Справа № 457/301/15-ц
провадження №2/457/194/15
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 серпня 2015 року м. Трускавець

Трускавецький міський суд Львівської області

в складі головуючої-судді Василюк Т.В.

з участю секретаря Луцької І.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Трускавці цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» про повернення коштів з поточного рахунку, відшкодування збитків та стягнення моральної шкоди, -

в с т а н о в и в:

ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» про повернення коштів з поточного рахунку, відшкодування збитків та стягнення моральної шкоди. Свої вимоги мотивує тим, що 02.07.2014 року між ПАТ «Дельта Банк» та ОСОБА_2 укладено договір банківського вкладу (депозиту) «Найкращий» (для пенсіонерів) №005-13529-020714 (надалі Договір) у доларах США. Банк прийняв на строковий депозитний рахунок 17990 доларів США на строк до 30.09.2014 року зі сплатою відсотків в розмірі 9,35% річних. Згідно п.1.9 та п. 1.10 Договору вклад разом із нарахованими процентами за вкладом виплачуються одночасно з поверненням суми вкладу по закінченню строку розміщення вкладу шляхом зарахування на поточний рахунок вкладника з використанням платіжної картки № НОМЕР_1. Згідно довідки від 26.01.2015 року № 122 станом на 26 січня 2015 року на його поточному рахунку знаходяться гроші в сумі 3389,08 доларів США. 13.12.2014 року ОСОБА_2 звернувся до начальника Трускавецького відділення ПАТ «Дельта Банк» з письмовою заявою про закриття рахунків, відкритих ним у ПАТ «Дельта Банк» та видачу готівкою з каси банку залишку коштів. З аналогічними заявами та скаргами він звертався і у ПАТ «Дельта Банк». Неодноразові усні та письмові з приводу повернення грошей залишено без розгляду та відповіді. Відтак просить стягнути на його користь залишок коштів з поточного рахунку в сумі 3389,08 доларів США, пеню в розмірі 101,94 доларів США, 50000 грн. моральної шкоди

Від представника АТ «Дельта Банк» надійшло письмове заперечення в якому він просить в задоволенні позову відмовити, оскільки повернення вкладу та виплату відсотків по вкладу №005-13529-020714 було здійснено на рахунок № НОМЕР_1 відповідно до умов договору. На момент звернення ОСОБА_2 про видачу коштів з його поточного рахунку діяла Постанова Правління Національного Банку України від 29.08.2014 року № 540 (з наступними змінами), відповідно до якої всі банки України зобов'язані обмежити видачу (отримання) готівкових коштів в іноземній валюті з поточних та депозитних рахунків клієнта через каси та банкомати банків у межах 15000 грн. на добу на одного клієнта в еквіваленті за офіційним курсом Національного банку України, відтак банк не міг здійснювати видачу коштів ОСОБА_2 в повному розмірі. Кошти ОСОБА_2 перебувають у його власності та розпорядженні та на його банківському рахунку, відтак відсутні правові підстави для задоволення позову. Cтаном на 11.06.2015 р. ОСОБА_2 включений до списку виплат, що здійснюється фондом гарантування вкладів фізичних осіб по поточному рахунку на суму 81 465, 49 грн. та 27.06.2015 року позивач отримав кошти з поточного рахунку в першу чергу від Фонду гарантування вкладів. Крім того з моменту введення тимчасової адміністрації в АТ «Дельта Банк» відсутні будь-які правові підстави для задоволення майнових вимог позивача в судовому порядку.

Позивач ОСОБА_2 в судовому засіданні підтримав позовні вимоги з підстав викладених у позовній заяві та просив позов задовольнити. Суду пояснив, що дійсно він в кінці червня поточного року отримав від банку кошти в сумі приблизно 81 515 грн., однак позовних вимог не зменшує, а просить їх задовольнити так як зазнав моральних страждань.

Представник ПАТ «Дельта Банк» в судове в судове засідання не з'явився, хоча належним чином був повідомлений про час і місце розгляду справи.

Вивчивши матеріали справи, зі згоди позивача суд ухвалив на підставі ст. 224 ЦПК України постановити рішення при заочному розгляді справи.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що в задоволенні позову слід відмовити з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Частиною 1 статті 60 ЦПК України встановлено обов'язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених статтею 61 цього Кодексу.

02.07.2014 року між позивачем та відповідачем було укладено договір банківського вкладу (депозиту) «Найкращий» (для пенсіонерів) №005-13529-020714 (надалі Договір) у доларах США. Банк прийняв на строковий депозитний рахунок 17990,00 доларів США на строк до 30.09.2014 року зі сплатою відсотків в розмірі 9,35% річних. Згідно п.1.9 та п. 1.10 Договору вклад разом із нарахованими процентами за вкладом виплачуються одночасно з поверненням суми вкладу по закінченню строку розміщення вкладу шляхом зарахування на поточний рахунок вкладника з використанням платіжної картки № НОМЕР_1. Згідно довідки від 26.01.2015 року № 122 станом на 26 січня 2015 року на його поточному рахунку знаходяться гроші в сумі 3389,08 доларів США.

Згідно ст. 509 ЦК України, зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку.

Відповідно до частини першої статті 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов'язки відповідно до договору.

Згідно із частиною першою статті 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором.

Згідно ст. ст. 526, 527 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту.

Частиною 1 ст. 530 ЦК України передбачено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

13.12.2014 року позивач звернувся до відповідача із заявою про повернення вкладу та відсотків.

Однак, відповідач на претензію позивача не відреагував та кошти не повернув.

На момент звернення ОСОБА_2 про видачу коштів з його поточного рахунку діяла Постанова Правління Національного Банку України від 29.08.2014 року № 540 (з наступними змінами), відповідно до якої всі банки України зобов'язані обмежити видачу (отримання) готівкових коштів в іноземній валюті з поточних та депозитних рахунків клієнта через каси та банкомати банків у межах 15000 грн. на добу на одного клієнта в еквіваленті за офіційним курсом Національного банку України, відтак банк не міг здійснювати видачу коштів ОСОБА_2 в повному розмірі.

На підставі рішення виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 02.03.2015 № 51 «Про запровадження тимчасової адміністрації у АТ «Дельта Банк», згідно з яким з 02.03.2015 запроваджено тимчасову адміністрацію та призначено уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на тимчасову адміністрацію в АКЦІОНЕРНЕ ТОВАРИСТВО «Дельта Банк».

Відповідно до ч. 1 ст. 1074 ЦК України обмеження прав клієнта щодо розпорядження грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, не допускається, крім випадків обмеження права розпоряджання рахунком за рішенням суду або в інших випадках, встановлених законом, а також у разі зупинення фінансових операцій, які можуть бути пов'язані з легалізацією (відмиванням) доходів, одержаним злочинним шляхом, або фінансування тероризму, передбачених законом.

Тобто випадки обмеження прав клієнта щодо розпоряджання грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, можуть бути передбачені в спеціальному законі.

Процедура щодо виведення неплатоспроможних банків з ринку врегульована Законом України від 23 лютого 2012 року № 4452-VI «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» (далі - Закон), який є спеціальним законом, що регулює дані правовідносини.

Таким чином правові відносини між позивачем та відповідачем регулюються Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Згідно з п. 16 ст. 2 Закону тимчасова адміністрація - це процедура виведення банку з ринку, що запроваджується Фондом стосовно неплатоспроможного банку в порядку, встановленому цим Законом.

Таким чином, у спорах, пов'язаних з виконанням банком, у якому введена тимчасова адміністрація та/або запроваджена процедура ліквідації, своїх зобов'язань перед його кредиторами, норми Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» є спеціальними, і цей Закон є пріоритетним відносно інших законодавчих актів України у цих правовідносинах.

Статтею 36 Закону врегульовано наслідки запровадження тимчасової адміністрації.

Відповідно до ст. 36 вказаного Закону, під час тимчасової адміністрації не здійснюється: задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку; нарахування неустойки (штрафів, пені), інших фінансових (економічних) санкцій за невиконання чи неналежне виконання зобовязань щодо сплати податків і зборів (обовязкових платежів), а також зобовязань перед кредиторами, у тому числі не застосовується індекс інфляції за весь час прострочення виконання грошових зобовязань банку. Обмеження, встановлене пунктом 1 частини пятої цієї статті, не поширюється на зобовязання банку щодо: виплати коштів за вкладами вкладників за договорами, строк яких закінчився, та за договорами банківського рахунку вкладників. Зазначені виплати здійснюються в межах суми відшкодування, що гарантується Фондом, в національній валюті України.

Відповідач станом на день розгляду справи виконав свої зобов'язання перед позивачем, виплатив вклад та відсотки, а у відповідності до Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» немає підстав для нарахування штрафних санкцій.

Щодо вимоги позивача про відшкодування моральної шкоди, то суд виходить з наступного.

Відповідно до ст.23 ч.1 п.1, 2 ЦК України, моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої.

Згідно із ч.1 ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній особі або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Відповідно до ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Як вказує законодавець, моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

У відповідності до ч.1 п.5 ст.4 Закону України «Про захист прав споживачів», завдану внаслідок дефекту в продукції споживачі під час придбання, замовлення або використання продукції, яка реалізується на території України, для задоволення особистих потреб мають право на відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої внаслідок недоліків продукції (дефекту в продукції), відповідно до закону.

В розумінні п.5 ст.1 Закону України «Про відповідальність за шкоду, завдану внаслідок дефекту в продукції» від 19.05.2011 року шкода - це завдані внаслідок дефекту в продукції каліцтво, інше ушкодження здоров'я або смерть особи, пошкодження або знищення будь-якого об'єкта права власності, за винятком самої продукції, що має дефект.

В даному випадку, суд приходить до висновку про відсутність правових підстав, прямо передбачених Законом України «Про захист прав споживачів», для задоволення позовних вимог в частині стягнення моральної шкоди у зв'язку з тим, що позивач мав душевні хвилювання з приводу неправомірної поведінки відповідача, погіршення стану його здоров'я, тощо.

З урахуванням наведенного, суд приходить до переконання, що у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 10, 60, 88, 209, 212-215, 218, 224-226 ЦПК України, с у д,-

в и р і ш и в:

В позові ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» про повернення коштів з поточного рахунку, відшкодування збитків та стягнення моральної шкоди - відмовити.

Заочне рішення може бути переглянуте Трускавецьким міським судом за письмовою заявою відповідача.

Заяву про перегляд заочного рішення відповідачем може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Львівської області через Трускавецький міський суд Львівської області протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя: Т. В. Василюк