Справа №584/1251/14-ц Головуючий у суді у 1 інстанції - Токарєв С. М.
Номер провадження 22-ц/788/691/15 Суддя-доповідач - Семеній Л. І.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 квітня 2015 року м.Суми

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Сумської області в складі:

головуючого-судді - Семеній Л. І.,

суддів - Кононенко О. Ю. , Білецького О. М.

за участю секретаря судового засідання - Кияненко Н.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні апеляційного суду цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3

на рішення Путивльського районного суду Сумської області від 29 січня 2015 року

у справі за позовом ОСОБА_3 до Путивльської районної державної адміністрації Сумської області, третя особа - Козаченська сільська рада Путивльського району Сумської області,

про визнання права власності на земельну частку (пай) в порядку спадкування за законом,

в с т а н о в и л а:

Рішенням Путивльського районного суду Сумської області від 29 січня 2015 року у задоволенні позову ОСОБА_3 відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3, посилаючись на порушення судом норм матеріального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове про задоволення позову.

Зазначає, що спадщина не була прийнята до набрання чинності новим ЦК України, а тому правила книги шостої ЦК України 2004 року підлягають застосуванню, у зв'язку з чим вважає помилковим висновок суду про застосування до спірних правовідносин норм ЦК УРСР 1963 року.

Заслухавши пояснення ОСОБА_3, яка підтримала доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність й обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно з ч.1 ст.308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відмовляючи в задоволенні позову суд першої інстанції виходив з того, що позивачка не має права на спадкування, оскільки не входить в коло спадкоємців за законом, що зазначені в статтях 529, 530 Цивільного кодексу УРСР 1963 року, який діяв на момент виникнення спірних правовідносин.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду, так як він відповідає обставинам справи та вимогам закону.

Судом першої інстанції правильно встановлено та з матеріалів справи вбачається, що ІНФОРМАЦІЯ_2 року померла ОСОБА_4, рідна сестра баби позивачки ОСОБА_3 по лінії батька, тобто родичка третього ступеня споріднення (а.с. 4-6, 8-9, 12,13,37).

Після її смерті відкрилася спадщина на належну їй на підставі сертифікату серії НОМЕР_1 земельну частку (пай) розміром 7,53 умовних кадастрових гектарів із земель СЗАПТ ім. Ілліча Путивльського району Сумської області. Станом на 2014 рік вартість вказаної частки (паю) становить 106956 грн. (а.с. 14, 16, 24).

На день смерті вона була зареєстрована й постійно проживала в АДРЕСА_1 та за цією адресою мешкала одна. Заповіт від її імені сільською радою не посвідчувався (а.с. 13).

Інших доказів, які б підтверджували, що спадкодавиця в передбаченому законом порядку залишала заповіт на все своє майно на ім'я позивачки, матеріали справи не містять і остання їх суду не надала.

Згідно з ст.ст.529,530 ЦК УРСР 1963 року, який діяв на момент виникнення спірних правовідносин, при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті.

Онуки і правнуки спадкодавця є спадкоємцями за законом, якщо на час відкриття спадщини немає в живих того з їх батьків, хто був би спадкоємцем; вони успадковують порівну в тій частці, яка належала б при спадкоємстві за законом їх померлому родителю.

При відсутності спадкоємців першої черги або при неприйнятті ними спадщини, а також в разі, коли всі спадкоємці першої черги не закликаються до спадкування, успадковують у рівних частках: брати і сестри померлого, а також дід та бабка померлого як з боку батька, так і з боку матері (друга черга).

З огляду на зазначене, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку, що позивачка ні до першої, ні до другої черги спадкоємців за законом, не належить, а тому не має права на спадкування.

Доводи апеляційної скарги про те, що суд безпідставно не застосував правила книги шостої ЦК України 2004 року, оскільки до набрання ним чинності, спадщина не була позивачкою прийнята, є безпідставними.

Відповідно до ч.1 ст.58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи.

З 01 січня 2004 року ЦК України набрав чинності, а ЦК УРСР від 18 липня 1963 року з внесеними до нього змінами визнаний таким, що втратив чинність.

Відповідно до ч.ч.1,3 ст.5 ЦК України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності; якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов'язків, що виникли з моменту набрання ним чинності.

Згідно з ч.4 Прикінцевих та перехідних положень цього Кодексу, ЦК України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності ЦК України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов'язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності.

Частиною 5 цих положень передбачено, що правила книги шостої ЦК України застосовуються також до спадщини, яка відкрилася, але не була прийнята ніким із спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом.

Ці норми слід розуміти таким чином, що правила книги шостої ЦК України може бути застосовано лише до спадщини, яка відкрилася після 01 липня 2003 року і не була прийнята ніким зі спадкоємців, право на спадкування яких виникло відповідно до норм статей 529 - 531 ЦК УРСР.

Оскільки спадщина після смерті ОСОБА_4 відкрилася в день її смерті, ІНФОРМАЦІЯ_2 року, тобто до 01 липня 2003 року, застосування правил книги шостої ЦК України виключається.

За таких обставин, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку, що прав на спадкове майно позивачка не має, а тому відсутні і підстави для їх захисту.

З огляду на викладене вище, суд першої інстанції вірно з'ясував спірні правовідносини, всебічно встановив обставини, що мають значення для справи у відповідності з ч.1 ст.212 ЦПК України, дослідив усі наявні у справі докази та дав їм відповідну оцінку.

Колегією суддів не виявлено неправильного застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, які могли б бути підставою для зміни чи скасування рішення суду першої інстанції.

Керуючись ст.303, п.1 ч.1 ст.307, ст.308, п.1 ч.1 ст.314, ст.ст.315, 319 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Путивльського районного суду Сумської області від 29 січня 2015 року в даній справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий -

Судді: