Провадження №2/155/105/15
Справа №155/1020/14-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 березня 2015 року місто Горохів

Горохівський районний суд Волинської області в складі:

головуючого Чонки В.В.,

при секретарі Федонюк О.М.,

за участю позивача ОСОБА_1,

представника позивача ОСОБА_2,

представника відповідача ОСОБА_3,

співвідповідача ОСОБА_4,

представника співвідповідача ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Горохів справу за позовом ОСОБА_1 до Ватинської сільської ради Горохівського району Волинської області, ОСОБА_4 про визнання права власності на спадкове майно та визнання недійсним свідоцтва про право власності на житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами, що розташований в АДРЕСА_1 серії НОМЕР_1 від 28 листопада 2013 року, виданого на ім'я ОСОБА_4 та скасування його державної реєстрації, а також визнання недійсним Державного акту на право власності на земельну ділянку площею 0,25 га серії НОМЕР_2 від 01 листопада 2012 року, кадастровий номер НОМЕР_3, виданий на ім'я ОСОБА_4 та зустрічного позову ОСОБА_4 до ОСОБА_1, Ватинської сільської ради Горохівського району Волинської області про визнання права власності за набувальною давністю на житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами, що розташований в АДРЕСА_1 та визнання права власності на земельну ділянку площею 0,25 га призначеної для будівництва та обслуговування спірного житлового будинку, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулася до суду з позовом, мотивуючи його тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер її батько ОСОБА_6, внаслідок чого відкрилась спадщина на належне йому майно.

Після смерті батька ОСОБА_6 залишилося спадкове майно: житловий будинок з побутовими та господарськими будівлями та спорудами, що розташований в АДРЕСА_1 Волинської області.

Від імені батька заповіт сільською радою не посвідчувався.

Позивач ОСОБА_1 є рідною донькою померлого і спадкоємцем за законом по смерті батька. Спадщину після смерті батька позивач прийняла шляхом подачі заяви до Горохівської державної нотаріальної контори та має намір оформити на себе.

На момент настання смерті батька були відсутні належним чином оформлені правовстановлюючі документи на спадкове майно, що створює перешкоди в отриманні свідоцтва про право на спадщину.

Позивач просить визнати за нею ОСОБА_1 право власності на житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами, що розташований в АДРЕСА_1.

16 жовтня 2014 року позивач ОСОБА_1 звернулася до Горохівського районного суду в порядку ст.31 ЦПК України з заявою про збільшення позовних вимог та зазначила, що відповідач ОСОБА_4 у 2013 році незаконно приватизував житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами, а також виготовив Державний акт на земельну ділянку для обслуговування житлового будинку та надвірних споруд, що й було з'ясовано в ході вирішення даної цивільної справи.

Оскільки спірний житловий будинок та земельна ділянка фактично належали позивачу ОСОБА_1, з моменту її звернення до нотаріальної контори з відповідною заявою, то позивач просить визнати недійсним свідоцтво про право власності на житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами, що розташований в АДРЕСА_1 серії НОМЕР_1 від 28 листопада 2013 року, видане на ім'я ОСОБА_4, та скасувати його державну реєстрацію.

Також, визнати недійним державний акт на право власності на земельну ділянку площею 0,25 га серії НОМЕР_2 від 01 листопада 2012 року кадастровий номер НОМЕР_3, виданий на ім'я ОСОБА_4 та скасувати його державну реєстрацію.

Визнати за нею ОСОБА_1 право власності на житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами, що розташований в АДРЕСА_1 як на спадкове майно по смерті її батька ОСОБА_6, а також визнати за нею право власності на земельну ділянку площею 0,25 га, призначену для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, розташовану в АДРЕСА_1, кадастровий номер НОМЕР_3, як на спадкове майно по смерті її батька ОСОБА_6.

28 жовтня 2014 року відповідач ОСОБА_4 звернувся до суду з зустрічним позовом про визнання за ним права власності за набувальною давністю на спірний будинок з надвірними будівлями та спорудами по АДРЕСА_1 та визнання права власності на земельну ділянку площею 0,25 га призначену для будівництва та обслуговування спірного житлового будинку, кадастровий номер НОМЕР_3.

В судовому засіданні позивач та її представник позовні вимоги повністю підтримали з підстав зазначених у позовних заявах, просять позови задовольнити повністю та визнати за позивачем ОСОБА_1 право власності на житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами, що розташований в АДРЕСА_1, а також визнати з нею право власності на земельну ділянку площею 0,25 га, призначену для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд за адресою АДРЕСА_1, кадастровий номер НОМЕР_3, як на спадкове майно по смерті її батька ОСОБА_6, а також визнати недійсним свідоцтво про право власності на житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами, за вищевказаною адресою серії НОМЕР_1 від 28 листопада 2013 року, видане на ім'я ОСОБА_4, та скасувати його державну реєстрацію. Та визнати недійсним Державний акт на право власності на земельну ділянку площею 0,25 га серії НОМЕР_2 від 01 листопада 2012 року, кадастровий номер НОМЕР_3, виданий на ім'я ОСОБА_4, та скасувати його державну реєстрацію.

Відповідач по первісному позову представник Ватинської сільської ради Горохівського району Волинської області сільський голова Калитяк І.В позову не визнав, в судовому засідання пояснив, що земельні ділянки для приватизації надавались громадянам села Ватин Горохівського району для ведення особистих підсобних господарств, будівництва і обслуговування житлових будинків і господарських будівель згідно рішення сільської ради від 16 лютого 1994 року №10/1. Сільським головою на той час був обраний інший громадянин. На скільки йому відомо свідоцтво про право власності на житловий будинок та земельну ділянку для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель було внесено до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності 28 листопада 2013 року. Жодного відношення до цих дій він особисто немає, просить справу в подальшому слухати у його відсутності. Державний акт на право власності на земельну ділянку видавався ОСОБА_4 на підставі рішення Ватинської сільської ради Горохівського району Волинської області від 16 лютого 1994 року №10/1.

Позовні вимоги ОСОБА_1 вважає безпідставні, просить в задоволенні їх відмовити.

Відповідач ОСОБА_4 в судовому засіданні позовів не визнав, суду пояснив, що він проживає у спірному будинку з 26 травня 1990 року з дружиною ОСОБА_8. В жовтні 2004 року шлюб з ОСОБА_8 було розірвано. Колишня дружина проживає за іншою адресою. З 2010 року відповідач ОСОБА_4 став також проживати в іншому житловому будинку за іншою адресою, про те за місцем спірної нерухомості вів домашнє господарство, до січня 2011 року утримував свині, худобу, використовував за призначенням льох, обробляв земельну ділянку, здійснював всі обов'язки власника земельної ділянки, в тому числі, сплачував земельний податок до сільської ради. В листопаді 2012 року приватизував спірну земельну ділянку і отримав відповідний державний акт на право власності на земельну ділянку та 28 листопада 2013 року отримав свідоцтво про право власності на житловий будинок (спірну нерухомість). Відповідач просить відмовити в задоволенні позовних вимог позивачам, а задовольнити його позовні вимоги, які вважає підставними та законними.

Відповідно до ст.524 ЦК УРСР спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом.

Відповідно до ч.1 ст.529 ЦК УРСР при спадкуванні за законом спадкоємцями першої черги є в рівних частках діти (у тому числі усиновлені), дружина й батьки (усиновителі померлого).

Позивач ОСОБА_1 є донькою померлого і спадкоємцем за законом по смерті спадкодавця. Факт родинних відносин стверджується свідоцтвом про її народження.

Довідкою, виданою виконкомом Скірченської сільської ради Горохівського району Волинської області (а.с. 5) встановлено, що спадкоємцями після померлого ОСОБА_6 є його діти, а саме: син - ОСОБА_10, 1943 року народження, мешканець АДРЕСА_2, донька - ОСОБА_11, 1950 року народження, мешканка АДРЕСА_3, донька - ОСОБА_1, 1950 року народження, мешканка АДРЕСА_4.

Копією з витягу з погосподарської книги №3 за 1987 рік (а.с. 6) стверджується, що на особовому рахунку за НОМЕР_4 будинок з надвірними будівлями та спорудами в АДРЕСА_1 значився та належав ОСОБА_6. Рік побудови будівлі 1952.

З копії спадкової справи за №79 (а.с. 29) вбачається, що громадянка ОСОБА_1 (нині позивач ОСОБА_1) 23 червня 1987 року подала заяву про прийняття спадщини після померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 батька ОСОБА_6.

Копією рішення Скріченської сільської ради Горохівського району Волинської області від 16 лютого 1994 року за №10/0 стверджується, що приватизація землі на території ради проводилася згідно поданих заяв до виконкому ради.

Свідок ОСОБА_13 в судовому засіданні пояснив, що певний час працював на посаді сільського голови села Скріче Горохівського району. Громадянина ОСОБА_4 знає з моменту його прибуття до населеного пункту. Щодо приватизації земельних ділянок ОСОБА_4 нічого конкретно сказати не може, оскільки події відбувалися більше двадцяти років тому. Лише чув, що ОСОБА_4 проживав у селі, одружившись з мешканкою їх села в 1990 році. Згодом подружжя шлюб розірвало і вони стали проживати окремо.

Заслухавши сторони по справі, свідка, перевіривши достовірність матеріалів справи, проаналізувавши докази по ній, суд вважає, що позов ОСОБА_1 підлягає до задоволення, а у зустрічному позові ОСОБА_4 до ОСОБА_1 про визнання права власності за набувальною давністю відмовити за його безпідставністю, з таких підстав.

В судовому засіданні при розгляді справи було з'ясовано, що ОСОБА_4 в селі Ватин Горохівського району був зареєстрований з 26 травня 1990 року і з цього часу став проживати у зареєстрованому шлюбі з племінницею позивачки ОСОБА_1 ОСОБА_8 і в жовтні 2004 року шлюб між ОСОБА_4 та ОСОБА_8 було розірвано, про що в Книзі реєстрації розірвань шлюбів було зроблено відповідний актовий запис за №119.

Відповідно до ст.548 ЦК УРСР, прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини.

В матеріалах справи міститься копія спадкової справи №79 Державної нотаріальної контори. Заява до нотаріальної контори була подана 23 червня 1987 року. Батько ОСОБА_6 помер ІНФОРМАЦІЯ_1. В поданій заяві зазначено, що крім заявника ОСОБА_1 є ще й інші спадкоємці: сестра ОСОБА_11, мешканка АДРЕСА_3, брат ОСОБА_10, мешканець АДРЕСА_2.

Спірний житловий будинок та земельна ділянка фактично стали належати ОСОБА_1 з моменту звернення до нотаріальної контори з відповідною заявою.

Житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами був власністю ОСОБА_6, тобто батька позивачки ОСОБА_1, котра є спадкоємцем першої черги після його смерті. Позивач вчасно звернулася із заявою до нотаріальної контори про прийняття спадщини. У відповідності до вимог ст.548 ЦК УРСР зазначено, що прийнята спадщини визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини.

Відповідно до ч.1 ст.344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено ЦК.

Постановою Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 07 лютого 2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», при вирішенні спорів, пов'язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке:

- володіння є добросовісним, якщо особа при заволодіння чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності;

- володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна;

Володіння визнається безперервним, якщо воно не переривається протягом всього строку набувальної давності. У разі втрати не із своєї волі майна його давнісним володільцем та повернення цього майна протягом одного року або пред'явлення протягом цього строку позову про його витребування набувальна давність не переривається (ч.3 ст.344 ЦК України). Не переривається набувальна давність, якщо особа, яка заявляє про давність володіння, є сингулярним чи універсальним правонаступником, оскільки в цьому разі вона може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є (ч.2 ст.344 ЦК України).

При вирішенні спорів про набувальну давність суд має врахувати добросовісність саме на момент передачі особі майна (речі), тобто на початковий момент, який буде включатися в повний строк давності володіння, визначений законом. Особа, як незаконний володілець, протягом всього часу володіння майном повинна бути впевнена, що на це майно не претендують інші особи, і вона отримала це майно з підстав, достатніх для того, щоб мати право власності на нього. Позов про право власності за давністю володіння не може пред'явити законний володілець, тобто особа, яка володіє майном з волі власника і завжди знає хто є власником.

Як було встановлено в судовому засіданні, ОСОБА_4 особисто неодноразово вказував, що житловий будинок, на момент його вселення до нього, належай покійному ОСОБА_6. Це й стверджує той факт, що володіння майном не могло бути добросовісним.

Увесь час володіння нерухомим майном ОСОБА_4 знав про існування спадкоємців на нього.

Також в судовому засіданні було встановлено, що позивач ОСОБА_1 зовсім нещодавно дізналася про оформлення права власності на спірне майно на ім'я ОСОБА_4. Тобто, увесь цей час останній приховував свої наміри приватизувати нерухоме майно, спадкоємцем якого була позивач, а тому не можна вважати, що володіння майном відбувалося відкрито.

Як зазначає ОСОБА_4 у своїй зустрічній позовній заяві, відповідно до ст.119 ЗК України громадяни, які добросовісно, відкрито і безперервно користуються земельною ділянкою протягом 15 років, але не мають документів, які б свідчили про наявність у них прав на цю земельну ділянку, можуть звернутися до органу державної влади або органу місцевого самоврядування з клопотанням про передачу її у власність або надання у користування.

З огляду на наведене, суд задовольняє позовні вимоги позивача повністю, а відповідачу у задоволенні зустрічного позовної заяви про визнання права власності за набувальною давністю повністю відмовляє за його безпідставністю.

Керуючись ст.ст.10, 60, 212, 215 ЦПК України, ст.ст.524, 527, 529, 548, 549, 560 ЦК УРСР, ст.344 ЦК України, Постановою Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року №7, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 задовольнити.

Визнати недійсним свідоцтво про право власності на житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами в АДРЕСА_1, серії НОМЕР_1 від 28 листопада 2013 року, видане на ім'я ОСОБА_4 та скасувати його державну реєстрацію.

Визнати недійним Державний акт на право власності на земельну ділянку площею 0,25 га серії НОМЕР_2 від 01 листопада 2012 року, кадастровий номер НОМЕР_3, виданий на ім'я ОСОБА_4 та скасувати його державну реєстрацію.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами, що розташований в АДРЕСА_1, як на спадкове майно по смерті ОСОБА_6.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на земельну ділянку площею 0,25 га, призначену для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, розташовану в АДРЕСА_1, кадастровий номер НОМЕР_3, як на спадкове майно по смерті ОСОБА_6.

У зустрічному позові ОСОБА_4 до ОСОБА_1, Ватинської сільської ради Горохівського району Волинської області про визнання права власності за набувальною давністю на майнові права на житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами, що розташований в АДРЕСА_1 та земельну ділянку площею 0,25 га, призначено для будівництва та обслуговування будинку, кадастровий номер НОМЕР_3 повністю відмовити за його безпідставністю.

Рішення суду може бути оскаржено шляхом подачі апеляційної скарги до апеляційного суду Волинської області через Горохівський районний суд протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Головуючий: /підпис/

Згідно з оригіналом:

Суддя Горохівського районного суду В.В. Чонка