АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
Справа № 678/109/15-ц
Провадження № 22-ц/792/1891/15
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 вересня 2015 року м. Хмельницький

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

апеляційного суду Хмельницької області

в складі: головуючого - судді Талалай О.І.

суддів: Корніюк А.П., П'єнти І.В.

з участю: секретаря Кошельника В.М.,

позивача ОСОБА_1 і його представників ОСОБА_2,

ОСОБА_3

розглянула у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_4, ОСОБА_5 на рішення Летичівського районного суду від 21 серпня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4, ОСОБА_5, яка діє у власних інтересах та інтересах малолітніх дітей: ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8; до ОСОБА_9, ОСОБА_10, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, Орган опіки та піклування Летичівської районної державної адміністрації Хмельницької області, про виселення з житлового будинку.

Заслухавши доповідача, пояснення осіб, які беруть участь у справі, перевіривши матеріали справи, ознайомившись з доводами апеляційної скарги, колегія суддів

в с т а н о в и л а :

ОСОБА_1, звертаючись до суду з вказаним позовом, зазначив, що він є власником житлового будинку по АДРЕСА_1 на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 30 квітня 2014 року (51/100 частина будинку) і рішення Летичівського районного суду від 26 лютого 2014 року (49/100 частин будинку). У 2014 році погодився на пропозицію відповідачів здати їм у найм житловий будинок, дав згоду на реєстрацію ОСОБА_4 у будинку. Відповідачі обіцяли сплачувати комунальні послуги та вносити плату за найм будинку, проте не сплачували її. Після спливу декількох місяців почали поводити себе як господарі, чинять йому перешкоди у користуванні житловою площею, погрожували, що було підставою звернення до Летичівського РВ УМВСУ у Хмельницькій області. У жовтні 2014 року стало відомо, що без його згоди ОСОБА_4 зареєстрував у будинку інших відповідачів. Він змушений проживати у хліві, де незадовільні умови. 13 листопада 2014 року листом повідомляв ОСОБА_4 та ОСОБА_11 про звільнення житлового будинку і зняття з реєстрації. 10 лютого 2015 року повторно попередив усіх відповідачів про розірвання договору найму і звільнення у строк до 15 квітня 2015 року житлового будинку, який потрібен йому самому для проживання із членами сім'ї. У добровільному порядку відповідачі житлову площу не звільняють.

Рішенням Летичівського районного суду від 21 серпня 2015 року позов задоволено. Виселено ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_9, ОСОБА_12, ОСОБА_10, ОСОБА_8 із житлового будинку по АДРЕСА_1 без надання іншого житлового приміщення.

ОСОБА_4 і ОСОБА_5, не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, в апеляційній скарзі просять його скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у позові. Посилаються на те, що іншого житла не мають. Орган опіки та піклування Летичівської РДА не надав згоди на виселення малолітніх дітей.

У засіданні апеляційного суду позивач і його представники визнали апеляційну скаргу не обґрунтованою у повному обсязі. Інші особи, які беруть участь у справі, не з'явилися, про розгляд справи належним чином повідомлені.

Апеляційна скарга підлягає відхиленню з таких підстав.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Судом першої інстанції правильно встановлено, що ОСОБА_1 є власником житлового будинку по АДРЕСА_1 на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 30 квітня 2014 року (51/100 частина будинку) і рішення Летичівського районного суду від 26 лютого 2014 року (49/100 частин будинку). У будинку з квітня 2014 року із згоди власника проживають, а з червня 2015 року зареєстровані ОСОБА_4 і ОСОБА_5 разом з малолітніми дітьми ОСОБА_6 2005 року народження, ОСОБА_7 2013 року народження, ОСОБА_8 2015 року народження, а також ОСОБА_9 та ОСОБА_10 Останні не є членами сім'ї ОСОБА_1 Між сторонами склалися неприязні стосунки, дійти згоди щодо подальшого проживання відповідачів у будинку не можуть. Власник бажає особисто проживати у житловому будинку з членами своєї сім'ї, у чому йому відповідачами чиняться перешкоди.

Наведене підтверджується матеріалами справи.

Суд, давши належну оцінку зібраним по справі доказам в їх сукупності, обґрунтовано відповідно до вимог ст. ст. 319, 391 ЦК України усунув перешкоди ОСОБА_1 у користуванні житловим будинком і виселив відповідачів з будинку без надання іншого житлового приміщення.

Задовольняючи позов, суд виходив з положень ст. 391 ЦК України, проте в рішенні послався лише на ч. 1 ст. 319 ЦК України, відповідно до якої власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Згідно із ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Вирішуючи спір, суд помилково виходив також з того, що між сторонами виникли відносини із договору найму і їх виселення можливе в порядку і на підставах, передбачених ч. 3 ст. 825 ЦК України.

Дійшовши такого висновку, суд не звернув уваги на те, що дані укладення між сторонами договору найму у письмовій формі відсутні, письмових доказів на підтвердження його укладення на надано.

Статтею 158 ЖК Української РСР і ч. 1 ст. 811 ЦК України передбачено, що договір найму укладається у письмовій формі.

Однак це не призвело до неправильного вирішення справи.

На підставі ч. 2 ст. 308 ЦПК України не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Не ґрунтується на законі посилання апелянтів на те, що виселення дітей без згоди органу опіки та піклування Летичівської РДА є неправомірним.

Відповідно до діючого законодавства органи опіки та піклування здійснюють контроль за дотриманням батьками та особами, які їх замінюють, майнових і житлових прав та інтересів дітей.

Попередній дозвіл органів опіки та піклування необхідний для вчинення будь-яких правочинів щодо нерухомого майна, право власності на яке або право користування яким мають діти. (ст. 12 Закону України «Про основи соціального захисту бездомних громадян і безпритульних дітей»).

Батьки або особи, які їх замінюють, не мають права без дозволу органів опіки і піклування, наданого відповідно до закону, укладати договори, які підлягають нотаріальному посвідченню та/або державній реєстрації, відмовлятися від належних дитині майнових прав, здійснювати поділ, обмін, відчуження житла, зобов'язуватися від імені дитини порукою, видавати письмові зобов'язання. Органи опіки та піклування зобов'язані здійснювати контроль за додержанням батьками або особами, які їх замінюють, майнових та житлових прав дітей при відчуженні жилих приміщень та купівлі нового житла. (ст.ст. 17, 18 Закону України «Про охорону дитинства»).

Інші доводи апеляційної скарги на законність рішення суду не впливають і його висновки не спростовують.

Порушень процесуального закону, які б були підставою для скасування рішення, судом не допущено.

Рішення суду першої інстанції ґрунтується на повно, всебічно досліджених матеріалах справи, ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права і підстав у межах доводів апеляційної скарги для його скасування не вбачається.

Керуючись ст. ст. 307, 308, 315, 319 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_4, ОСОБА_5 відхилити.

Рішення Летичівського районного суду від 21 серпня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий: (підпис) Судді: (підписи)

Вірно:

Головуючий:

____________________________________________________________________

Головуючий в першій інстанції: Курнос С.О. Провадження: № 22-ц/792/1891/15

Доповідач: Талалай О.І. Категорія: 43