АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
_________________________
УХВАЛА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 лютого 2015 року Колегія суддів судової палати з цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого - Саліхова В.В.

суддів - Музичко С.Г., Прокопчук Н.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу старшого державного виконавця відділу державної виконавчої служби Шевченківського районного управління юстиції у м. Києві Метлушенка Володимира Івановича на ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 24 листопада 2014 року в справі за поданням старшого державного виконавця відділу державної виконавчої служби Шевченківського районного управління юстиції у м. Києві МетлушенкаВолодимира Івановича, заінтересовані особи: ОСОБА_2, ОСОБА_3 про тимчасове обмеження виїзду за межі України ОСОБА_3,

ВСТАНОВИЛА:

У листопаді 2014 року старший державний виконавець ВДВС Шевченківського РУЮ у м. Києві Метлушенко В.І. подав до суду подання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України ОСОБА_3

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 24.11.2014 в задоволенні вищевказаного подання відмовлено.

В апеляційній скарзі Метлушенко В.І. просить ухвалу суду першої інстанції скасувати та ухвалити нову, якою задовольнити вказане подання до виконання зобов'язань за рішенням Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 03.12.2009 у справі №2-853 без вилучення паспортного документа. Апелянт посилається на неправильне застосування судом законодавства та на невідповідність висновків суду обставинам справи. В обґрунтування своїх доводів апелянт вказує, що судове рішення не виконується, боржник умисно ухиляється від його виконання та без поважних причин на вимоги державного виконавця не реагує.

Сторони в судове засідання не прибули, хоча були повідомлені про час та місце слухання справи. Враховуючи наведені обставини та керуючись вимогами ч. 2 ст. 305 ЦПК України колегія суддів ухвалила почати розгляд справи у їх відсутності.

Справа № 761/34204/14
№ апеляційного провадження:22-ц/796/1431/2014
Головуючий у суді першої інстанції: Сіромашенко Н.В.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Саліхов В.В.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши наведені в скарзі доводи та дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню із наступних підстав.

Постановляючи ухвалу про відмову в задоволенні подання, суд першої інстанції виходив з того, що відсутні підстави для задоволення подання державного виконавця, оскільки останній не довів факту ухилення боржника від виконання своїх зобов'язань.

З таким висновком суду першої інстанції погоджується і колегія суддів.

З матеріалів справи вбачається, що наявний виконавчий лист Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 03.12.2009 в справі №2-853 про стягнення з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання неповнолітньої дочки ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі 1/4частини всіх видів його заробітку щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 18.06.2009 року до її повноліття (а. с. 5-6). 19.02.2010 старшим держаним виконавцем ОСОБА_8 було відкрито виконавче провадження відповідно до вказаного виконавчого листа (а. с. 7). 09.02.2011 винесена постанова про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження (а. с. 9). 01.07.2013 здійснювався вихід державного виконавця за адресою: АДРЕСА_1, за яким боржника та належного йому майна не розшукано відповідно до акта (а. с. 11). 02.07.2014 здійснювався виклик державним виконавцем боржника (а. с. 8). Наявні заяви стягувача від 17.11.2010, 04.06.2014, 02.07.2014 про те, що з моменту пред'явленого виконавчого листа до виконання аліментів від боржника не отримувала (а. с. 12-14). Таким чином, у ОСОБА_6 виникла заборгованість з 18.06.2009 по 31.10.2014 у сумі 69 454,55 грн. відповідно до довідки-розрахунку старшого державного виконавця (а. с. 15-17).

Статтею 377-1 ЦПК України визначено, що питання про тимчасове обмеження боржника - фізичної особи або керівника боржника - юридичної особи у праві виїзду за межі України при виконанні судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) вирішується судом за місцезнаходженням органу державної виконавчої служби за поданням державного виконавця, погодженим з начальником відділу державної виконавчої служби.

Відповідно до статті 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Закон України «Про порядок виїзду з України громадян України » від 21.01.1994рокурегулює порядок здійснення права громадян України на виїзд з України і в'їзд в Україну, порядок оформлення документів для зарубіжних поїздок, визначає випадки тимчасового обмеження права громадян на виїзд з України і встановлює порядок розв'язання спорів у цій сфері.

Згідно п. 2 ч. 1 ст. 5 вказаного Закону громадянин України може бути обмежений у праві виїзду за кордон, якщо відносно нього діють неврегульовані аліменти, договірні чи інші невиконані зобов'язання до виконання зобов'язань або розв'язання спору у передбачених законом випадках.

За змістом п. 18 ч. 3 ст. 11 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право у разі ухилення боржника від виконання зобов'язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника-фізичної особи або керівника боржника-юридичної особи за межі України - до виконання зобов'язань за рішенням.

Про ухилення боржника від виконання покладених на нього рішенням обов'язків у виконавчому провадженні може свідчити невиконання ним своїх обов'язків, передбачених ч. 6 ст. 12 Закону України «Про виконавче провадження», зокрема, утримання від вчинення дій, які унеможливлюють чи ускладнюють виконання рішення; ненадання у строк, встановлений державним виконавцем, достовірних відомостей про свої доходи та майно, у тому числі про майно, яким він володіє спільно з іншими особами, про рахунки у банках чи інших фінансових установах; своєчасна явка за викликом державного виконавця; письмове повідомлення державному виконавцю про майно, що перебуває в заставі або в інших осіб, а також про кошти та майно, належні боржникові від інших осіб.

Тобто, ухиленням від виконання зобов'язань, покладених на боржника рішенням є будь-які свідомі діяння (дії або бездіяльність) боржника, спрямовані на невиконання відповідного обов'язку у виконавчому провадженні, коли виконати цей обов'язок у нього є всі реальні можливості (наприклад, наявність майна, грошових коштів тощо) і цьому не заважають будь-які незалежні від нього об'єктивні обставини (непереборної сили, події тощо).

Таким чином, право державного виконавця на звернення з поданням до суду про тимчасове обмеження права виїзду за межі України виникає винятково у випадку доведення фактів умисного ухилення боржника від виконання покладених на нього рішенням суду зобов'язань.

Із матеріалів справи вбачається, що представник ВДВС звернувся до суду із поданням про тимчасове обмеження боржника у праві виїзду за межі України, посилаючись на те, що про факт умисного ухилення боржника від виконання зобов'язань свідчить невиконання останнім рішення суду.

Разом з тим, на думку колегії суддів, зазначена у вищезгаданому поданні підстава для обмеження боржника у праві виїзду за межі України, не свідчить про факт умисного ухилення боржника від виконання зобов'язань, в зв'язку з чим висновки суду першої інстанції щодо відмови у задоволенні вказаного подання є правильними.

Доводи апелянта про те, що боржник умисно ухиляється від виконання рішення суду в порушення вимог ст. 60 ЦПК України не підкріплені будь-якими доказами, в зв'язку з чим не можуть бути підставою для скасування або зміни рішення суду першої інстанції.

За наведених обставин колегія суддів вважає, що зазначені доводи апелянта не можуть бути підставою для скасування або зміни рішення суду першої інстанції.

На підставі викладеного та п. 1 ч. 1 ст. 312 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає ухвалу без змін, якщо судом першої інстанції постановлено ухвалу з додержанням вимог закону.

Керуючись ст.ст. 303, 304, п. 1 ч. 1 ст. 312, 313, 314, 315, 325 ЦПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу старшого державного виконавця відділу державної виконавчої служби Шевченківського районного управління юстиції у м. Києві Метлушенка ВолодимираІвановича відхилити.

Ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 24 листопада 2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів шляхом подання до цього суду касаційної скарги.

Головуючий: В.В. Саліхов

Судді: С.Г. Музичко

Н.О.Прокопчук