АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Апеляційне провадження № 22-ц/796/7458/2015 Доповідач: Слободянюк С.В
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 жовтня 2015 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого судді - Слободянюк С.В.,

суддів - Лапчевської О.Ф., Корчевного Г.В.,

при секретарі - Абдуллаєвій Е.Б.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Києві цивільну справу за апеляційними скаргами ОСОБА_1, який діє в інтересах ОСОБА_2, та Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на заочне рішення Святошинського районного суду м. Києва від 20 березня 2015 року за позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» про захист прав споживача, стягнення банківських вкладів, пені, матеріальних збитків та моральної шкоди,

в с т а н о в и л а:

У листопаді 2014 року ОСОБА_2 звернувся в суд з наведеним позовом, з урахуванням уточнень, просив стягнути з Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» (ПАТ «ПриватБанк») на свою користь 11226 грн. за договором банківського рахунку, 6152 грн. 25 коп. за договором вкладу, 93841 грн. 55 коп. пені у зв'язку с простроченням виконання зобов'язань за договорами, 16010 грн. 64 коп. на відшкодування матеріальних збитків, та 120000 на відшкодування моральної шкоди.

Позов мотивовано неналежним наданням відповідачем фінансових послуг, та невиконанням умов договорів банківських вкладів.

Заочним рішенням Святошинського районного суду м.Києва від 20 березня 2015 року позов задоволено частково.

Стягнуто з Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на користь ОСОБА_2 11226,00 грн. залишку на рахунку платіжної карти НОМЕР_1 6152,25 грн. залишку на рахунку за договором №SAMDN0746, 5000 грн. на відшкодування моральної шкоди, а всього 22378,25 грн.

У задоволенні решти позову відмовлено.

Стягнуто з Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на користь держави 243,60 грн. судового збору.

На рішення суду першої інстанції ОСОБА_1, який діє в інтересах ОСОБА_2, подав апеляційну скаргу (т.1 а.с.197-202), з урахуванням доповнень (т.2 а.с.3-6), апелянт посилається на неправильне застосування норм матеріального та порушення норм процесуального права, ставить питання про скасування рішення в частині відмови від задоволення позовних вимог щодо стягнення з відповідача на користь ОСОБА_2 і просить стягнути на його користь кошти 5 051,67 грн. (вартість квитків); 7 530 грн. (витрат на юридичну допомогу, в якості понесених збитків), 60 620 грн. 40 коп. пені за прострочення договору банківського рахунку; 33 222 грн. 15 коп. пеня за прострочення договору вкладу та коштів у розмірі 3 428 грн. 97 коп. в якості понесених збитків (затрати на лікування) і ухвалити в цих частин нове рішення, яким задовольнити такі вимоги.

ПАТ КБ «ПриватБанк» також подали апеляційну скаргу, в якій з посиланням на порушення судом норм матеріального та процесуального права, ставиться питання про скасування оскаржуваного заочного рішення, ухвалення нового рішення, яким відмовити в задоволення позовних вимог повністю.

В судовому засіданні ОСОБА_2 та його представник ОСОБА_1 підтримали апеляційну скаргу, подану в інтересах позивача, не визнавши апеляційну скаргу ПАТ «ПриватБанк». Представник «ПриватБанк» підтримав апеляційну скаргу, подану банком, не визнавши апеляційну скаргу, подану в інтересах позивача ОСОБА_2

Розглянувши справу в межах доводів апеляційних скарг, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку про відхилення апеляційної скарги ОСОБА_1, поданої в інтересах ОСОБА_2, та про часткове задоволення - скарги ПАТ «ПриватБанк».

Судом першої інстанції було встановлено, що 10 лютого 2009 року ОСОБА_2 було відкрито в ПАТ «ПриватБанк» дебетовий картковий рахунок НОМЕР_1 на умовах договору приєднання, що складається із Заяви вкладника і Умов та Правил надання банківських послуг, що затверджені банком.

На даному рахунку позивачем були розміщені певні кошти і за його розпорядженнями банком здійснювались відповідні договору операції. Після здійснення останньої операції на рахунку позивача залишалось 11226 грн.

Крім того, 14 березня 2009 року між цими ж сторонами було укладено депозитний договір №SAMDN0746 з можливістю накопичення (послуга накопичення «Копилка»).

Станом на 13 листопада 2014 року на депозитному рахунку НОМЕР_2 відкритому на ім'я вкладника ОСОБА_2 на виконання договору, перебувало 6152 грн. 25 коп. (а.с.27).

12 вересня 2014 року ОСОБА_2 подав до ПАТ «ПриватБанк» заяву, за якою просив закрити вказані вище рахунки і видати йому залишки коштів, що залишились на цих рахунках (а.с.42).

Листом від 25 вересня 2014 року ПАТ «ПриватБанк» відмовив з підстав тривання судових процесів (а.с.43).

Статтею 1066 ЦК України встановлено, що за договором банківського рахунка банк зобов'язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком.

Банк має право використовувати грошові кошти на рахунку клієнта, гарантуючи його право безперешкодно розпоряджатися цими коштами.

Банк не має права визначати та контролювати напрями використання грошових коштів клієнта та встановлювати інші, не передбачені договором або законом, обмеження його права розпоряджатися грошовими коштами на власний розсуд.

Обмеження прав клієнта щодо розпоряджання грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, допускається лише у випадках обмеження права розпоряджання рахунком за рішенням суду у випадках, встановлених законом, а також у разі зупинення фінансових операцій, які можуть бути пов'язані з легалізацією (відмиванням) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванням тероризму, передбачених законом.

Статтею 1060 ЦК України встановлено, що договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад).

За договором банківського вкладу незалежно від його виду банк зобов'язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника, крім вкладів, зроблених юридичними особами на інших умовах повернення, які встановлені договором. Умова договору про відмову від права на одержання вкладу на першу вимогу є нікчемною.

З огляду на надані докази, будь яких підстав, що не дозволяли б відповідачу виконати наведені вимоги законодавства в порядку та на умовах спірних договорів судом не встановлено.

Такі підстави існували раніше, у виді арешту накладеного на грошові кошти та інше майно, що належить ОСОБА_2, відповідно до ухвали Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 29 січня 2010 року.

Проте, постановою державного виконавця ВДВС Святошинського РУЮ у м.Києві від 20 жовтня 2014 року вказане майно було звільнено з під арешту, на підставі рішення суду по справі, в межах якої він накладався (а.с.181).

Суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, стягнувши 11226,00 грн. залишку на рахунку платіжної карти НОМЕР_1 та 6152,25 грн. залишку на рахунку за договором №SAMDN0746.

Що стосується доводів ПАТ «ПриватБанк» щодо закриття провадження відносно позовних вимог про стягнення 11226,00 грн., оскільки ці обставини були предметом розгляду за рішенням Святошинського районного суду м.Києва від 10 жовтня 2012 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду м.Києва від 14 лютого 2013 року (т.1 а.с.124-131), слід зазначити наступне.

Судами було встановлено, що 10 лютого 2009 року між ОСОБА_2 та ПАТ «ПриватБанк» було укладено договір банківського карткового рахунку саме за дебетовою схемою, позивачу видано платіжну карту «Віза Електрон НОМЕР_1, в подальшому позивачем було внесено 461 501,00 грн. 16 лютого 2009 року на території Грузії, було здійснено низку валютнообмінних операцій, що загалом склало 450 274,90 грн., при цьому залишок на рахунку склав 11226,00 грн.

Крім того, суд першої інстанції правильно зазначав, що питання про стягнення вкладу позивачем заявлялось з інших правових підстав, що вбачається зі змісту рішення Святошинського районного суду м. Києва від 10 жовтня 2012 року.

Судом встановлено, що на рахунку № НОМЕР_3 обліковано від*ємне сальдо (овердрафт) в сумі 292270,64 грн., оскільки рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 10 грудня 2013 року., було визнано недійсним п.6.9 Умов та Правил надання банківських послуг, відповідно і на підставі приписів якого і нарахований овердрафт (т.1 а.с.52-54).

Остання обставина, як це вбачається з рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 25 червня 2014 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області, стала підставою для відмови в задоволенні позову ПАТ «ПриватБанк» про стягнення з ОСОБА_2 суми вказаного овердрафту, яка виникла внаслідок несанкціонованого овердрафту під час здійснення валютнообмінних операцій (т.1 а.с.34-41).

Як вбачається з матеріалів справи, що позов подано про захист прав споживачів.

Правильним є висновок суду про відмову у стягненні пені за правилами ст.10 Закону України «Про захист прав споживачів», як про це ставить питання позивач у позовних вимогах.

Відповідно до ч. 5 ст. 10 вказаного Закону, у разі коли виконавець не може виконати (прострочує виконання) роботу (надання послуги) згідно з договором, за кожний день (кожну годину, якщо тривалість виконання визначено у годинах) прострочення споживачеві сплачується пеня у розмірі трьох відсотків вартості роботи (послуги), якщо інше не передбачено законодавством. У разі коли вартість роботи (послуги) не визначено, виконавець сплачує споживачеві неустойку в розмірі трьох відсотків загальної вартості замовлення.

Суд першої інстанції правильно зазначав, що пеня, визначена вказаною нормою, нараховується на виконавця робіт, надавача послуг, тільки у разі якщо інше не передбачене законодавством.

Водночас, колегія суддів не погоджується з висновком суду щодо стягнення моральної шкоди, виходячи з наступного.

Відповідно до положення ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи за зверненням фізичних чи юридичних осіб в межах заявлених ними вимог.

Суд першої інстанції стягнув моральну шкоду, посилаючись на положення ст.ст.23,1167 ЦК України. Проте, позивач щодо вирішення питання про стягнення моральної шкоди посилається на положення ст.ст. 4, 22 Закону України «Про захист прав споживачів» (а.с.9).

Відповідно до п.5 ч.1 ст.4 Закону України «Про захист прав споживачів» ( в редакція від 19 травня 2011 року N 3390-VI) відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої внаслідок недоліків продукції (дефекту в продукції).

Крім того, між сторонами виникли договірні правовідносини з приводу договорів банківського карткового рахунку, за якими сторонами не обумовлено відшкодування моральної шкоди.

Тому, в цій частині позову слід відмовити, за безпідставністю відшкодування моральної шкоди.

Не заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги, поданої в інтересах ОСОБА_2, стосовно стягнення з відповідача завданих збитків, як зазначає апелянт, які полягають у витратах, пов*язаних з розглядом справи, а саме: витрати на правову допомогу та витрати вартості квітки на залізницю.

Суд першої інстанції правильно зазначав, що витрати сторін та їх представників, пов'язані з явкою до суду, витрати на правову допомогу відповідно до ст. 79 ч.1 ЦПК України відносяться до судових. Фактично позивач просить стягнути судові витрати.

Проте, з огляду на надані документи, вказані витрати позивач поніс при розгляді інших цивільних справ, зокрема, суду надано квітки на залізницю до Дніпропетровська, Мелітополя (т.1 а.с.82-86).

У даній справі в інтересах позивача проймав участь його представник ОСОБА_1, який діяв на підставі довіреності, виданою від імені ОСОБА_2, тому відсутні підстави для стягнення судових витрат за надання правової допомоги (т.1 а.с.192).

Безпідставними є також доводи скарги щодо стягнення витрат, пов*язанних з придбанням ліків, оскільки суду не надано належних та допустимих доказів стосовно того, що погіршення стану здоров*я, пов*язано з діями відповідача.

Враховуючи наведене, колегія суддів дійшла висновку про скасування рішення в частині стягнення на користь повивача моральної шкоди з ухваленням в цій частині рішення про відмову у заявлених таких позовних вимогах. В іншій частині оскаржуване рішення ухвалено з дотриманням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційних скарг в цій частині не спростовують правильність висновку суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст.303, 307, 309, 313 ЦПК України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1, який діє в інтересах ОСОБА_2, відхилити.

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» задовольнити частково.

Заочне рішення Святошинського районного суду м. Києва від 20 березня 2015 року в частині стягнення з Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на користь ОСОБА_2 моральної шкоди у розмірі 5 000,00 грн. скасувати, ухвалити в цій частині нове рішення, яким відмовити у позовних вимогах ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» про стягнення моральної шкоди.

В решті заочне рішення залишити без змін

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржено в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: