Справа № 750/8438/15-ц Провадження № 22-ц/795/2389/2015 Категорія цивільнаГоловуючий у I інстанції Литвиненко І. В. Доповідач - Хромець Н. С.
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
22 грудня 2015 року м. Чернігів

АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІГІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ у складі:

головуючого - суддіХромець Н.С.
суддів:Бечка Є.М., Горобець Т.В.
при секретарі:Мартиновій А.В.
за участю:представника позивача ОСОБА_1 .

Розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Чернігові апеляційну скаргу Управління праці та соціального захисту населення Деснянської у місті Чернігові ради на рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 09 листопада 2015 року у справі за позовом Управління праці та соціального захисту населення Деснянської у місті Чернігові ради до ОСОБА_2 про стягнення надміру сплачених коштів,

в с т а н о в и в:
Рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 09 листопада 2015 року у позові відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач просить рішення місцевого суду скасувати і ухвалити нове рішення про задоволення позову, посилаючись на порушення судом норм матеріального права та невідповідність висновків суду встановленим обставинам. Позивач, зокрема, посилається на те, що відповідач, отримавши від Управління адресну щомісячну допомогу особам, які переміщуються з тимчасово окупованої території України, не повідомив про отримання ним компенсації за піднайом житла за місцем проходження військової служби, внаслідок чого йому надміру виплачені кошти з державного бюджету у сумі 7 354,84 грн.

У судовому засіданні представник позивача підтримала апеляційну скаргу. Відповідач у судове засідання не з`явився, про час і місце розгляду справи повідомлений, що підтверджується повідомленням про вручення йому судової повістки 16 грудня 2015 року. У письмових запереченнях на апеляційну скаргу відповідач просить апеляційну скаргу позивача залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін, вважаючи скаргу необґрунтованою.

Вислухавши доповідь судді, пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що підстави для задоволення апеляційної скарги відсутні.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції послався на різні правові підстави призначення компенсації на піднайом житла і призначення адресної допомоги особам, які переміщуються з тимчасово окупованої території України, та відсутність, у зв`язку з цим, підстав для стягнення з відповідача отриманої суми допомоги.

Висновки суду відповідають встановленим обставинам справи та вимогам законодавства.

По справі встановлено, що військовослужбовець військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_2 та члени його сім`ї, які прибули з Автономної республіки Крим, 22 жовтня 2014 року звернулися до позивача із заявами про взяття на облік особи, яка переміщується з тимчасово окупованої території України або району проведення антитерористичної операції. 23 жовтня 2015 року відповідачеві, як уповноваженій особі від родини, була призначена щомісячна адресна допомога на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг відповідно до Порядку надання щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 01 жовтня 2014 року № 505. У січні 2015 року до Управління надійшов лист Міністерства соціальної політики України від 22.01.2015 року з роз`ясненням, що питання надання сім`ям військовослужбовців щомісячної адресної допомоги як особам, які переміщуються з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції, для покриття витрат на проживання, у т. ч. на оплату житлово-комунальних послуг, слід розглядати у разі, якщо військовослужбовець не забезпечується житлом та не отримує виплат на зазначені цілі. На запит позивача військова частина НОМЕР_1 листом від 05 лютого 2015 року повідомила, що ОСОБА_2 житловим приміщенням не забезпечувався, але отримував компенсацію за піднайом житла з 30 жовтня 2014 року.

Проте, доводи апеляційної скарги щодо неправильного застосування норм матеріального права та безпідставне отримання позивачем адресної щомісячної допомоги внаслідок подання ним документів з недостовірними відомостями не ґрунтуються на нормах законодавчих актів.

Так, адресна допомога особам, які переміщуються з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції призначається відповідно до Порядку надання щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 01 жовтня 2014 року № 505. Згідно з п. 4 постанови Кабінету Міністрів України від 01 жовтня 2014 року № 505 кошти для надання щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг, виділені Міністерству соціальної політики, а міністерство фінансів зобов`язане здійснити зазначені видатки за рахунок резервного фонду державного бюджету.

Грошова компенсація за піднайом (найом) жилого приміщення, що передбачена п.1 ст. 12 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», виплачується згідно з Порядком виплати грошової компенсації військовослужбовцям Збройних сил України за піднайом (найом) ними житлових приміщень, затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України від 26 червня 2013 року № 450. Пунктом 3 цього Порядку визначено, що виплата грошової компенсації військовослужбовцям здійснюється у межах відповідних бюджетних призначень, передбачених Міноборони. До того ж, вказаними нормативними актами передбачені різні підстави для призначення і різні розміри щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання і грошової компенсації військовослужбовцям Збройних сил України за піднайом (найом) ними житлових приміщень. Відповідно до статей 95 і 162 Житлового кодексу України розмір плати за користування житловим приміщенням за договором піднайму і розмір плати за користуванням житловим приміщенням за договором найму встановлюється угодою сторін таких договорів, плата за комунальні послуги береться крім плати за користування. Отже, компенсація військовослужбовцям за найом (піднайом) житлових приміщень і адресна допомога внутрішньо переміщеним особам на проживання, у тому числі на оплату житлово-комунальних послуг, не є однією і тією ж пільгою, компенсацією чи гарантією, як вважає позивач.

Суд першої інстанції також дав правильну правову оцінку посиланням позивача на вказівки, дані в листі Міністерства соціальної політики України від 22.01.2015 № 684/о/14-15/5. Лист Міністерства соціальної політики України не є нормативно-правовим актом і не може скасовувати положення Законів та постанов Кабінету міністрів України.

Крім того, доводи апеляційної скарги щодо подання відповідачем документів з недостовірними відомостями не ґрунтуються на вимогах Порядку надання щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 01 жовтня 2014 року № 505. Позивач стверджує, що відповідач не повідомив про факт отримання державних коштів на цілі, які вже фінансувалися Управлінням. Вимоги до заяв, які подаються внутрішньо переміщеними особами, визначені п. 3 Порядку оформлення і видачі довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 01 жовтня 2014 р. № 509 «Про облік внутрішньо переміщених осіб» і п. 5 Порядку надання щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 01 жовтня 2014 року № 505. Вказані нормативні акти як у редакції, що була чинна на час звернення відповідача із заявою про взяття на облік та про призначення адресної допомоги, так і в чинній редакції, не містять вимог про повідомлення заявником про отримання ним чи членами сім`ї інших соціальних виплат.

Виходячи із системного аналізу наведених норм права та викладених обставин справи апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції, ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позову, правильно встановив обставини спору, дослідив докази у справі, надав їм належну оцінку та дійшов обґрунтованого висновку про те, що отримувані виплати не є однією і тією ж пільгою , компенсацією чи гарантією та про відсутність підстав для врахування грошової компенсації за піднайом (найом) жилого приміщення при вирішенні питання про надання відповідачеві щомісячної адресної допомоги на проживання відповідно до Порядку надання щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 01 жовтня 2014 року № 505.

Рішення суду першої інстанції постановлене з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи апеляційної скарги не дають підстав для його скасування. Відповідно до ст. 308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313, 314, 315, 317, 319 ЦПК України, апеляційний суд

У Х В А Л И В:
Апеляційну скаргу Управління праці та соціального захисту населення Деснянської у місті Чернігові ради відхилити.

Рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 09 листопада 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:Судді: