22-ц/775/1211/2015(м)
Головуючий в 1 інстанції Кузнецов Д.В.
Категорія 53 Доповідач Супрун М.Ю.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 грудня 2015 року Апеляційний суд Донецької області у складі:

головуючого судді Супрун М.Ю

суддів Мироненко І.П., Лісового О.О..

при секретарі Собецькій О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Маріуполі справу за позовом ОСОБА_1 до публічного акціонерного товариства «Маріупольський металургійний комбінат ім. Ілліча», третя особа: управління Пенсійного фонду України у Волноваському районі Донецької області про відшкодування майнової шкоди,

за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Іллічівського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 02 листопада 2015 року,

в с т а н о в и в :

Рішенням Іллічівського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 02 листопада 2015 року в задоволенні вищезазначеного позову ОСОБА_1 відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, просила рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити її позов.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги, ОСОБА_1 послалась на те, що висновок суду першої інстанції про те, що вона наділена правом особисто звернутись із заявою про призначення пенсії як до підприємства, в якому вона працює, так і безпосередньо до пенсійного фонду є необґрунтованим, оскільки ґрунтується на нормах закону, який не діяв на час виникнення спірних правовідносин. Так, суд першої інстанції застосував редакцію постанови правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 року № 22-1 " Про затвердження Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "«Про пенсійне забезпечення», яка не діяла на час виникнення правовідносин і в цій редакції постанови було передбачена можливість робітника подати заяву про призначення пенсії особисто за місцем проживання. Вважає, що суд дійшов помилкового висновку, що відсутні правові підстави для покладення на відповідача відповідальності за шкоду, завдану його неправомірними діями, адже виникнення обовязку у працівника в частині написання заяви про призначення пенсії було похідним від виконання обовязків посадової особи відповідача в частині повідомлення працівника про настання права на пенсію на пільгових умовах.

Позивач та її представник ОСОБА_2, діюча за довіреністю, в судовому засіданні апеляційного суду підтримали апеляційну скаргу, просили її задовольнити.

Представник відповідача ОСОБА_3, діючий за довіреністю, в суді апеляційної інстанції заперечував проти задоволення апеляційної скарги, просив оскаржуване рішення залишити без змін.

Представник третьої особи до суду не зявився, згідно листа просив справу розглянути за його відсутності, апеляційну скаргу відхилити.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення позивача та представників сторін, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно ст.303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до ст.308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Судом першої інстанції встановлено, що позивач перебуває на обліку в управлінні Пенсійного фонду України у Волноваському районі Донецької області та отримує пенсію за віком з 15 вересня 2010 року. Загальний стаж роботи на момент призначення пенсії склав 35 років 8 місяців 26 днів, коефіцієнт стажу - 0,35667, що підтверджується листом управління Пенсійного фонду (а.с.10).

Згідно даних трудової книжки позивача, в період з 11 вересня 1982 року по 01 березня 2004 року вона працювала на Донецькому хіміко-металургійному заводі, який у в 1999 році був реорганізований та приєднаний до підприємства відповідача, що підтверджується договором безоплатного користування державного майна від 23 грудня 1999 року, актом приймання-передачі та статутом ПАТ «ММК ім.Ілліча» від 21 квітня 2015 року (а.с.39-48).

З довідки, яка уточнює особливий характер праці або умови праці, що необхідні для призначення пільгової пенсії, від 11 грудня 2013 року №88, виданої підприємством відповідача, вбачаться, що позивач працювала повний робочий день на Донецькому хіміко-металургійному заводі з 11 вересня 1982 року по 10 липня 1993 року, з 01 листопада 1994 року по 03 січня 1995 року, з 01 січня 2996 року по 06 грудня 1997 року в якості апаратника електролізу дільниці отримання водню цеху №3, що передбачено Списком №2, розділом Х, підрозділом 3, позиція 2110А030-1754р. «Хімічне виробництво». Атестація робочих місць проведена. Наказ №75 від 23 квітня 1997 року. Простої виробництва: з 11 липня 1993 року по 31 жовтня 1994 року, з 04 січня 1995 року по 31 грудня 1995 року, з 06 грудня 1997 року - виробництво зупинене (а.с.7).

Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що неповідомлення власником підприємства про виникнення у позивача права на пенсію не означає, що останній був позбавлений можливості отримувати пенсію за віком на пільгових умовах, оскільки наділений правом ініціювати самостійно це питання. ОСОБА_1 в 2005 році до підприємства з заявою про призначення пенсії , а також видачею довідок для призначення пенсії, які б підтверджували характер та умови праці, не зверталась.

Такі висновки суду першої інстанції є правильними та відповідають обставинам справи.

Відповідно до ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» ( в редакції, яка діяла на час виникнення правовідносин), право на пенсію за віком на пільгових умовах мають працівники, зайняті повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці, - за списком N 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць: чоловіки - після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 25 років, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах, жінки - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 20 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах.

Відповідно до ст. 45 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» ( в редакції на час правовідносин) пенсія призначається з дня звернення за пенсією, крім таких випадків, коли пенсія призначається з більш раннього строку, а саме: пенсія за віком призначається з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з дня досягнення особою пенсійного віку.

Згідно з п. 1, 4 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення», затвердженого Наказом Мінпраці від 30 квітня 2002 року № 224/30, ( що діяв на час правовідносин) (далі: Порядок), заява про призначення пенсії працюючим громадянам і членам їх сімей (у зв'язку з втратою годувальника) відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення" подається працівником (членом сім'ї у зв'язку з втратою годувальника) власнику підприємства, установи, організації. Звернення за призначенням пенсії може здійснюватися в будь-який час після виникнення права на пенсію.

У відповідності до п.п. 28, 29 Порядку, на підставі всіх поданих документів власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи посадова особа оформляє подання про призначення пенсії за формою згідно із додатком. Власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи посадова особа зобов'язані не пізніше дня досягнення працівником пенсійного віку повідомити його про виникнення права на пенсію. Адміністрація підприємства, установи, організації в 10-денний термін з дня одержання заяви про призначення пенсії оформляє всі необхідні документи і своє подання, ознайомлює з ним заявника /під розписку в поданні/ і разом з профспілковим комітетом розглядає питання про можливість представлення працівника до призначення пенсії.

За таких обставин, саме по собі неповідомлення власником підприємства про виникнення у позивача права на пенсію не означає, що позивач був позбавлений можливості отримувати пенсію за віком на пільгових умовах, оскільки ОСОБА_1 наділена правом самостійно ініціювати це питання, звернутись із заявою про призначення пенсії.

Доказів звернення позивача до відповідача в 2005 році, тобто на момент, коли в неї виникло право на призначення пенсії на пільгових умовах, матеріали справи не містять.

З трудової книжки позивача безпосередньо неможливо зробити висновок про характер її роботи на Донецькому хіміко-металургійному заводі, який в 1999 році був приєднаний до підприємства відповідача.(а.с.5-6)

Більш того, в судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_1 було відомо про те, що вона була зайнята на роботах зі шкідливими умовами праці на Донецькому хіміко-металургійному заводі, оскільки вона отримувала додаткові щорічні відпустки, їй була встановлена підвищена оплата праці, видавалось безоплатно молоко.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що безпосереднього причинного зв'язку між недоотриманням пенсії та бездіяльністю відповідача щодо неповідомлення позивача про виникнення у останнього права на пенсію немає, оскільки надане йому право респондується з його обов'язком особисто подати на підприємство заяву, який вона не виконала.

Посилання суду першої інстанції на редакцію Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "«Про пенсійне забезпечення», яка не діяла на час виникнення правовідносин, на правильність висновків місцевого суду не вплинуло.

Встановлені судом обставини підтверджуються матеріалами справи та не спростовані сторонами під час апеляційного розгляду.

Таким чином, колегія суддів, переглядаючи справу в межах апеляційного оскарження та заявлених позовних вимог, підстав для скасування рішення суду першої інстанції не вбачає, у зв'язку з чим апеляційна скарга підлягає відхиленню.

Керуючись ст. ст. 307,308,313-315 ЦПК України, апеляційний суд, -

у х в а л и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Іллічівського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 02 листопада 2015 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Судді: