Номер провадження: 22-ц/785/2162/15
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
Доповідач Громік Р. Д.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25.02.2015 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого Громіка Р.Д.,

суддів Панасенкова В.О., Драгомерецького М.М.,

при секретарі Добряк Н.І.,

розглянувши апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» на рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 29 серпня 2014 року по цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до ОСОБА_2 (третя особа Державна реєстраційна служба України) про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом передачі та набуття у власність,

встановила:

У березні 2014 року публічне акціонерне товариство «Дельта Банк» звернулося до Іллічівського міського суду Одеської області з позовною заявою до ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом передачі та набуття у власність, стверджуючи, що 01.04.2008 року між АКІБ «Укрсиббанк»» та ОСОБА_2 був укладений кредитний договір №0. За умовами вказаного договору, банк надав ОСОБА_2 споживчий кредит в сумі 77000,00 доларів США зі сплатою 12,80 відсотків річних за користування кредитом та кінцевим терміном повернення 01.04.2029 року.

З метою забезпечення виконання грошових зобовязань за вказаним кредитним договором Іпотекодавець ОСОБА_2 передала у іпотеку нерухоме майно квартиру за адресою: Одеська область, м. Іллічівськ, вул. Героїв Сталінграду, буд.1, корп. В, кв.56. Обтяження нерухомого майна було зареєстровано банком в Єдиному реєстрі заборон відчуження обєктів нерухомого майна та у Державному реєстрі іпотек.

На підставі рішення Загальних зборів акціонерів від 27.10.2009 року АКІБ «Укрсиббанк» змінило назву на Публічне акціонерне товариство «Укрсиббанк».

08 грудня 2011 року між ПАТ «Укрсиббанк» та Публічним акціонерним товариством «Дельта Банк» було укладено Договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитами.

Представник позивача вказував, що до позивача перейшло право вимоги, яке виникло з кредитного договору та договору іпотеки у обсязі та на умовах, що існували у первісного кредитора.

Через неналежне виконання умов Договору про надання споживчого кредиту у позичальника утворилася заборгованість у розмірі 121585,28 доларів США, що згідно курсу НБУ складає 971831,15 грн.

У звязку з цим представник позивача звернувся до суду з даним позовом та просить суд:

- у рахунок виконання основного зобовязання щодо оплати заборгованості у розмірі 121585,28 доларів США, що згідно курсу НБУ складає 971831,15 грн. за Договором про надання споживчого кредиту №0 від 01.04.2008 року, укладеним між АКІБ «Укрсиббанк» та ОСОБА_2, звернути стягнення на предмет іпотеки - квартиру за адресою: Одеська область, м. Іллічівськ, вул. Героїв Сталінграду, буд.1, корп. В, кв. 56 шляхом передачі Іпотекодержателю Публічному акціонерному товариству «Дельта Банк» права власності на вказане майно;

- визнати за Публічним акціонерним товариством «Дельта Банк» право власності на предмет іпотеки;

- припинити право власності Іпотекодавця ОСОБА_2, в тому числі права володіння, користування та розпорядження вказаною квартирою;

- виселити з квартири Іпотекодавця та всіх інших мешканців, які проживають і зареєстровані за вказаною адресою.

Представник позивача був належним чином сповіщений про день і час судового розгляду справи (а.с.1589), однак, до суду не зявився, надав заяву про розгляд справи без його участі та просив задовольнити позов у повному обсязі (а.с.122).

Відповідачка в судовому засіданні заперечила проти задоволення позову в повному обсязі, надала письмові заперечення (а.с.143-144), мотивуючи тим, що з 07 червня 2014 року набув чинності ЗУ «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», який розповсюджує дію на правовідносини, які склалися між нею та позивачем, тому просить відмовити у задоволенні позову в повному обсязі.

Рішенням суду в задоволенні позову Банку було відмовлено в повному обсязі.

Не погодившись з вказаним рішенням, позивач звернувся до суду апеляційної інстанції з апеляційною скаргою, в якій ставиться питання про скасування зазначеного рішення та ухвалення нового про задоволення заявлених позовних вимог, посилаючись при цьому на порушення норм матеріального та процесуального права.

Вивчивши матеріали справи, заслухавши суддю-доповідача, доводи апеляційної скарги та перевіривши законність і обґрунтованість рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, судова колегія вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає у зв'язку з тим, що районний суд повно і всебічно дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази згідно ст.ст. 10, 60, 212 ЦПК України, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин та застосував необхідні норми матеріального права.

Згідно ч.1 статті 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без зміни, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних підстав.

Судом першої інстанції правильно були встановлені наступні обставини.

01.04.2008 року між АКІБ «Укрсиббанк»» та ОСОБА_2 був укладений кредитний договір №0 (а.с.14-33). За умовами вказаного договору, банк надав ОСОБА_2 споживчий кредит в сумі 77000,00 доларів США зі сплатою 12,80 відсотків річних за користування кредитом та кінцевим терміном повернення 01.04.2029 року.

З метою забезпечення виконання грошових зобовязань за вказаним кредитним договором, 01.04.2008 року між АКІБ «Укрсиббанк» та ОСОБА_2 був укладений іпотечний договір, відповідно до якого ОСОБА_2 передала у іпотеку нерухоме майно квартиру за адресою: Одеська область, м. Іллічівськ, вул. Героїв Сталінграду, буд.1, корп. В, кв.56 (а.с.34-37). Обтяження нерухомого майна було зареєстровано банком в Єдиному реєстрі заборон відчуження обєктів нерухомого майна та у Державному реєстрі іпотек.

На підставі рішення Загальних зборів акціонерів від 27.10.2009 року АКІБ «Укрсиббанк» змінило назву на Публічне акціонерне товариство «Укрсиббанк».

08 грудня 2011 року між ПАТ «Укрсиббанк» та Публічним акціонерним товариством «Дельта Банк» було укладено Договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитами (а.с.64-67).

До ПАТ «Дельта Банк» перейшло право вимоги, яке виникло з кредитного договору та договору іпотеки у обсязі та на умовах, що існували у первісного кредитора (а.с.63, 68-90).

Через неналежне виконання умов Договору про надання споживчого кредиту у позичальника утворилася заборгованість у розмірі 121585,28 доларів США, що згідно курсу НБУ складає 971831,15 грн. (а.с.40), яка складається з:

- 76286,12 доларів США, що згідно курсу НБУ складає 609754,96 грн. заборгованість за кредитом;

- 45299,16 доларів США, що згідно курсу НБУ складає 362076,19 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом.

Відповідно до ч.2 ст.1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Таке ж право позикодавця передбачене п.7.1, 8.3 кредитного Договору (а.с.18).

Листами від 31.01.2014 року банк попереджав відповідача про наявність простроченої заборгованості і реалізацію права позикодавця, передбаченого Договором іпотеки, вимагаючи протягом 30-ти календарних днів сплатити поточну заборгованість (а.с.55-56).

Проте такі вимоги банку залишились без задоволення.

Для належного виконання зобов'язань статтею 546 ЦК України, передбачені такі види забезпечення виконання зобов'язання, як неустойка, порука, гарантія, застава, притримання, завдаток.

Згідно зі ст.672 ЦК України, в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов'язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави).

Статтею 575 ЦК України, передбачені окремі види застав: іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи.

За змістом частини 1 ст.583 К України та частини 2 ст.11 Закону України «Про іпотеку», заставодавцем може бути боржник або третя особа (майновий поручитель). При цьому застава (іпотека) завжди є забезпеченням певного узгодженого із заставодавцем (іпотекодавцем) зобов'язання. Законодавством розрізняється застава (іпотека), надана боржником та застава (іпотека), надана третьою особою (майновим поручителем).

Відповідно до ст.590 ЦК України, ст.33 Закону України «Про іпотеку», заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, якщо в момент настання терміну виконання зобов'язання, забезпеченого заставою, воно не буде виконано, якщо інше не передбачено законом чи договором. У разі часткового виконання боржником зобов'язання, забезпеченого заставою, право звернення на предмет застави зберігається в первісному обсязі.

Частиною 6 ст.3 Закону України «Про іпотеку», встановлено, що у разі порушення боржником основного зобов'язання відповідно до іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити забезпечені нею вимоги за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими особами.

Відповідно до пункту 4.1 Договору іпотеки у разі невиконання Позичальником умов основного зобов'язання Іпотекодержатель має право звернути стягнення на предмет іпотеки та задовольнити за рахунок його вартості свої вимоги у повному обсязі (а.с.35).

В той же час, 03.06.2014 року був прийнятий Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті».

Відповідно до п.1.1 вказаного закону, протягом його дії не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно із статтею 4 Закону України «Про заставу та/або предметом іпотеки згідно із статтею 5 Закону України «Про іпотеку», якщо таке майно виступає як забезпечення зобов'язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є об'єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно і загальна площа такого нерухомого житлового майна (об'єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв. метрів для квартири та 250 кв. метрів для житлового будинку.

Таким чином, оскільки вказаний закон є чинним, відповідач ОСОБА_2 заперечує проти звернення стягнення на предмет іпотеки: квартиру Одеська область, м. Іллічівськ, вул. Героїв Сталінграду, буд.1, корп. В, кв.56, загальною площею 60,2 кв.м., яка згідно пояснень відповідача та матеріалів справи є її єдиним місцем проживання, доказів про наявність іншого нерухомого майна у відповідача суду не подано, а тому суд першої інстанції дійшов до правильного та обґрунтованого висновку про відсутність законних підстав для задоволення позову в період дії вказаного вище Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті».

Таким чином, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, виконавши всі вимоги цивільно-процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу у відповідності з діючими нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин та дійшов до правильного висновку, що позовні вимоги позивача не підлягають задоволенню в період дії вказаного вище мораторію.

Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ст. ст. 10, 60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Апелянт не довів обставини, на які посилалася як на підставу своєї апеляційної скарги.

Твердження апелянта в апеляційній скарзі про те, що рішення суду першої інстанції не відповідає вимогам закону, є неспроможними.

Інші наведені в апеляційній скарзі доводи не спростовують висновків суду і не містять підстав для висновків про порушення або неправильне застосування судом норм права, які привели до неправильного вирішення справи.

Тому, на думку колегії суддів, справа розглянута по суті правильно, законних підстав для скасування чи зміни рішення суду першої інстанції немає.

Керуючись ст. ст. 303-304, 307 ч.1 п.1, 308, 313, 315, 317, 319, 324-325 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області,

ухвалила:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» відхилити, рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 29 серпня 2014 року залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції може бути оскаржена в касаційному порядку до касаційного суду протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили ухвалою.

Головуючий ОСОБА_3

Судді ОСОБА_4

М.М. Драгомерецький