРМАЦІЯ_5 року приватним нотаріусом Переяслав-Хмельницького міського нотаріального округу ОСОБА_5. та зареєстрованого в реєстрі за №467, а значить про задоволення позовних вимог ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про визнання заповіту нікчемним в повному обсязі.

В силу вимог ч.ч.1, 2 ст. 84 ЦПК України витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. Граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом. Відповідно ст. 1 Закону України „Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах" розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, а в адміністративних справах - суб'єктом владних повноважень, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні.

Суд першої інстанції також вірно зазначив, що з врахуванням вимог Закону, доказів щодо витрат за правову допомогу (квитанція до прибуткового касового ордеру за №18 від 15.03.2015 року) з відповідача ОСОБА_2 слід стягнути на користь позивача ОСОБА_3 понесені ним витрати на правову допомогу в розмірі 5846,40 гривень (1218*40%=487,20*12годин). Відповідно до вимог п.10 ч.1 ст. 5 Закону України „Про судовий збір" №3674-VI від 08.07.2011 року позивач, як особа, яка постраждала від наслідків аварії на ЧАЕС І категорії, звільняється від сплати судового збору за подання позову.

Таким чином, доводи апеляційної скарги про порушення судом норм матеріального і процесуального права безпідставні, спростовуються матеріалами справи та висновками суду, викладеними в рішенні.

Перевіряючи законність та обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги та враховуючи, що обставини справи судом встановлені відповідно до наданих пояснень сторін та письмових доказів, що містяться в матеріалах справи, колегія суддів приходить до висновку, що рішення постановлене з дотриманням вимог матеріального і процесуального права, а тому апеляційну скаргу слід відхилити, а рішення суду залишити без змін.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.303, 307, 308, 313-315 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2відхилити.

Рішення Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 16 квітня 2015 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду Київської області набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ шляхом подачі касаційної скарги протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий: Олійник В.І.

Судді: Сліпченко О.І.

Іванова І.В.