пр.№ 2/464/76/15
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25.02.2015 року м.Львів

Сихівський районний суд м. Львова

в складі: головуючого судді Борейка С.В.,

за участю секретаря судових засідань Калітовській А.Б.

позивача ОСОБА_2

представника позивача ОСОБА_3

відповідача ОСОБА_4

представника відповідача ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Львові цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4, третя особа Четверта Львівська державна нотаріальна контора про визнання заповіту недійсним,-

в с т а н о в и в:

позивач звернувся до суду із позовом у якому просить визнати недійсним заповіт ОСОБА_6, складений в користь ОСОБА_4, яка проживає за адресою - АДРЕСА_1; стягнути з відповідача судовий збір у розмірі 243,60 грн. В обґрунтування позову покликається на те, що є сином померлого ОСОБА_6, який склад заповіт на користь відповідача. Вважає, що таке укладення було у момент, коли батько не усвідомлював значення своїх дій та не міг керувати ними, а тому волевиявлення не було вільним і не відповідало його волі, а відтак у відповідності до ч.1 ст.225, ч.2.1257 ЦК України є підстави для визнання заповіту недійсним. Разом із тим, наводить обставини, що є єдиний спадкоємцем за законом, проживав окремо від батька у Республіка Білорусь, приїжджав до нього по мірі можливості (останній раз у 2009 році), часто спілкувались, однак з початку 2014 року з невідомих причин спілкування припинилось, про смерть дізнався від далеких родичів, у зв'язку із чим звернувся до третьої особи із заявою про прийняття спадщини. При цьому, покликається, що оскільки його батько хворів та помер від обширного інфаркту у лікарні, про що повідомила йому відповідачка, а тому батько не сприймав дійсність і не міг керувати своїми діями, чим скористалась відповідачка і вмовила його укласти заповіт на свою користь.

У судовому засіданні позивач та його представник позов підтримали повністю. Дали пояснення аналогічні змісту позовної заяви.

У судовому засіданні відповідач та його представник проти позову заперечили повністю. Просять у такому відмовити, з підстав викладений у письмових запереченнях на такий, зокрема, що відповідач фактична проживала із померли близько 15 років як подружжя, жодного разу син не приїжджав до батька та його особисто не бачила ніколи, померлий адекватно сприймав навколишні обставини, а тому доводи позивача є безпідставними.

У судове засідання представник третьої особи не з'явився, хоча належним чином повідомлявся про місце та час розгляду справи; державний нотаріус Фурман Л.А. подала суду письмові пояснення, згідно з яких заповіт був посвідчений з дотриманням вимог чинного законодавства, а тому суд вважає за можливе провести судове засідання у відсутності третьої особи.

Заслухавши пояснення учасників судового процесу, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд приходить до наступного.

Відповідно до ч.3 ст.10, ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, з врахуванням положень ст.ст.57-59 ЦПК України.

Згідно із ст.57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їх представників, допитаних як свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. При цьому дані докази повинні бути належними і допустимими, як це передбачено ст..ст.58-59 ЦПК України.

Установлюючи наявність або відсутність фактів, якими обґрунтовувались вимоги чи заперечення, визнаючи одні та відхилюючи інші докази, суд повинен свої дії мотивувати та враховувати, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч.4 ст.60 ЦПК України).

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_3 помер ОСОБА_6, що підтверджено повторним свідоцтвом про смерть, виданого 16.09.2014 міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Львівського міського управління юстиції.

11 червня 2010 року ОСОБА_6 на випадок смерті зробив розпорядження всім своїм майном, в тому числі належною йому на праві власності квартиру АДРЕСА_2, яку заповів на користь гр. ОСОБА_4, 1944 р.н. Такий заповіт посвідчений державним нотаріусом Четвертої Львівської державної нотаріальної контори Фурман Л.А. в приміщенні нотконтори та зареєстровано в реєстрі за № 677.

Вказаний заповіт оспорив син - ОСОБА_2 (ІНФОРМАЦІЯ_2, що підтверджено свідоцтвом про народження позивача від 10.02.1963 виданого міським відділом ЗАЦС м.Калинковичі Гомельська область Республіка Білорусь /а.с.12/) на підставі ст.ст.225 ч.1, 1257 ч.2 ЦК України.

Статтею 1233, 1234 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Право на заповіт має фізична особа з повною цивільною дієздатністю. Право на заповіт здійснюється особисто. Вчинення заповіту через представника не допускається.

Таким чином, однією з основних умов дійсності заповіту згідно ч. 2 ст. 1234 ЦК України є особиста реалізація права на нього заповідачем.

Згідно з ч.2 ст.1257 ЦК України за позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі. Аналіз цієї статті дає суду дійти висновку, що підстави недійсності правочину визначені виключно у ст.ст.225, 231 ЦК України зумовлюють те, що волевиявлення заповідача не було вільним та не відповідало його внутрішній волі.

Відповідно до ч.1 ст.225 ЦК України правочин, вчинений дієздатною фізичною особою в момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій і (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним.

У п.16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 №9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» роз'яснено, що правила ст.225 ЦК України поширюються на ті випадки, коли фізичну особу не визнано недієздатною, однак у момент вчинення правочину особа перебувала в такому стані, коли вона не могла усвідомлювати значення своїх дій та (або) не могла керувати ними (тимчасовий психічний розлад, нервове потрясіння тощо). Для визначення наявності такого стану на момент укладення правочину суд відповідно до ст.145 ЦПК України зобов'язаний призначити судово-психіатричну експертизу за клопотанням хоча б однієї зі сторін. Справа про визнання правочину недійсним із цих підстав вирішуються з урахування як висновку судово-психіатричної експертизи, так і інших доказів відповідно до ст.212 ЦПК України.

Так, підставою для визнання правочину недійсним відповідно до ч.1 ст.225 ЦК України може бути лише абсолютна неспроможність особи у момент вчинення правочину розуміти значення своїх дій та (або) керувати ними.

Із змісту заповіту від 11.06.2010, судом встановлено: «… заповіт записано нотаріусом з моїх слів (ОСОБА_6.) за допомогою технічних засобів та прочитано мною особисто вголос; прочитано мною особисто вголос - написано власноручно; власноручно підписаний заповіт ним у присутності державного нотаріуса Четвертої ЛДНК Фурман Л.А….». Суд приходить переконання, що ОСОБА_6 особисто реалізував своє право, як заповідач, що відповідало справжньому волевиявленню спадкодавця.

Доводи на які покликається позивач у позовній заяві, а саме: що через хворобу батько не сприймав дійсність і не міг керувати своїми діями, чим скористалась відповідачка та вмовила його укласти заповіт на свою користь не підтверджені будь-якими фактичними даними; таке є особистим твердженням відповідача та цей факт не встановлювався, а є його особистим припущенням, про що ствердив останній у судовому засіданні. Разом із тим, судом не здобуто доказів, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі, на що покликається позивач у своїх доводах, як на підставу визнання заповіту недійсним. Суд приходить переконання, що доводи позивача є необґрунтованими та надуманими.

Разом із тим, судом приймаються до уваги у сукупності із іншими доказами обставини, які хоч не стосуються предмету доказування у розумінні ст.179 ЦПК України, однак відповідач обґрунтовує свої доводи спільного проживання однією сімє'ю із померлим близько 15 років, що підтверджено актом ЛКП «Дім» від 06.11.2014; розпорядженням пенсійним рахунком ОСОБА_6, що підтверджено довідкою ТВБВ №10013/0289 ПАТ Державного ощадного банку України та організацією і проведенням поховання ОСОБА_6, згідно з договору-замовлення на організацію та проведення поховання від 28.04.2014.

Аналізуючи вищенаведені докази, фактичні обставини справи, суд прийшов до висновку, що позов про визнання недійсним заповіту не підлягає до задоволення, оскільки форма оспорюваного правочину відповідає вимогам ст.1247 ЦК України; позивачем не доведено наявність обставин, передбачених ст.ст.225 ч.1, 1257 ч.2 ЦК України, на які він посилається в обґрунтування позовних вимог як на підставу визнання оспорюваного заповіту недійсним; судом не встановлено обставин, що волевиявлення заповідача не було вільним і відповідало його волі, а відтак суд приходить до висновку, що доводи позивача безпідставні та необґрунтовані жодними належними і допустимими доказами ,а тому у позові необхідно відмовити повністю.

У зв'язку із відмовою у позовних вимогах, відповідно до ст.88 ЦПК України, понесені позивачем судові витрати відшкодуванню не підлягають.

На підставі викладеного і керуючись ст.ст.225, 1233, 1234, 1257, постанови Пленуму Верховного Суду України «про судовому практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» від 06.11.2009 №9, ст.ст.11, 57, 60, 208, 210, 212-214, 218 ЦПК України суд, -

в и р і ш и в:

у позові ОСОБА_2 до ОСОБА_4, третя особа Четверта Львівська державна нотаріальна контора про визнання заповіту від 11.06.2010 недійсним - відмовити.

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Львівської області через Сихівський районний суд м. Львова шляхом подачі апеляційної скарги протягом 10 днів з дня проголошення рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Головуючий С.В.Борейко