Справа № 362/3023/15-ц
Провадження № 4-с/362/33/15
У Х В А Л А

іменем України

27.08.2015 року Васильківський міськрайонний суд Київської області в складі:

головуючого судді-Орди О.О

при секретарі -Хоменко О.А

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в місті Василькові Київської області скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на дії старшого державного виконавця відділу Державної виконавчої служби Васильківського міськрайонного управління юстиції Київської області, заінтересована особа: ОСОБА_3 про визнання дій неправомірними та скасування постанови,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1М звернувся до суду із скаргою, в якій просить визнати дії державного виконавця щодо накладення арешту неправомірними та зобовязання ВДВС Васильківського МРУЮ у Київській області зняти арешт з майна ОСОБА_1 Скаргу обґрунтовано тим, що в провадженні ВДВС Васильківського МРУЮ перебуває виконавче провадження № 26079782 про стягнення з ОСОБА_1 аліментів на користь ОСОБА_4В

23.04.2015 року державним виконавцем винесено постанову про арешт майна боржника ОСОБА_1М та оголошення заборони на його відчуження, яку заявник вважає необгрунтованою з наступних підстав. Заочним рішенням Васильківського міськрайонного суду Київської області від 08.02.2011 року вирішено стягнути з ОСОБА_1М на користь ОСОБА_5В аліменти щомісячно з 08.12.2009 року. На підставі виконавчого листа виданого Васильківським міськрайонним судом Київської області відкрито виконавче провадження про стягнення з ОСОБА_1М на користь ОСОБА_4В аліментів, проте ані заочного рішення ані постанови про відкриття виконавчого провадження ОСОБА_1М не отримував. Про наявність виконавчого провадження ОСОБА_1М дізнався лише в грудні 2014 року коли отримав довідку-розрахунок по аліментах. Факт неповідомлення боржника про існування виконавчого провадження зокрема підтверджується ухвалою Васильківського міськрайонного суду Київської області від 25.10.2013 року згідно якої відмовлено в задоволенні подання ВДВС Васильківського МРУЮ про тимчасове обмеження боржника ОСОБА_1М у праві виїзду за межі України з підстав ненадання суду доказів отримання боржником постанови про відкриття виконавчого провадження. 17.12.2014 року під час ознайомлення представником ОСОБА_1М з матеріалами виконавчого провадження ним було подано заяву про надання реквізитів банківського рахунку для сплати аліментів, але дану заяву державним виконавцем було проігноровано. 16.01.2015 року представником ОСОБА_1М було подано повторно письмову заяву щодо надання реквізитів банківського рахунку для здійснення сплати аліментів, яку також державним виконавцем було проігноровано. Оскільки реквізитів банківського рахунку надано не було, боржником була здійснена спроба самостійно дізнатися рахунок виконавчої служби для внесення коштів в рахунок сплати аліментів. Проте 03.03.2015 року ОСОБА_1М було здійснено оплату але помилково на рахунок ВДВС Васильківського РУЮ у Дніпропетровській області.Рахунок на імя стягувача ОСОБА_4В на який можно перерахувати кошти в рахунок сплати аліментів представником ОСОБА_1М було отримано лише 29.04.2015 року, після чого боржник почав невідкладно погашати заборгованість. Але 23.04.2015 року державним виконавцем винесено постанову про накладення арешту на майно боржника, проте на думку заявника вона є необгрунтованою оскільки боржник неодноразово намагався добровільно сплатити аліменти. '

В судовому засіданні представник заявника подав заяву про уточнення вимоги скарги та просив визнати дії державного виконавця щодо накладення арешту неправомірними та скасувати постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження серії ВП № 26079782 від 23.04.2015, крім того подавши письмові пояснення, яким він обгрунтовує вимоги скарги, зокрема те що ухвалою Васильківського міськрайонного суду від 25.10.2013 року встановлено факт відсутності доказів на підтвердження того, що державним виконавцем вживались дії для виконання рішення суду та боржник ухиляється добровільно виконувати рішення, крім того встановлено що боржник не отримував постанову про відкриття виконавчого провадження. Також на підтвердження своих вимог зазначив що постанову про арешт майна боржника державним виконавцем винесено ще до того як боржнику надано реквізити банківського рахунку для сплати аліментів. Крім того, боржнику стало відомо що реквізити банківського рахунку стягувача для сплати боржником аліментів змінилися ще приблизно три тижні тому але державний виконавець до сих пір не повідомив про це боржника. Представник заявника вимоги скарги підтримав, з підстав наданих в скаргі та додаткових письмових поясненнях просив задовольнити.

Державний виконавець ВДВС Васильківського МРУЮ в судове засідання не з'явився, належним чином повідомлений, про що свідчить його підпис, який міститься в матеріалах справи, на попередньому судовому засіданні заперечував проти задоволення скарги, зазначивши що відсутні правові підстави для її задоволення, так як державним виконавцем виконані усі вимоги закону при винесенні постанови про накладання арешту на майно.

Заінтересована особа -ОСОБА_3В та іі представник заперечували проти задоволення скарги, зазначивши що підстав для скасування постанови про накладення арешту не має, вона є законною та обгрунтованою а боржник зловживаючи своїми правами ухиляється від виконання рішення суду.

Дослідивши матеріали справи, оглянувши матеріали виконавчого провадження та заслухавши учасників судового розгляду, суд прийшов до наступного висновку.

Відповідно до ст. 13 Закону України «Про судоустрій та статус суддів», судові рішення, що набрали законної сили, є обов'язковими до виконання усіма органами державної служби, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об'єднаннями на всій території України. При цьому обов'язковість урахування судових рішень для інших судів визначається процесуальним законодавством, а невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, установлену законом.

У відповідності з ч. 1 ст. 17 Закону України «Про виконавче провадження» примусове виконання рішень державною виконавчою службою здійснюється на підставі виконавчих документів, визначених цим Законом.

Відповідно до ч.1 ст.383 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи

Відповідно до ч.1 ст. 6 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець зобов'язаний використовувати надані йому права відповідно до закону і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб.

Згідно п.3 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 7 лютого 2014 року N 6 «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах» зазначено, що при розгляді скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби суди повинні враховувати, що Законом про виконавче провадження передбачено заборону на зловживання процесуальними правами під час здійснення виконавчого провадження. Так, державний виконавець зобов'язаний вживати передбачені Законом про виконавче провадження заходи примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії (частина перша статті 11), а особи, які беруть участь у виконавчому провадженні, зобов'язані сумлінно користуватися усіма наданими їм правами з метою забезпечення своєчасного та в повному обсязі вчинення виконавчих дій (частина сьома статті 12).

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх в добровільному порядку, визначає Закон України «Про виконавче провадження».

Окремі питання організації виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до Закону України «Про виконавче провадження» підлягають примусовому виконанню, визначає Інструкція з організації примусового виконання рішень, затверджена наказом Міністерства юстиції України №512/5 від 02.04.2012 року, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 02.04.2012 року за № 489/20802. (далі-Інструкція).

Зокрема, згідно з ч.2 ст.25 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець протягом трьох робочих днів з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження. У постанові державний виконавець вказує про необхідність боржнику самостійно виконати рішення у строк до семи днів з моменту винесення постанови (у разі виконання рішення про примусове виселення боржника - у строк до п'ятнадцяти днів) та зазначає, що у разі ненадання боржником документального підтвердження виконання рішення буде розпочате примусове виконання цього рішення із стягненням з боржника виконавчого збору і витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, передбачених цим Законом. За заявою стягувача державний виконавець одночасно з винесенням постанови про відкриття виконавчого провадження може накласти арешт на майно та кошти боржника, про що виноситься відповідна постанова.

Судом встановлено, що 20.04.2011 року державним виконавцем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП № 26079782 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_4 аліментів на утримання дитини. Відповідно до зазначеної постанови державним виконавцем постановлено щомісяця сплачувати боржнику аліменти та надавати підтверджуючі документи про сплату. Вказана постанова була направлена ОСОБА_1 рекомендованим листом з повідомленням про вручення поштового відправлення за адресою вказаною у виконавчому документі. Натомість лист повернувся без вручення. Отже, відповідно до ч. 1 ст. 31 Закону України «Про виконавче провадження», ОСОБА_1 вважається повідомленим про відкриття виконавчого провадження.

Згідно пунктів 7.13 -7.13.1 Інструкції державний виконавець у разі надходження виконавчого документа про стягнення аліментів у день відкриття виконавчого провадження повинен підрахувати розмір заборгованості зі сплати аліментів та разом з постановою про відкриття виконавчого провадження повідомити про нього стягувача і боржника. Розрахунок заборгованості повинен бути помісячним і містити суму заробітної плати та інших доходів боржника, що залишилася після утримання податків, відсоток або частку заробітку (доходу), визначений виконавчим документом, загальну суму заборгованості. Якщо боржник не працює або відсутня інформація про отримання боржником доходів, державний виконавець розраховує заборгованість у такому самому порядку, виходячи із середньомісячної заробітної плати для відповідної місцевості. Після отримання достовірної інформації про джерела доходів боржника та їх розмір державний виконавець здійснює перерахунок заборгованості та повідомляє про нього стягувача і боржника. Якщо розмір заборгованості перевищує суму відповідних платежів за три місяці зі сплати аліментів, державний виконавець перевіряє майновий стан боржника з одночасним накладенням арешту на майно боржника та за наявності підстав вручає (направляє) боржнику письмове попередження про притягнення його до кримінальної відповідальності за ухилення від сплати аліментів.

Згідно довідки розрахунку від 01.10.2013 року № 134/10 заборгованість зі сплати аліментів ОСОБА_1М станом на 01.10.2013 року складає 16043,25 грн.

17.12.2014 року представник ОСОБА_1М -ОСОБА_2М ознайомився з матеріалами виконавчого провадження про стягнення з ОСОБА_1М на користь ОСОБА_4В аліментів на утримання дитини.

17.12.2014 року та 16.01.2015 представник ОСОБА_1М -ОСОБА_2М звертався до відділу ДВС Васильківського МРУЮ у Київській області щодо надання реквізитів рахунку ВДВС Васильківського МРУЮ у Київській області для здійснення перерахунку аліментів.

Пунктами 12.1. -12.2 Інструкції передбачено, що органи ДВС мають відповідні рахунки в органах Державної казначейської служби України для обліку депозитних сум і зарахування стягнутих з боржників коштів та їх виплати стягувачам у національній валюті, а також відповідні рахунки для обліку аналогічних операцій в іноземній валюті в банках. Розрахунки з таких рахунків здійснюються тільки в безготівковій формі. Не допускаються видача та переказ стягнутих державними виконавцями сум стягувачам без зарахування на депозитний рахунок органу ДВС.

Згідно заяви представника ОСОБА_1М -ОСОБА_2М від 13.03.2015 року боржником на рахунок ВДВС Васильківського МРУЮ у Київській області перераховано в рахунок сплати аліментів 700 гривень.

04.03.2015 року на вимогу державного виконавця Труфановою Д.В надано рахунки для перерахування коштів в рахунок погашення заборгованості по аліментам, про що свідчить заява яка міститься в матералах виконавчого провадження.

Відповідно до п. 5 ч. 3 ст. 11 Закону державний виконавець у процесі здійснення виконавчого провадження має право накладати арешт на майно боржника, опечатувати, вилучати, передавати таке майно на зберігання та реалізовувати його в установленому законодавством порядку.

Відповідно до ч. 2 ст. 52 Закону України «Про виконавче провадження», стягнення за виконавчими документами звертається у першу чергу на кошти боржника у гривнях та іноземній валюті, інші цінності, у тому числі кошти на рахунках і вкладах боржника у банках та інших фінансових установах, на рахунки в цінних паперах у депозитаріях цінних паперів.

У ч. 5 ст. 52 Закону передбачено, що у разі відсутності у боржника коштів та інших цінностей, достатніх для задоволення вимог стягувача, стягнення звертається також на належне боржнику інше майно, за винятком майна, на яке згідно із законом не може бути накладено стягнення. Звернення стягнення на майно боржника не зупиняє звернення стягнення на кошти боржника. Боржник має право запропонувати ті види майна чи предмети, на які необхідно у першу чергу звернути стягнення. Черговість стягнення на кошти та інше майно боржника остаточно визначається державним виконавцем.

За ч. 6 ст. 52 Закону стягнення на майно боржника звертається в розмірі і обсязі, необхідних для виконання за виконавчим документом, з урахуванням стягнення виконавчого збору, витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, штрафів, накладених на боржника під час виконавчого провадження. У разі якщо боржник володіє майном спільно з іншими особами, стягнення звертається на його частку, що визначається судом за поданням державного виконавця.

Відповідно до ст. 57 Закону України «Про виконавче провадження» арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно боржника може накладатися державним виконавцем шляхом: винесення постанови про арешт коштів та інших цінностей боржника, що знаходяться на рахунках і вкладах чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах; винесення постанови про арешт коштів, що перебувають у касі боржника або надходять до неї; винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження; проведення опису майна боржника і накладення на нього арешту.

Пунктом 7.13 Інструкції встановлено, що державний виконавець у разі надходження виконавчого документа про стягнення аліментів у день відкриття виконавчого провадження повинен підрахувати розмір заборгованості зі сплати аліментів та разом з постановою про відкриття виконавчого провадження повідомити про нього стягувача і боржника. Розрахунок заборгованості повинен бути помісячним і містити суму заробітної плати та інших доходів боржника, що залишились після утримання податків, відсоток або частку заробітку (доходу), визначеного виконавчим документом, загальну суму заборгованості.

Якщо розмір заборгованості перевищує суму відповідних платежів за три місяці зі сплати аліментів, державний виконавець перевіряє майновий стан боржника з одночасним накладенням арешту на майно боржника та за наявності підстав вручає (направляє) боржнику письмове попередження про притягнення його до кримінальної відповідальності за ухилення від сплати аліментів.

Згідно довідки-розрахунку від 20.04.2015 року № 70/10 заборгованість зі сплати аліментів ОСОБА_1М станом на 01.04.2015 року складає 31956,84 грн.

Відповідно до постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 23.04.2015 року старшим державним виконавцем ВДВС Васильківського МРУЮ для належного виконання рішення суду накладено арешт на все рухоме та нерухоме майно боржника-Попадюка ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_1. в межах суми звернення стягнення: 31956,84 грн.

Згідно зі ст.387 ЦПК України у разі встановлення обґрунтованості скарги, суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов'язує державного виконавця або іншу посадову особу державної виконавчої служби задовольнити вимогу заявника та усунути порушення або іншим шляхом поновлює його порушені права чи свободи.

Судом встановлено та матеріалами виконавчого провадження та скарги підтверджується факт намагання боржника після ознайомлення його представником з матеріалами виконавчого провадження розпочати добровільне виконання рішення суду про сплату аліментів, проте враховуючи що сума заборгованості станом на день винесення постанови про накладення арешту перевищула суму відповідних платежів за три місяці зі сплати аліментів, а заявник та його представник не надали суду доказів того що відсутність у них відповідних реквізитів банківського рахунку для сплати заборгованості по аліментах, позбавило їх можливості для повного погашення заборгованості по сплаті аліментів в сумі 31956, 84 грн, так як наявність суми заборгованості по сплаті аліментів яка перевищує суму відповідних платежів за три місяці зі сплати аліментів дає право державному виконавцю накладати арешт на майно боржника і це право не поставлено в залежність від добровільності сплати аліментів, а отже суд приходить до висновку про відмову в задоволенні скарги оскільки державним виконавцем при винесенні постанови від 23.04.2015 року про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження» було дотримано вимоги ст. 57, ч. 2 ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження» щодо порядку, повноважень, підстав та мети накладення арешту та заборони відчуження майна боржника.

Крім того суд не бере до уваги як підставу для скасування спірної постанови про накладення арешту ствердження представника заявника щодо того, що ОСОБА_1М не знав про відкриття вказаного виконавчого провадження, оскільки не отримував жодного процесуального документа державного виконавця та будь-яких інших документів, що і призвело до виникнення заборгованості по сплаті аліментів оскільки ці твердження спростовуються як матеріалами виконавчого провадження, згідно яких поштова кореспонденція адресована по місцю проживання ОСОБА_1 а саме: Київська область Васильківський район, с. Мархалівка, вул. Комсомольська, 4, так і поясненнями представника заявника який підтвердив що ОСОБА_1М дійсно мешкає за адресою Київська область Васильківський район, с. Мархалівка, вул. Комсомольська, 4 , проте причиною на його думку неотримання боржником поштової кореспонденції є те, що він багато працює і в робочі дні не має змоги отримувати кореспонденцію а жодних повідомлень про те що на його адресу надійшов будь-який лист з пошти ОСОБА_1М не отримував.

Враховуючи вищевикладене та керуючись ст.ст. 10, 11, 58, 60, 61, 209-215, 383, 387 ЦПК України суд, -

У Х В А Л И В:

Відмовити у задоволенні скарги представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на дії старшого державного виконавця відділу Державної виконавчої служби Васильківського міськрайонного управління юстиції Київської області, заінтересована особа: ОСОБА_3 про визнання дій неправомірними та скасування постанови

На ухвалу суду може бути подана апеляційна скарга до Апеляційного суду Київської області через Васильківський міськрайонний суд Київської області протягом пяти днів з дня проголошення ухвали, а особи, які приймали участь у справі , але не були присутні при оголошенні ухвали мають право подати скаргу протягом пяти днів з моменту отримання копії ухвали суду.

Суддя