Головуючий суду 1 інстанції - ОСОБА_1
Доповідач - Лозко Ю.П.
Справа № 415/2796/15-ц
Провадження № 22ц/782/665/15
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«22» грудня 2015 року судова колегія судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Луганської області в складі :

Головуючого Лозко Ю.П.,

Суддів: Назарової М.В., Українцевої Л.Д.

За участю секретаря Коротенка С.В.

Розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі судових засідань апеляційного суду Луганської області апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Лисичанського міського суду Луганської області від 29 вересня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про витребування майна з чужого незаконного володіння та за зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про встановлення факту спільного проживання однією сімєю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу, визнання майна спільною сумісною власністю та поділ спільного майна, -

ВСТАНОВИЛА :

У травні 2015 року позивач ОСОБА_4 звернувся до суду з вказаним позовом та просив суд, витребувати від ОСОБА_3 на його користь належний йому на праві власності автомобіль ВАЗ 2105 1983 року випуску, державний номер НОМЕР_1 та технічний паспорт, посилаючись на ті обставини, що відповідачка наприкінці 2013 року після їхньої сварки, змінила вхідні замки у належному їй гаражі розташованому у мікрорайоні ГТВ, в якому позивач зберігав спірний автомобіль. У добровільному порядку, повернути вищевказаний автомобіль відповідачка відмовляється, чим протиправно позбавила його права власності на вказане рухоме майно.

Відповідачка ОСОБА_3 звернулась до суду з зустрічною позовною заявою, в якій посилаючись на те, що вона з ОСОБА_2 з 18 травня 2003 року по 14 листопада 2013 року проживала однією сімєю як чоловік та жінка без реєстрації шлюбу, у належній їй квартирі розташованої за адресою: АДРЕСА_1. Під час спільного проживання ними за спільні кошти наприкінці квітня початку травню 2007 року був придбаний автомобіль ВАЗ 2105 1983 року випуску вартістю 8 000 гривень. Спірний автомобіль був оформлений за їхньою спільною згодою на ім »я ОСОБА_2. Також, в травні 2007 року ними була придбана квартира з господарськими будівлями, спорудами та присадибною земельною ділянкою, що розташована за адресою: АДРЕСА_2,оціночною вартістю 9440 гривень, а за домовленістю з продавцем, сторони придбали спірну квартиру за 5 000 гривень, яка також була оформлена на ім»я ОСОБА_2. У вказаній спірній квартирі, сторони спільно проживали тільки у літній період.

Позивачка ОСОБА_3 зазначила, що після сварки з ОСОБА_2 у листопаді 2013 року, він зібрав всі речі та переїхав жити у спірну квартиру. При цьому, ОСОБА_2 забрав ключі від належному їй гаражу в якому зберігався спірний автомобіль, який за їхньою домовленістю залишився в неї. Після чого, вона змінила вхідний замок у належному їй гаражі. Позивачка вважає, що оскільки під час спільного проживання однією сімєю, нею та ОСОБА_2 за спільні кошти було придбано вказане спірне рухоме та нерухоме майно, воно належить їм обом, тому вказаний спірний автомобіль не перебуває в неї, як в незаконному володінні, у звязку з чим, просила суд, встановити факт спільного проживання з ОСОБА_2 однією сімєю без реєстрації шлюбу у період з 18 травня 2003 року по 14 листопада 2013 року.

Визнати спільною сумісною власністю набуте нею та ОСОБА_5 під час проживання однією сімєю без шлюбу автомобіль ВАЗ 2105 1983 року випуску, державний номер НОМЕР_1, вартістю 8 000 гривень, та квартиру з господарськими будівлями, спорудами та присадибною земельною ділянкою, що розташована за адресою: АДРЕСА_2, вартістю 9440 гривень.

Поділити майно, що є їхньою спільною сумісною власністю, виділивши їй у власність автомобіль ВАЗ 2105 1983 року випуску, державний номер НОМЕР_1, ОСОБА_2 виділити у власність квартиру з господарськими будівлями, спорудами та присадибною земельною ділянкою, що розташована за адресою: АДРЕСА_2.

У задоволенні позову ОСОБА_2 відмовити. Стягнути з ОСОБА_2 судові витрати.

Рішенням Лисичанського міського суду Луганської області від 29 вересня 2015 року у задоволенні первісного позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про витребування майна з чужого незаконного володіння відмовлено за необґрунтованістю.

Зустрічний позов ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про встановлення факту спільного проживання однією сімєю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу, визнання майна спільною сумісною власністю та поділ спільного майна задоволено частково.

Встановлено факт спільного проживання ОСОБА_3 з ОСОБА_2 однією сімєю без реєстрації шлюбу у період з 2006 року по листопад 2013 року.

Визнано за ОСОБА_3 право приватної власності на автомобіль ВАЗ 2105 1983 р.в., державний номер НОМЕР_1, кузов №ХТА2105500D0374397.

Визнано за ОСОБА_2 право власності на квартиру з господарськими будівлями, спорудами та присадибною земельною ділянкою розташовану за адресою: АДРЕСА_2.

Стягнуто з ОСОБА_2 судовий збір на користь ОСОБА_3 у розмірі 243,60 гривень.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_2 звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права просив суд, скасувати рішення Лисичанського міського суду Луганської області від 29 вересня 2015 року та ухвалити нове рішення, яким задовольнити первісний позов повністю. У задоволенні зустрічного позову відмовити в повному обсязі.

Заслухавши доповідача, пояснення апелянта та представника позивачки за зустрічним позовом, дослідивши письмові матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду, судова колегія вважає апеляційну скаргу такою, що не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно ч. 1, ч. 3 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Судова колегія вважає, що у даному випадку вказані вимоги закону судом першої інстанції виконано.

Задовольняючи зустрічні позовні вимоги частково та відмовляючи у задоволенні первісного позову ОСОБА_2, суд виходив з того, що автомобіль ВАЗ 2105 1983 року випуску та квартиру з господарськими будівлями, спорудами та присадибною земельною ділянкою, що розташована за адресою: АДРЕСА_3, було придбано сторонами під час їх спільного проживання однією сімєю без реєстрації шлюбу, тому спірне майно належить їм на праві спільної сумісної власності та підлягає поділу.

Такі висновки суду відповідають обставинам справи та вимогам закону.

Згідно ст. 74 СК України, якщо жінка та чоловік проживають однією сім'єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними.

Статтею 60 СК України передбачено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Згідно з вимогами ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором; при вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім'ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім'ї.

Судом першої інстанції встановлено, що сторони з 2006 року по листопад 2013 року проживали однією сімєю, як чоловік та жінка без реєстрації шлюбу.

У травні 2007 року сторонами спільно було придбано рухоме майно, автомобіль ВАЗ 2105 1983 року випуску, державний номер НОМЕР_1,вартістю 5 000 гривень, який згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу (а.с.39) був зареєстрований за ОСОБА_2 22 травня 2007 року. Також, сторонами було придбано нерухоме майно розташоване за адресою: АДРЕСА_2, вартістю 5 000 гривень, та зареєстровано на ім»я ОСОБА_2 що підтверджується копією договору купівлі продажу від 15 травня 2007 року, та копією витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 23 травня 2007 року (а.с.37-38).

За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що спірне вищевказане рухоме та нерухоме майно сторонами було набуто в період спільного проживання однією сімєю без реєстрації шлюбу а тому, відповідно до вимог чинного законодавства воно є обєктом права спільної сумісної власності.

Доводи апеляційної скарги стосовно того, що вимога зустрічного позову ОСОБА_3 про встановлення факту проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без шлюбуне підлягає розгляду у позовному порядку, колегія суддів вважає необґрунтованими, оскільки у даній справі встановлення цього факту повязане з необхідністю вирішення в судовому порядку спору про право, а важливою складовою розгляду вимог у відповідності до ч.1 п. 5 ст. 256 ЦПК України, є відсутність спору про право.

Стосовно доводів апеляційної скарги, що судом першої інстанції не встановлений період часу спільного проживання сторін однією сімєю без реєстрації шлюбу, також колегія суддів вважає необґрунтованими, оскільки судом встановлений період спільного проживання сторін без реєстрації шлюбу, а саме у період з 2006 року по листопад 2013 року, і ці обставини апелянт під час розгляду апеляційної скарги підтвердив. Окрім того, пояснив, що у вказаний період спільно мешкав з ОСОБА_3 у належній їй квартирі, вони вели спільне господарство та витрачали грошові кошти за домовленістю на спільні потреби.

Інші доводи апеляційної скарги не є суттєвими, зводяться до не згоди з висновками суду по оцінці доказів, але згідно зі ст. 212 ЦПК України право оцінки наданих доказів належить безпосередньо суду.

Доказів, які б спростовували висновки суду, апелянтом не надано.

Згідно ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

У даному випадку доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, рішення суду відповідає вимогам закону, підстав для його скасування не вбачається.

Керуючись ст. ст. 308, 313-315 ЦПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Лисичанського міського суду Луганської області від 29 вересня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про витребування майна з чужого незаконного володіння та за зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про встановлення факту спільного проживання однією сімєю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу, визнання майна спільною сумісною власністю та поділ спільного майна - залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_2 судовий збір в розмірі 669 грн.90 коп. на користь держави.

Ухвала апеляційного суду Луганської області набирає чинності негайно, з моменту проголошення, та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів після її проголошення.

Головуючий

Судді :