У х в а л а

23 березня 2015 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Касьян О.П.,

суддів: Амеліна В.І., Гончара В.П.,

Писаної Т.О., Ситнік О.М.,

розглянувши заяву ОСОБА_3 та її представника ОСОБА_4 про перегляд Верховним Судом України ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 19 грудня 2014 року в справі за заявою ОСОБА_3, заінтересована особа - орган опіки та піклування Святошинської районної в м. Києві державної адміністрації, про визнання особи недієздатною,

в с т а н о в и л а:

ОСОБА_3 звернулась до суду з указаною заявою, посилаючись на те, що її батько ОСОБА_5 є психічною хворою людиною, за станом здоров'я потребує стороннього догляду та опіки, оскільки нездатний усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними.

Враховуючи наведене, заявник просила визнати недієздатним ОСОБА_5 з 29 травня 2012 року та призначити її опікуном останнього.

Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 26 березня 2014 року заяву задоволено. Визнано ОСОБА_5 недієздатним із 29 травня 2012 року. Встановлено опіку над ОСОБА_5 Призначено ОСОБА_3 опікуном над недієздатним батьком - ОСОБА_5

Рішенням апеляційного суду м. Києва від 26 листопада 2014 року рішення районного суду змінено. Виключено з резолютивної частини рішення дату, з якої ОСОБА_5 визнано недієздатним - «з 29 травня 2012 року». В решті рішення залишено без змін.

Не погоджуючись з рішенням апеляційного суду, ОСОБА_3 подала касаційну скаргу.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 19 грудня 2014 року відмовлено у відкритті касаційного провадження в справі за касаційною скаргою ОСОБА_3 на рішення апеляційного суду м. Києва від 26 листопада 2014 року.

27 лютого 2015 року ОСОБА_3 та її представник ОСОБА_4 звернулись до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ із заявою про перегляд Верховним Судом України ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 19 грудня 2014 року з підстав неоднакового застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права.

На підтвердження підстав неоднакового застосування судами норм матеріального права, а саме: ст. 40 ЦК України заявники послались та додали копії ухвал Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 04 травня 2012 року та від 23 жовтня 2013 року.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 355 ЦПК України заява про перегляд судових рішень у цивільних справах може бути подана виключно з підстав: неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що потягло ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах.

Як роз'яснив пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у п. 6 постанови від 30 вересня 2011 року № 11 «Про практику застосування статей 353-360 Цивільного процесуального кодексу України», заява про перегляд судових рішень у цивільних справах із підстави, передбаченої пунктом 1 частини першої статті 355 ЦПК, може бути подана за сукупності таких умов: судом (судами) касаційної інстанції при розгляді двох або більше справ неоднаково застосовано одні й ті самі норми матеріального права; справи стосуються спорів, які виникли з подібних правовідносин; має місце ухвалення різних за змістом судових рішень судом (судами) касаційної інстанції. Неоднакове застосування одних і тих самих норм матеріального права полягає, зокрема: у різному тлумаченні судами змісту і сутності правових норм, що призвело до різних висновків про наявність чи відсутність суб'єктивних прав та обов'язків учасників відповідних правовідносин; у різному застосуванні правил конкуренції правових норм при вирішенні колізій між ними з урахуванням юридичної сили цих правових норм, а також їх дії у часі, просторі та за колом осіб, тобто різне незастосування закону, який підлягав застосуванню; у різному визначенні предмета регулювання правових норм, зокрема застосуванні різних правових норм для регулювання одних і тих самих правовідносин або поширенні дії норми на певні правовідносини в одних випадках і незастосуванні цієї самої норми до аналогічних відносин в інших випадках, тобто різне застосування закону, який не підлягав застосуванню; у різному застосуванні правил аналогії права чи закону у подібних правовідносинах. Під судовими рішеннями у подібних правовідносинах слід розуміти такі, де тотожними є предмет спору, підстави позову, зміст позовних вимог та встановлені судом фактичні обставини, а також має місце однакове матеріально-правове регулювання спірних правовідносин. Зміст правовідносин із метою з'ясування їх подібності в різних судових рішеннях суду (судів) касаційної інстанції визначається обставинами кожної конкретної справи.

Зі змісту заяви та долучених до заяви судових рішень, зокрема, копій ухвал Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 04 травня 2012 року та від 23 жовтня 2013 року, не вбачається неоднакове застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, оскільки вищевказані рішення суду касаційної інстанції ухвалені у справах за різних встановлених судами фактичних обставин, тому у допуску справи до провадження Верховного Суду України слід відмовити.

Керуючись ст. ст. 355, 360 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

ухвалила:

У допуску до провадження Верховного Суду України справи за заявою ОСОБА_3, заінтересована особа - орган опіки та піклування Святошинської районної в м. Києві державної адміністрації, про визнання особи недієздатною, за заявою ОСОБА_3 та її представника ОСОБА_4 про перегляд Верховним Судом України ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 19 грудня 2014 року відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.П. Касьян

Судді: В.І. Амелін

В.П. Гончар

Т.О. Писана

О.М. Ситнік