Справа № 473/2863/14-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"02" березня 2015 р. Вознесенський міськрайонний суд Миколаївської області в складі: головуючої - судді Висоцької Г.А.

при секретарі - Радєвій Н.В.

за участю представника позивача - ОСОБА_1

представника відповідача - ОСОБА_2

розглянувши в відкритому судовому засіданні в залі суду м. Вознесенська із застосуванням звукозаписувальної техніки цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до Другої Вознесенської державної нотаріальної контори Миколаївської області, ОСОБА_5 про визнання права власності на ? частку квартири в порядку спадкування та визнання частково недійсним свідоцтва про право на спадщину,

ВСТАНОВИВ:

19.06.2014 року позивач ОСОБА_6 в особі представника ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Другої Вознесенської державної нотаріальної контори Миколаївської області, про визнання права власності на ? частку квартири в порядку спадкування та визнання частково недійсним свідоцтва про право на спадщину.

Свої вимоги мотивує тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер його батько - ОСОБА_6, після смерті якого відкрилась спадщина, до складу якої увійшла ? частка квартири АДРЕСА_1.

Співвласником другої частини вказаної квартири була його бабуся - ОСОБА_7, яка ІНФОРМАЦІЯ_2 померла в м. Вознесенську Миколаївської області.

Позивач зазначив, що після смерті бабусі йому стало відомо, що 31.03.2008 року останній Другою Вознесенською державною нотаріальною конторою Миколаївської області на ім'я ОСОБА_7 було видано свідоцтво про право на спадщину за законом на ? частку спірної квартири, оскільки в заяві вона вказала, що інші спадкоємці після смерті її сина - ОСОБА_6 відсутні.

Рішенням Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 16.05.2014 року позивачу було надано додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини після смерті його батька - ОСОБА_6

При зверненні до нотаріуса з метою оформлення спадкових прав, позивачу було відмовлено у зв'язку з тим, що один із спадкоємців, яка прийняла спадщину після смерті ОСОБА_6, а саме ОСОБА_7, померла, нотаріус не має змоги внести зміни до свідоцтва про право на спадщину, а тому йому було рекомендовано звернутися до суду для вирішення питання спадкування.

02.07.2014 року до суду звернувся ОСОБА_2, який заявив про залучення ОСОБА_5 в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, оскільки вона є спадкоємцем за заповітом, який прийняв спадщину після смерті ОСОБА_7 ( а.с. 21-23).

Ухвалою суду від 17.07.2014 року за клопотанням представника позивача в якості співвідповідача було залучено ОСОБА_5.( а.с. 36-37).

Позивач ОСОБА_6 в судове засідання не з'явився, про час та місце слухання справи повідомлений належним чином, його представник - ОСОБА_1 в судовому засіданні позовні вимоги підтримала, посилаючись на викладені в позовній заяві обставини справи просила суд позов задовольнити.

Відповідач ОСОБА_5 в судове засідання не з'явилася, про час та місце слухання справи повідомлена належним чином, її представник - ОСОБА_2 в судовому засіданні позовні вимоги не визнав в повному обсязі, просив суд застосувати строк позовної давності, в задоволенні позову відмовити.

Представник відповідача - Другої Вознесенської державної нотаріальної контори Миколаївської області в судове засідання не з'явилася, надала суду заяву про розгляд справи за відсутності представника, зазначивши, що Друга Вознесенська державна нотаріальна контора Миколаївської області не є належним відповідачем по справі, а має бути залучена в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, свою думку з приводу спору не висловив.

Дослідивши та оцінивши матеріали справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі наданих сторонами доказів, суд встановив наступне.

Позивач - ОСОБА_3 є сином ОСОБА_6, що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 виданим 30.08.1996 року відділом реєстрації актів цивільного стану Вознесенського міськвиконкому Миколаївської області (а.с. 6).

ОСОБА_6 є сином ОСОБА_7, що підтверджується витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження № 1 від 08.04.2014 року ( а.с. 7 ).

Сторони по справі ОСОБА_6 та ОСОБА_5 є відповідно рідними племінником та тіткою.

На підставі свідоцтва на право власності на житло виданого органом приватизації Вознесенської міської ради Миколаївської області від 03.11.1995 року, ОСОБА_7 та ОСОБА_6 на праві спільної сумісної власності належала квартири АДРЕСА_1 (а.с. 69).

ІНФОРМАЦІЯ_1 року ОСОБА_6 помер в м. Вознесенську Миколаївської області, що підтверджується свідоцтвом про смерть від 08.04.2014 року ( а. с 4 ).

Рішенням Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 03.01.2008 року визначено частки ОСОБА_7 та ОСОБА_6 у праві спільної сумісної власності на квартиру АДРЕСА_1, а саме по ? частці кожному ( а.с. 10). Право власності зареєстровано в КП "Вознесенське МБТІ" 13.02.2008 року за реєстраційним № 8489 ( а.с. 12).

Спадщину після смерті ОСОБА_6 прийняла його матір ОСОБА_7.

31.03.2008 року на підставі вказаного рішення суду державним нотаріусом Другої Вознесенської державної нотаріальної контори Миколаївської області ОСОБА_8 ОСОБА_7 було видано свідоцтво про право на спадщину за законом на 1/2 частку квартири АДРЕСА_1 після смерті сина - ОСОБА_6, хоча ОСОБА_3 був залучений до участі у справі про визначення часток, як спадкоємець першої черги в якості співвідповідача, але ця обставина пройшла поза увагою нотаріуса( а.с. 72).

ІНФОРМАЦІЯ_3 померла ОСОБА_7 в м. Вознесенську Миколаївської області, що підтверджується свідоцтвом про смерть від 08.04.2014 року ( а.с. 5 ).

Після її смерті Першою Вознесенською державною нотаріальною конторою за заявою ОСОБА_5, громадянки Ізраілю, заведено спадкову справу № 78/2014 від 09.04.2014 року, що підтверджується інформацією нотаріуса та витягом про реєстрацію в Спадковому реєстрі( а.с. 31-32).

Ще за свого життя ОСОБА_7 склала заповіт, який був посвідчений приватним нотаріусом Вознесенського міського нотаріального округу Миколаївської області ОСОБА_11, 02.06.2003 року за № 921, згідно якого належну їй квартиру АДРЕСА_1, заповідала ОСОБА_5 ( а.с. 29 ).

За ініціативою позивача рішенням Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 16.05.2014 року йому, як сину померлого ОСОБА_6 було визначено додатковий строк тривалістю у 2 місяці для подання заяви про прийняття спадщини, яка відкрилася після смерті його батька (а.с. 15).

При зверненні до нотаріальної контори з питанням отримання свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті батька на 1/4 частку квартири АДРЕСА_1, позивач ОСОБА_6 отримав відмову через те, що спадкоємець, який прийняв спадщину після смерті ОСОБА_6, а саме ОСОБА_7, померла, тому нотаріус не має змоги внести зміни до свідоцтва про право на спадщину, а тому рекомендовано звернутися до суду для вирішення питання спадкування ( а.с. 8 ).

Відповідно до положень ст. 63 Закону України "Про нотаріат" в редакції до 2 червня 2009 року, державний нотаріус, який одержав від спадкоємців повідомлення про відкриття спадщини, зобов'язаний повідомити про це тих спадкоємців, місце проживання або роботи яких йому відоме.

За загальними положеннями про спадкування право на спадщину виникає в день відкриття спадщини, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини ( ч. 3 ст. 1222, ч.1 ст. 1220, ч. 1 ст. 1270 ЦК України).

Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її (ч. 1 ст. 1268 ЦК України).

Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини ( ч. 1 ст. 1269 ЦК України).

Відповідно до ч. 3 ст. 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.

Ураховуючи викладене, правила ч. 3 ст. 1272 ЦК України можуть бути застосовані, у разі якщо у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви і ці обставини визнані судом поважними.

Відповідно до роз'яснень, що містяться у п. 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 "Про судову практику у справах про спадкування" особа, яка не прийняла спадщину в установлений законом строк, може звернутися до суду з позовною заявою про визначення додаткового строку для прийняття спадщини відповідно до ч. 3 ст. 1272 ЦК України. Вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропущення строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов'язані з об'єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

Наведені позивачем причини пропуску строку прийняття спадщини були визнані судом при постановлені рішення від 16.05.2014 року об'єктивними, непереборними, істотними, а тому поважними при визначенні ОСОБА_6 додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини.

Відповідно до ч.3 ст. 10, ч.1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу, зокрема ч 3 зазначеної норми.

Відповідно до ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Положеннями ч 1 ст 261 ЦК України визначено, що початок перебігу позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Статтею 267 ЦК України встановлено, що заява про захист цивільного права або інтересу має бути прийнята судом до розгляду незалежно від спливу позовної давності. Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові.

Представник відповідача ОСОБА_5 до винесення рішення звернувся до суду із заявою про застосування позовної давності, посилаючись на те, що трирічний строк звернення до суду, а саме з часу прийняття судом рішення від 03.01.2008 року про визначення часток ОСОБА_7 та ОСОБА_6 у праві спільної сумісної власності на спірну квартиру та набрання ним чинності (14.01.2008 року), пропущений позивачем без поважних причин, тому в задоволенні позову належить відмовити.

Представник позивача заперечував проти застосування судом строку позовної давності, посилаючись на рішення суду від 16.05.2014 року про визнання поважними причини пропуску ОСОБА_6 строку для подання заяви про прийняття спадщини після смерті його батька.

Але суд погодиться із даними твердженнями не може, оскільки слід розрізняти позовну давність - як строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу( ст. 256 ЦК України), та строк для прийняття спадщини, передбачений главою 87 ЦК України, тривалістю у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини, тобто смерті спадкодавця (ст. 1270 ЦК України)

Суд вважає, що позивач здійснив своє право на спадкування звернувшись до суду із позовом, а в подальшому і до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини після смерті батька.

Щодо строку позовної давності, то суд вважає що його перебіг почався з грудня 2014 року, тобто з часу коли позивач дізнався про відмову нотаріуса про внесення змін до свідоцтва про право на спадщину в порядку ч. 1 ст. 1300 ЦК України так як, один із спадкоємців - ОСОБА_7 померла (вбачається з відповіді нотаріуса від 19.12.2014 року за № 1873/0116), тобто трирічний строк ще не минув, тому не потребує поновлення, а порушені спадкові права позивача підлягають захисту.

Відповідно до ст. 1301 ЦК України свідоцтво про право на спадщину визнається недійсним за рішенням суду, якщо буде встановлено, що особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, а також в інших випадках, встановлених законом.

Оскільки ОСОБА_7 на час посвідчення нею заповіту 02.06.2003 року не була одноосібним власником спірної квартири, а володіла нею на праві спільної сумісної власності із ОСОБА_6, тим більш знала про наявність ще одного спадкоємця першої черги - ОСОБА_3, але не повідомила про це нотаріуса і відповідно отримала свідоцтво про право на спадщину за законом на своє ім'я, тим самим порушивши права позивача на оформлення спадщини, то відповідно до вимог 1301 ЦК України зазначене свідоцтво необхідно визнати частково недійсним.

Щодо вимоги позивача до Другої Вознесенської державної нотаріальної контори Миколаївської області про визнання права власності на ? частку квартири в порядку спадкування та визнання частково недійсним свідоцтва про право на спадщину, то вони мають бути залишені без задоволення, оскільки нотаріуси не є заінтересованими особами і не повинні залучатися до участі у справах про спадкування, як то регламентовано п. 18 Постанови пленуму ВСУ від 30.05.2008 року № 7 " Про судову практику у справах про спадкування".

З урахуванням викладеного суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 88, 212 - 215 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_3 до Другої Вознесенської державної нотаріальної контори Миколаївської області, ОСОБА_5 про визнання права власності на ? частку квартири в порядку спадкування та визнання частково недійсним свідоцтва про право на спадщину - задовольнити частково.

Позовну заяву ОСОБА_3 до Другої Вознесенської державної нотаріальної контори Миколаївської області про визнання права власності на ? частку квартири в порядку спадкування та визнання частково недійсним свідоцтва про право на спадщину - залишити без задоволення.

Визнати частково недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом від 31.03.2008 року після смерті ОСОБА_6, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Вознесенську Миколаївської області, видане на ім'я ОСОБА_7 державним нотаріусом Другої Вознесенської державної нотаріальної контори Миколаївської області ОСОБА_8, зареєстроване в реєстрі за №317, в частині визнання за ОСОБА_7 права на спадщину за законом на 1/2 частку квартири АДРЕСА_1.

Визнати за ОСОБА_3 право власності на 1/4 частку квартири АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом після смерті батька - ОСОБА_6, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Вознесенську Миколаївської області.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Миколаївської області через Вознесенський міськрайонний суд Миколаївської області шляхом подачі скарги про апеляційне оскарження протягом 10 днів після його проголошення.

Суддя Висоцька Г.А.