№ 336/5186/15-ц
пр. № 2/336/2543/2015
РІШЕННЯ

Іменем України

(заочне)

05 жовтня 2015 року м. Запоріжжя

Шевченківський районний суд м. Запоріжжя у складі головуючого судді Дацюк О.І.

при секретарі Скибі О.Б.

за участі представника позивача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 звернулась з позовом до ОСОБА_3, вказавши, що є власником квартири АДРЕСА_1. В квартирі зареєстрована, але не мешкає з 2013 донька позивача ОСОБА_4, яка покинула квартиру з власного бажання, будь-яких перешкод у проживанні відповідачці позивач не створювала, у звязку з чим позивач просить визнати відповідача такою, що втратила право користування квартирою.

В судовому засіданні представник позивача на позові наполягала, пояснивши додатково, що позивач ОСОБА_2 є власником квартири за договором міни, право власності зареєстроване в установленому порядку. У 2013 року відповідач ОСОБА_3 донька позивача, добровільно залишила квартиру та забрала свої речі внаслідок конфлікту із матірю та з того часу до квартири не поверталась, бажання в ній мешкати не виявляла. Навіть після прийняття рішення органом опіки та піклування про необхідність повернення ОСОБА_3 до матері, ОСОБА_3 до місця проживання не повернулась, на цей час стосунки із матірю не підтримує.

Відповідач в судове засідання не з'явилась, про місце та час розгляду справи повідомлялась за допомогою оголошення у пресі у зв'язку з відсутністю відомостей про фактичне місце проживання. Керуючись ст. 224 ЦПК України, суд розглянув справу заочно.

Свідок ОСОБА_5 в судовому засіданні пояснила, що мешкає у квартирі № 32 по вул. магістральній, 70 у м. Запоріжжя з 1975 року. Влітку 2013 року свідок бачила, як ОСОБА_3 вивозила належні їх речі, пояснюючи, що виїжджає з квартири.

Свідок ОСОБА_6 суду пояснила, що родину позивача та відповідача знає багато років. У 2013 році між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 виник конфлікт з приводу стосунків останньої зі знайомим хлопцем, внаслідок якого ОСОБА_3 22.08.2013 року зібрала речі, покинула місце проживання, пояснивши згодом свідкові, що повертатись до матері наміру не має.

Свідок ОСОБА_7 в судовому засіданні вказала, що підтримує дружні стосунки з ОСОБА_2 ОСОБА_3 у серпні 2013 року пішла з дому та з того часу мешкає з батьком.

Свідок ОСОБА_8 суду пояснила, що є працівником служби у справах дітей, до якої у серпні 2013 року звернулась громадянка з приводу надання дозволу на проживання неповнолітньої ОСОБА_3 не з батьками. До служби були викликані батьки ОСОБА_3 та сама неповнолітня ОСОБА_3, яка відмовилась повертатись до матері, забрала свої речі, після чого повідомила, що буде мешкати із батьком.

При вивченні письмових доказів судом встановлено наступне.

Квартира АДРЕСА_2 належить на праві власності ОСОБА_2, що підтверджено копією договору міни від 25.11.1997 року та реєстраційним посвідченням (а.с. 4, 5).

На час розгляду справи в квартирі зареєстрована проживаючою донька позивача відповідач по справі ОСОБА_3. що підтверджено свідоцтвом про народження та довідкою Адресно-довідкового підрозділу УДМС в Запорізькій області.

Районною адміністрацією Запорізької міської ради по Шевченківському району як органом опіки та піклування 26.09.2013 року було надано рекомендацію неповнолітній ОСОБА_3 повернутися до свого постійного місця проживання разом із матірю ОСОБА_2

З показів допитаних в судовому засіданні свідків вбачається, що ОСОБА_3 місце свого проживання покинула добровільно у серпні 2013 року, забравши речі, після чого до квартири не поверталась та з2013 року у квартирі не мешкала.

При вирішенні справи суд виходить з такого.

Стаття 160 ч. 3 СК України вказує, що якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою.

Відповідно до ст. 29 ч. 1, 2 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. Фізична особа, яка досягла чотирнадцяти років, вільно обирає собі місце проживання, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Зважаючи на вищевикладені норм чинного законодавства, неповнолітня ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, на серпень 2013 року досягла шістнадцяти років, тож мала право вільно приймати рішення щодо свого місця проживання, а з пояснень свідків вбачається, що квартиру матері вона покинула добровільно, протягом двох років там не мешкає та повертатись бажання не виявляє, при цьому позивачем перешкод у проживанні в зазначеній квартирі перешкод не створюється.

Стаття 405 ЦК України вказує, що члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Оцінюючи в сукупності пояснення свідків та досліджені письмові докази, суд дійшов висновку, що обставини справи позивачем доведені, позовні вимоги обґрунтовані, тож вбачає підстави для задоволення позовних вимог про визнання особи такою, що втратила право користування квартирою.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 57-60, 208, 209, 212-215, 224-226 ЦПК України,

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням задовольнити.

Визнати ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, такою, що втратила право користування квартирою за адресою: АДРЕСА_3.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 судовий збір в сумі 243,60 гривень (двісті сорок три гривні 60 коп).

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії. У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржено відповідачем в загальному порядку.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Запорізької області шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення, а особами, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення через Шевченківський районний суд м. Запоріжжя.

Суддя О.І. Дацюк