Справа № 752/4950/15-ц
Провадження № 2/752/3195/15
Р І Ш Е Н Н Я

І м е н е м У к р а ї н и

05 листопада 2015 року Голосіївський районний суд міста Києва в складі:

головуючого - судді Мирошниченко О.В.

при секретарі - Криган Л.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві справу за позовом ОСОБА_1 до Голосіївської районної в м. Києві державної адміністрації, треті особи: ОСОБА_2, Комунальне підприємство «Керуюча компанія обслуговування житлового фонду Голосіївського району м.Києва» про зобов'язання вчинити дії,

в с т а н о в и в:

Позивач звернувся до Голосіївського районного суду м. Києва з позовом, в якому просив зобов'язати Голосіївську районну в м. Києві державну адміністрацію надати йому окрему житлову кімнату в гуртожитку за адресою: АДРЕСА_1 для проживання.

В подальшому позивачем подано заяву про збільшення позовних вимог, у якій позивач просив зобов'язати Голосіївську районну в м.Києві державну адміністрацію надати йому окрему житлову кімнату в гуртожитку за адресою: АДРЕСА_1 для проживання та зобов'язати Голосіївську районну в м. Києві державну адміністрацію видати ордер останньому, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1, на житлове приміщення у гуртожитку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.

В обґрунтування позовних вимог, позивач зазначає про те, що зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 з 05 грудня 1991 року, а фактично проживає з 29 жовтня 1987 року.

ОСОБА_1 як співробітнику Корчуватського комбінату будівельних матеріалів, ще 29 жовтня 1987 року для постійного проживання надано житлове приміщення, а саме кімнату АДРЕСА_1, В даній кімнаті зареєстрований на даний час.

Окрім позивача в кімнаті також зареєстровані ОСОБА_2 і ОСОБА_3 08листопада 2013 року рішення Голосіївського районного суду м. Києва шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 розірвано.

ОСОБА_1 не має змоги проживати у вищевказаній кімнаті, йому доводиться жити в окремому приміщенні за межами м. Києва, що ускладнює його життя.

З 1991 року ОСОБА_1 знаходиться на квартирному-обліку як ліквідатор аварії на ЧАЕС.

Позивач ОСОБА_1 неодноразово звертався до Голосіївської районної в м. києві державної адміністрації, з проханням надати йому окреме для проживання житлове приміщення, або хоча б надати ліжко -місце для належного проживання

Однак, Голосіївська районна в м. Києві державна адміністрація не вчинила жодних дій щодо врегулювання спірної ситуації та не надає житлового приміщення для проживання, у зв'язку з чим позивач змушений звернутися до суду за захистом своїх прав.

В судове засідання позивач не з'явився, представник позивача надав заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги просив задовольнити в повному обсязі та проти винесення заочного рішення не заперечував.

В судовому засіданні представник відповідача позов не визнав, просив відмовити у його задоволенні.

В судове засіданні треті особи не з'явилися з невідомих для суду причин.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступних висновків.

Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних і юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно ст.10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Частиною другою статті 16 ЦК України передбачено, що одним із способів захисту цивільних прав та інтересів судом може бути визнання права, у тому числі права власності на майно. Суд також може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Згідно ст.57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього Кодексу. Згідно ч.4 цієї ж статті доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін виникає спір.

Судом згідно довідки № 4200 КМ «ЖЕО- 111 Голосіївського району» від 10.09.2014 року ОСОБА_1 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 з 29.10.1987 року, постійно проживає з 05.12.1991 року по даний час.

На квартирному обліку ОСОБА_1, з родиною з 3 осіб, перебуває на загальних підставах від 24.06.1991 року, в пільговій черзі як «потерпіла в зв'язку з аварією на ЧАЕС (2 кат)» від 19.12.1991 під №9.

Відповідно до розпорядження Київської міської державної адміністрації від 11.09.2014 року № 1017 «Про деякі питання розподілу житлової площі в місті Києві» районним в місті Києві державним адміністраціям не допускається надання житлових приміщень (що звільнилися і перебувають власності територіальної громади м. Києві) без їх надходження в установленому порядку від Департаменту будівництва та житлового забезпечення.

Відповідно до ст. 127 Житлового кодексу Української РСР, п.2 Примірного положення про гуртожитки, затвердженого постановою Ради Міністрів УРСР від 03.06.1986 року № 208, гуртожитки призначаються для проживання робітників, службовців, студентів, учнів, а також інших громадян у період роботи або навчання.

Статтями 128, 129 Житлового кодексу Української РСР та розділом ІІ Примірного положення про гуртожитки визначений чіткий порядок надання житлової площі в гуртожитках.

Жила площа в гуртожитку надається за спільним рішенням адміністрації підприємства, установи, організації та відповідного профспілкового комітету, на підстав якого громадянинові видається спеціальний ордер, який є підставою для вселення. Ордер може бути видано лише на вільне жиле приміщення.

Ордер може бути виданий лише на вільну житлову площу (п. 10 Примірного положення про гуртожитки).

Відповідно до п. 14 Примірного положення про гуртожитки вселення в гуртожиток проводиться в установленому порядку завідуючим (директором) гуртожитком або працівником, який його заступає

На підставі виданого адміністрацією підприємства, установи, організації ордера.

Відповідно до розпорядження Київської міської державної адміністрації від 31.01.2011 № 121 «Про реалізацію районними в м.Києві державними адміністраціями окремих повноважень» районним в м. Києві державним адміністраціям було делеговано право видачі ордерів на заселення жилої площі (пункт 13 додатку до вищевказаного розпорядження) Право на видачу спеціальних ордерів не делеговано.

Рішенням Київської міської від 24.05.2012 №596/7933 «Про приватизацію жилих приміщень у гуртожитках м.Києва» було делеговано районним в м. києві державним адміністраціям право видачі ордерів на жилі приміщення в гуртожитках мешканцям, які постійно в них проживають, зареєстровані та перебувають на обліку потребуючих поліпшення житлових умов, зокрема у гуртожитках по АДРЕСА_1.

Відповідно до довідки відділу обліку та розподілу житлової площі Голосіївської районної в м. Києві державної адміністрації, ОСОБА_1 перебуває на квартирному обліку з 24.06.1991 року у складі сім'ї з трьох осіб. Порядок забезпечення житлом: позачерговий.

Відповідно до ст. 31 Житлового кодексу УРСР громадяни, які потребують поліпшення житлових умов, мають право на одержання в користування жилого приміщення в будинках державного або громадського житлового фонду в порядку, передбаченому законодавством Союзу РСР, цим Кодексом та іншими актами законодавства Української РСР.

Відповідно до ст. 43 Житлового кодексу УРСР громадянам, які перебувають на обліку потребуючих поліпшення житлових умов, жилі приміщення надаються в порядку черговості.

Черговість надання жилих приміщень визначається за часом взяття на облік (включення до списків осіб, які користуються правом першочергового одержання жилих приміщень)

Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд

Таким чином, лише заінтересована особа може на власний розсуд розпоряджатись своїми права щодо предмета спору, розпоряджатися своїми матеріальними і процесуальними правами, а також засобами їх захисту, які активно впливають на виникнення, рух і закінчення цивільного процесу з метою захисту їх прав і охоронюваних законом інтересів. Вийти за межі позову суду з власної ініціативи ЦПК України не надає права та не дозволяє, оскільки норми матеріального права не повинні суперечити нормам процесуального права, якими суд керується при розгляді та вирішенні спору (ст.2 ЦПК) України.

Так, зазначення в позові на відповідача, предмет позову (матеріально-правова вимога до відповідача) та підставу позову (обставини, якими обґрунтовується вимога) визначається саме позивачем та є межами судового розгляду, що впливає на весь хід цивільного процесу.

Дійсно, право на судовий захист припускає наявність конкретних гарантій, які дозволяли б реалізовувати його в повному обсязі і забезпечити ефективне поновлення у правах за допомогою правосуддя, що відповідає вимогам справедливості. Однак, такі гарантії не мають суперечити принципам та положенням, закріпленим в ст.ст.5,10 ЦПК України, про здійснення судочинства на основі змагальності та рівноправності сторін.

За викладених обставин правові підстави для виходу за межі заявлених позовних вимог запропонованим представником позивача шляхом відсутні, оскільки прямо не передбачені законом та містять по суті нові вимоги, які одночасно мають бути обґрунтовані викладенням обставин як їх правових підстав, тобто пред'явленням нового позову.

Відповідно до ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст.1 Цивільного процесуального кодексу України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтереси юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно статті 4 Цивільного процесуального кодексу України визначено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що позов ОСОБА_1 до Голосіївської районної в м. Києві державної адміністрації, треті особи: ОСОБА_2, КП «Керуюча компанія обслуговування житлового фонду Голосіївського району м.Києва», про зобов'язання вчинити дії є не обґрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню в повному обсязі.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст.ст. 52, 5859, 127,128, 129 ЖК України, ст.ст. 60, 212-215, 218, 223, 294 ЦПК України, суд, -

в и р і ш и в:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до Голосіївської районної в м. Києві державної адміністрації, треті особи: ОСОБА_2, Комунальне підприємство «Керуюча компанія обслуговування житлового фонду Голосіївського району м.Києва», про зобов'язання вчинити дії,- відмовити.

Рішення може бути оскаржене позивачем в апеляційному порядку до Апеляційного суду м. Києва через Голосіївський районний суд м. Києва шляхом подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя