Справа № 310/3881/14-ц
РІШЕННЯ

Іменем України

09 лютого 2015 року Бердянський міськрайонний суд Запорізької області

у складі:

головуючого - судді Ревуцького С.І.

при секретарі - Мазняк О.Ю.

з участю - позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

представника відповідача ОСОБА_3

представника третьої особи Аліпової І.А.

розглянувши в судовому засіданні в м.Бердянську цивільну справу за позовом ОСОБА_1 в інтересах малолітнього ОСОБА_5 до ОСОБА_6, третя особа - орган опіки та піклування виконавчого комітету Бердянської міської ради Запорізької області про усунення перешкод в користуванні майном та вселення,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулась до суду з позовом, в якому вказала, що її малолітній син ОСОБА_5 є власником 2/3 частин квартири АДРЕСА_1. Власником іншої 1/3 частини вказаної квартири є відповідач ОСОБА_6, який чинить перешкоди в можливості ОСОБА_5 користуватись цієї квартирою, у зв'язку з чим позивачка зверталась до Бердянського МВ ГУМВС України в Запорізькій області, за результатами якої позивачу було рекомендовано звернутись до суду. В своєму позові позивач просить усунути перешкоди в користуванні майном та вселити ОСОБА_5 у квартиру АДРЕСА_1.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 позовні вимоги підтримала, дала пояснення, аналогічні викладеним в позовній заяві, а також додала, що насправді відповідач у спірній квартирі не проживає, здає цю кімнату для проживання іншим особам, її син ОСОБА_5 у спірній квартирі зареєстрований, але проживати не має можливості, на час розгляду справи в суді проживає з матір'ю - позивачкою по справі у двокімнатній квартирі разом з бабусею, де займають разом з дитиною меншу кімнату. У випадку вселення у спірну квартиру дитина поліпшить свої умови проживання, оскільки спірна квартира має більшу житлову площу. Батько дитини на час звернення до суду помер, відповідач є дідусем малолітнього ОСОБА_5 та бажає надати йому цю квартиру для проживання лише після досягнення ним повноліття, що позивачку не влаштовує, вона планує в подальшому проживати у спірній квартирі разом з дитиною. Просила позовні вимоги задовольнити.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_7 позовні вимоги підтримала, дала пояснення, аналогічні викладеним в позові, а також зазначила, що у відповідності до ст.177 СК України, мати дитини має право управляти та користуватись спірною квартирою в інтересах дитини, а тому і проживати в ній разом з дитиною. Просила позов задовольнити.

В судовому засіданні представник відповідача ОСОБА_3 позовні вимоги не визнала та пояснила, що у спірній квартирі проживає відповідач з сім'єю у складі чотирьої осіб, в тому числі малолітня дитина. Відповідач не заперечує проти користування цією квартирою малолітнім ОСОБА_5, але категорично заперечує проти проживання у ній його матері - позивачки ОСОБА_1, яка не має на це жодних прав. За таких обставин проживання у спірній квартирі малолітнього ОСОБА_5 без батьків вважає незаконним, оскільки це суперечить ст.29 ЦК України. Будь-яких інших перешкод для користування цією квартирою відповідач не чинить. Просила в задоволенні позову відмовити.

В судовому засіданні представник третьої особи Аліпова І.А. позовні вимоги не визнала та пояснила, що вважає вселення малолітньої дитини у житлове приміщення, де не проживає жоден з його батьків, таким, що суперечить діючому законодавству, тому просила в задоволенні позову відмовити.

В судовому засіданні свідки ОСОБА_8 та ОСОБА_9 показали, що останній час у квартирі АДРЕСА_1 відповід зі своєю сім'єю не проживає, він здає квартиру іншій сім'ї.

Заслухавши пояснення сторін, свідчення свідків, вивчивши матеріали справи, суд доходить висновку про необхідність відмови в задоволенні позову на підставі наступного.

Згідно заочного рішення Бердянського міськрайонного суду від 28.11.2013р. та витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, малолітній ОСОБА_5, матір'ю якого є позивачка ОСОБА_1, є власником квартири АДРЕСА_1. Згідно довідки ОСББ «Марічка», місце постійного проживання малолітнього ОСОБА_5 зареєстровано у вказаній квартирі.

Згідно свідоцтва про народження НОМЕР_1, ОСОБА_5 народився ІНФОРМАЦІЯ_1., тобто на час розгляду справи в суді йому виповнилося 6 років.

Суд також вважає встановленим, що малолітній ОСОБА_5 на час розгляду справи в суді не проживає у вказаній квартирі, а проживає по АДРЕСА_2 разом зі своєю матір'ю - позивачем ОСОБА_1 Вказаний факт визнаний всіма учасниками розгляду справи, тому додатковому доказуванню не підлягає.

Відповідно до ч.1 ст.317 ЦК України, власникові належать право володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Відповідно до ч.1 ст.319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Але у відповідності до ст.ст.30, 31 ЦК України, фізична особа, яка не досягла чотирнадцяти років (малолітня особа) є частково дієздатною, тобто не може в повні мірі своїми діями набувати для себе цивільні права і самостійно їх здійснювати, а також своїми діями створювати для себе цивільні обов'язки, самостійно їх виконувати та нести відповідальність у разі їх невиконання.

Тобто, в даному випадку, малолітній ОСОБА_5, який є власником 2/3 частин квартири АДРЕСА_1, не може в повному обсязі самостійно здійснювати свої права власника цієї квартири, в тому числі на проживання у ній, оскільки у відповідності до ч.4 ст.29 ЦК України, місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров'я, в якому вона проживає. Аналогічне положення міститься і в ст.ст.160,161 СК України.

Таким чином, згідно діючого законодавства, місце проживання малолітньої дитини є похідним від місця проживання його батьків або одного з них, а не навпаки. В даному випадку у малолітнього ОСОБА_5 є лише один з батьків - мати ОСОБА_1, яка у квартирі АДРЕСА_1 не проживає і питання про її вселення у вказану квартиру в позові не ставиться. Відповідач ОСОБА_6 не є батьком малолітнього ОСОБА_5, його усіновлювачем або опікуном.

Тому задоволення позову в межах заявлених позовних вимог буде суперечити категоричним вимогам діючого законодавства і, відповідно, є неприйнятним.

Доводи позивача та її представника про те, що насправді у спірній квартирі відповідач не проживає, а проживають інші особи, яким він здає цю квартиру, суд вважає скоріше доводами на користь відповідача, оскільки вселення малолітньої дитини до житлового приміщення, де проживають зовсім чужі для нього люди, при наявності його матері, не позбавленій батьківських прав, та інших родичів, суперечить не тільки діючому законодавству, а й іншим існуючим в суспільстві нормам і правилам, тому є неприйнятним.

Посилання позивача та її представника на ст.177 СК України суд вважає помилковим, оскільки ця правова норма не надає право батькам малолітнього власника житлового приміщення на вселення у це житлове приміщення.

За таких обставин, задоволення позову в межах заявлених позовних вимог суд вважає неможливим, оскільки спосіб захисту прав малолітнього ОСОБА_5 позивачем обраний неправильно, тому позовні вимоги задоволенню не підлягають.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.212-218 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 в інтересах малолітнього ОСОБА_5 до ОСОБА_6, третя особа - орган опіки та піклування виконавчого комітету Бердянської міської ради Запорізької області про усунення перешкод в користуванні майном та вселення - відмовити.

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Запорізької області через суд першої інстанції протягом 10 днів з дня його проголошення. У разі якщо рішення було постановлено без участі особи, яка його оскаржує, апеляційна скарга подається протягом 10 днів з дня отримання копії рішення.

Суддя:С. І. Ревуцький