Справа № 748/30/15-ц Провадження № 22-ц/795/905/2015 Категорія цивільнаГоловуючий у I інстанції Меженнікова С. П. Доповідач - Тагієв С. Р.
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
12 травня 2015 року м. Чернігів

АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІГІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ у складі:

головуючого - суддіТагієва С.Р.,
суддів:Бобрової І.О., Євстафіїва О.К.,
при секретарі:Нечасному О.Л.,
за участю:позивача ОСОБА_1 , представників: позивача - Кутукова С.О., відповідача - ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою Квартирно-експлуатаційного відділу м. Чернігова на рішення Чернігівського районного суду Чернігівської області від 30 березня 2015 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Квартирно-експлуатаційного відділу м. Чернігова про визнання незаконними та скасування наказів про застосування дисциплінарного стягнення та про звільнення з роботи, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, стягнення середньої заробітної плати за час затримки виконання рішення суду в частині поновлення на роботі, стягнення моральної шкоди,

в с т а н о в и в:
Рішенням Чернігівського районного суду Чернігівської області від 30 березня 2015 року позов задоволено частково, визнано незаконними та скасовано накази начальника Квартирно-експлуатаційного відділу (КЕВ) м. Чернігова: № 142 від 24 листопада 2014 року про застосування до ОСОБА_1 дисциплінарного стягнення у виді звільнення за п.4 ст. 40 КЗпП України та № 244 від 04 грудня 2014 року про звільнення ОСОБА_1 з роботи з посади сторожа матеріального складу за прогул без поважних причин за п.4 ст. 40 КЗпП України. Поновлено ОСОБА_1 на роботі на посаді сторожа матеріального складу КЕВ м. Чернігова з 03 листопада 2014 року. Стягнуто з КЕВ м. Чернігова на користь ОСОБА_1 2888 грн. 89 коп. середнього заробітку за час вимушеного прогулу при затримці рішення апеляційного суду Чернігіської області від 17 вересня 2014 року про поновлення на роботі за період з 18 вересня 2014 року по 30 жовтня 2014 року (включно) та 9691 грн. 76 коп. середнього заробітку за час вимушеного прогулу за період з 03 листопада 2014 року по 30 березня 2015 року (утримавши з цієї суми податки та інші обовязкові платежі) за вирахуванням виплаченої компенсації за невикористану відпустку, а також 1000 грн. в рахунок спричиненої моральної шкоди. Допущено негайне виконання рішення суду в частині поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку у межах суми стягнення за один місяць.

В апеляційній скарзі відповідач КЕВ м. Чернігова просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким у задоволенні позову відмовити в повному обсязі, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права. На думку апелянта, судом не повністю встановлені обставини справи, а саме: не враховано той факт, що з 2008 року Гончарівська КЕЧ, що дислокувалася у смт. Гончарівське Чернігівського району, розформована та на сьогоднішній день КЕВ м. Чернігова не має в смт. Гончарівському філій та відокремлених підрозділів. На думку апелянта, судом проігноровано свідчення позивача та свідків про те, що ОСОБА_1 було відомо, що її поновлено на роботу у військове містечко № НОМЕР_1 у АДРЕСА_1 . Також апелянт зазначає, що, допустивши негайне виконання рішення суду в частині поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку у межах суми стягнення за один місяць, суд вийшов за межі позовних вимог, оскільки такої вимоги позивач не заявляла.

Колегія суддів, заслухавши у судовому засіданні доводи сторін, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення суду залишенню без змін з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, позивач ОСОБА_1 працювала на посаді сторожа матеріального складу у КЕВ м. Чернігова з 01.04.2012 року. Місцем її роботи були склади у військовій частині № НОМЕР_2 , розташовані у смт. Гончарівське, Чернігівського району, Чернігівської області. У звязку зі скороченням чисельності та штату працівників ОСОБА_1 була звільнена з роботи за п.1 ст.40 КЗпП України з 30.11.2013 року. Рішенням апеляційного суду Чернігівської області від 17 вересня 2014 року ОСОБА_1 поновлено на посаді сторожа матеріального складу у КЕВ м. Чернігова з 01 грудня 2013 року (а.с.172-178).

На виконання даного рішенняя суду Наказом №226 від 31.10.2014 року ОСОБА_1 було поновлено на роботі, про що її поінформовано листом № 2329 від 31 жовтня 2014 року (а.с.80). Цим же листом позивача повідомлено про те, що місце її роботи - матеріальний склад по АДРЕСА_1 . Також їй було вручено ОСОБА_3 змінності працівників матеріального складу за цією адресою на листопад. Однак ОСОБА_1 виходила на роботу за попереднім місцем у смт. Гончарівському, про що повідомила відповідача заявою від 11 листопада 2014 року (а.с.16). Також нею неодноразово повідомлялось керівництво КЕВ про свою незгоду працювати в іншому населеному пункті. З наданих позивачкою актів вбачається, що вона не була допущена до виконання обовязків у смт. Гончарівському (а.с. 15-27). Оскільки ОСОБА_1 не виходила на роботу за адресою АДРЕСА_1 , відповідачем складалися відповідні Акти (а.с.139 144), і Наказом начальника КЕВ м. Чернігів № 142 від 24 листопада 2014 року прийнято попереднє рішення про застосування до ОСОБА_1 дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення з роботи за п.4 ст. 40 КЗпП України за прогул без поважних причин.

За згодою профспілкового комітету Наказом начальника КЕВ м. Чернігів № 244 від 04 грудня 2014 року ОСОБА_1 звільнено з займаної посади за прогул без поважних причин на підставі п. 4 ст. 40 КЗпП України (а.с.149).

Відповідно довідки КЕВ м. Чернігів за № 149 від 16 січня 2015 року на бухгалтерському та оперативному обліку КЕВ м. Чернігів перебувають будівлі матеріального складу, які розташовані лише в АДРЕСА_2 ( а.с.60).

Згідно наказу начальника КЕВ м. Чернігів „Про зміни в організації виробництва і праці та майбутнє звільнення працівників від 21.08.2013 року (зі змінами) усі посади сторожів матеріального складу у військовому містечку № НОМЕР_2 в АДРЕСА_3 скорочені (а.с. 147).

Слід врахувати, що на підприємстві були змінені істотні умови праці, тому після поновлення ОСОБА_1 на роботі на підставі судового рішення від 17 вересня 2014 року роботодавець повинен був роз`яснити її права у відповідності до ст.. 32 КЗпП України.

Частково задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції керувався приписами ч.1 ст.32 КЗпП України, відповідно до яких переведення в іншу місцевість допускається тільки за згодою працівника. Оскільки ОСОБА_1 була категорично проти роботи в іншій місцевості, про що повідомила керівництво підприємства, то, враховуючи розяснення постанови Пленуму Верховного суду України Про практику розгляду судами трудових спорів про те, що невихід працівника на роботу у Звязку з незаконним переведенням не можна вважати прогулом без поважних причин, спірні Накази є незаконними.

Колегія суддів апеляційного суду вважає, що такий висновок місцевого суду підтверджується матеріалами справи та не суперечить нормам матеріального та процесуального права. Аналізуючи всі дослідженні в судовому засіданні докази по справі в їх сукупності, суд приходить до висновку, що підприємство фактично здійснило переведення ОСОБА_1 на тому ж підприємстві на ту ж посаду в іншу місцевість проведено з порушенням ст. 32 КЗпП України, тобто без її згоди та відповідної заяви. Невихід ОСОБА_1 на роботу в звязку з незаконним переведенням не можна вважати прогулом без поважних причин. Тому Наказ №142 від 24 листопада 2014 року про накладення на ОСОБА_1 дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення та Наказ №244 від 04 грудня 2014 року про звільнення ОСОБА_1 за прогул без поважних причин на підставі п. 4 ст. 40 КЗпП України є незаконними та підлягають скасуванню.

Доводи апеляційної скарги не спростовують даних висновків суду. Твердження апелянта про те, що Гончарівська КЕЧ, що дислокувалася у смт. Гончарівське, була розформована 18 січня 2008 року і з тих пір КЕВ м. Чернігова у цьому населеному пункті не має жодних філій чи самостійних підрозділів, не заслуговують на увагу, оскільки з матеріалів справи слідує, що ОСОБА_1 працювала на посаді сторожа матеріального складу, розташованого у смт. Гончарівське, з 1 квітня 2012 року.

Не можуть бути взяті до уваги і доводи апелянта про те, що суд першої інстанції вийшов за межі позовних вимог, оскільки негайне виконання рішення суду в частині поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку у межах суми стягнення за один місяць є вимогою п.4 ч. 1.ст. 367 ЦПК України та ч. 5 ст. 235 КЗпП України.

За таких обставин рішення суду першої інстанції є законним і обґрунтованим, постановленим з додержанням норм матеріального і процесуального права, а доводи апеляційної скарги є такими, що не дають підстав для його скасування.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-315, 317, 319, 324 ЦПК України апеляційний суд, -

У Х В А Л И В:
Апеляційну скаргу Квартирно-експлуатаційного відділу м. Чернігова відхилити.

Рішення Чернігівського районного суду Чернігівської області від 30 березня 2015 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:Судді: