Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
№ провадження 22-ц/778/4271/15 Суддя-доповідач: ОСОБА_1В
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

„12 серпня 2015 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Запорізької області у складі:

головуючого: Савченко О.В.

суддів: Кочеткової І.В., Маловічко С.В.

при секретарі: Семенчук О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» на рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 16 березня 2015 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, -

В С Т А Н О В И Л А:

У грудні 2014 року ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості.

У позові зазначало, що 26.07.2009 року між банком та відповідачем був укладений кредитний договір № ZPXRR608230223 на суму 2 921 грн. 96 коп., зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 0,12% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, з кінцевим терміном повернення 26.11.2009 року.

Оскільки відповідач свої зобовязання за кредитним договором своєчасно та належним чином не виконував, у нього утворилась заборгованість у розмірі 23 130 грн. 00 коп., яка складається з: 21 552 грн. 38 коп. пеня за несвоєчасність виконання зобовязань за договором, що існує з травня 2012 року, 500 грн.00 коп. штраф (фіксована частина), 1 077 грн. 62 коп. штраф (процентна складова).

При визначенні розміру заборгованості за пенею позивач виходив з того, що рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 19.09.2012 року з ОСОБА_2 на користь ПАТ КБ „ПриватБанк вже була стягнута заборгованість за договором у сумі 842 грн. 66 коп., з яких пеня - 421 грн.33 коп., а тому сума заборгованості визначається, як різниця між пенею станом на травень 2012 року та стягнутою сумою ( 22395, 04 842,66).

Посилаючись на зазначені обставини, просило суд стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором від 26.07.2009 року у розмірі 23 130 грн. 00 коп. та судові витрати по справі.

Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 16 березня 2015 року позовні вимоги залишені без задоволення.

В апеляційній скарзі ПАТ КБ «ПриватБанк», посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду доповідача, пояснення учасників процесу, перевіривши матеріали справи та доводи скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, 26.07.2009 року між банком та відповідачем був укладений кредитний договір № ZPXRR608230223 на суму 2 921 грн. 96 коп., зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 0,12% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, з кінцевим терміном повернення 26.11.2009 року.

Відмовляючи у задоволенні позову щодо стягнення пені у сумі 22395, 04 грн., нарахованої за вказаним договором станом на 24.11.2014 року, суд, вказав на пропуск позивачем позовної давності, пославшись при цьому на ст. 11 Закону України „Про захист прав споживачів та розяснення п. 31 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 30.03.2012 року „Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин, згідно якого позовна давність за позовом про повернення споживчого кредиту застосовується незалежно від наявності заяви стороні у спорі, не врахувавши при цьому , що названий пункт розяснення з постанови виключений.

Суд залишив поза уваги положення ст. 267 ЦК України та не врахував, що позовні давність може бути застосована лише за заявою сторони у справі, а положення ст. 11 Закону України „Про захист прав споживачів стосується позасудового порядку повернення споживчого кредиту. Такий висновок узгоджується з правовою позицією Верховного Суду України, висловленою у постанові від 20 листопада 2013 року № 6-126цс 13.

Таким чином, висновок суду про пропуск позивачем позовної давності, як передбачена ч.4 ст. 267 ЦК України підстава для відмови у задоволенні позову, не погоджується з фактичними обставинами справи, враховуючи, що заява про застосування позовної давності відповідачем не подавалась, та суперечить нормам матеріального і процесуального права, у звязку з чим ухвалене по справі рішення підлягає скасуванню.

Між тим, як вбачається з матеріалів справи, у звязку з неналежним виконанням ОСОБА_2 зобовязань за кредитним договором від 26.07.2009 року, рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 19 вересня 2012 року був частково задоволений позов ПАТ КБ „ПриватБанк до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, а саме: стягнута заборгованість станом 25.01.2012 року за тілом кредиту 420 грн. 46 коп., заборгованість по процентам 0,87 грн. Вимоги щодо стягнення пені та штрафів відповідно до п. 5.3 Умов та правил надання банківських послуг, нарахованих станом на 25.01.2012 року у сумі 23039 грн. 91 коп., були задоволені частково, у сумі 421 грн. 33 коп., враховуючи, що під час розгляду даної справи, у березні-травні 2012 року , тобто до ухвалення рішення, відповідачем добровільно вносилися суми щодо погашення кредиту, у тому числі пені.

Згідно наданого позивачем розрахунку, загальна сума заборгованості після 25.01. 2012 року не збільшувалась, а лише зменшувалась, зважаючи на внесення відповідачем платежів ще до ухвалення рішення від 19 вересня 2012 року.

Таким чином, заявляючи у листопаді 2014 року позовні вимоги до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості станом на 24.11.2014 року, позивач фактично повторно просив стягнути заборгованість, що існувала станом на 25.01.2012 року, і яка з цього часу не збільшувалась, отже була предметом розглянутого 19 вересня 2012 року судового спору між банком та ОСОБА_2, рішення за яким набрало законної сили.

Між тим, розглянувши за вказаних обставин заявлений у листопаді 2014 року позов ПАТ КБ „ПриватБанк до ОСОБА_2, суд порушив вимоги процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, оскільки не врахував, що відповідно до вимог п.2 ч.1 ст. 205 ЦПК України наявність рішення суду, яке набрало законної сили, ухваленого з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, є підставою для закриття провадження по справі. Отже підстав розглядати такий спір по суті суд не мав, у звязку з чим провадження у даній справі відповідно до п.2 ч.1 ст. 205, ст. 310 ЦПК України підлягає закриттю.

Керуючись ст.ст. 307, 310, 314, 317 ЦПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» задовольнити частково.

Рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 16 березня 2015 року по даній справі скасувати, провадження у справі за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості закрити.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: