Дата документу 23.12.2015
Справа № 320/760/15-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 грудня 2015 року Мелітопольський міськрайонний суд Запорізької області в складі:

головуючого - судді Купавської Н.М.

при секретарі Чудаковій А.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Мелітополі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа: секретар Вознесенської сільської ради Мелітопольського району Запорізької області ОСОБА_3, про визнання заповіту недійсним,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить визнати недійсним заповіт ОСОБА_4, посвідчений 08 січня 2014 року секретарем Вознесенської сільської ради Мелітопольського району Запорізької області ОСОБА_3

В судовому засіданні позивач та його представник ОСОБА_5 позов підтримали повністю та пояснили, що позивач є рідним сином ОСОБА_6, яка померла 23 січня 2014 року. Після її смерті відкрилася спадщина, яка складається з житлового будинку № 219 по вул.Кірова в с.Вознесенка Мелітопольського району Запорізької області та вкладів в АТ «Ощадбанк». Однак, за життя його мати склала заповіт, яким заповіла все належне їй майно ОСОБА_2, відповідачці по справі. Але вони вважають, що на час складання даного заповіту мати позивача тяжко хворіла на злоякісну мезотеліому плеври правої легені та середостіння. Про матір син піклувався. Однак, у період її знаходження в лікарні з 08.12.2013 року по 19.12.2013 року він не мав можливості надавати допомогу хворій матері, оскільки сам знаходився на амбулаторному лікуванні після дорожньо-транспортної пригоди. Крім того, він бачив, що коли сестра матері ОСОБА_7 привела в їх дім відповідачку ОСОБА_2, то остання постійно давала ОСОБА_4 якісь таблетки та ставила уколи, при цьому стан здоровя матері ставав з кожним днем гірше. На початку січня 2014 року стан здоровя матері погіршився до того, що вона не сприймала дійсних подій та втратила правильну життєву орієнтацію, а тому не могла розуміти значення своїх дій та керувати ними, що ставить під сумнів її волевиявлення при складанні заповіту. Таким чином вказаним заповітом, складеним його матір'ю, померлою 23.01.2014 року, на користь відповідачки ОСОБА_2 порушуються його права на спадщину, як спадкоємця першої черги за законом.

Відповідачка ОСОБА_2 у судове засідання не зявилася, однак у попередньому судовому засіданні пояснювала, що догляд за ОСОБА_4 вона здійснювала оскільки про це її попрохала сама ОСОБА_4, так як із своїм сином вона була в поганих стосунках. Після того, як ОСОБА_4 повернулася додому з лікарні, вона себе почувала добре. Що могла вона робила, викликала лікаря додому для відкачування рідини з легенів. Ініціатором складання заповіту була сама ОСОБА_4, при цьому вона була адекватна, усвідомлювала, що робить.

Представник відповідачки ОСОБА_8 в судовому засіданні позов не визнала та пояснила, що ознак психічного розладу у ОСОБА_6 на момент складання заповіту не було, вона у лікаря-психіатра на обліку не перебувала. Згідно висновку проведеної по справі судово-психіатричної експертизи ( в мотивувальної її частині) відсутні ознаки порушеної свідомості та порушень психіки, а саме: змін в інтелектуально-мнестичній сфері, ознак порушеної свідомості, хворобливого сприйняття навколишнього не відмічено. Вказаний висновок свідчить про те, що у ОСОБА_6 не дивлячись на соматичне захворювання та загальні симптоми астенії не було психічних змін, які б позбавляли її здатності усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними, що не може були підставою для визнання заповіту недійсним, відповідно до ст.225 ЦК України. Лише абсолютна неспроможність учасника правочину в момент складання заповіту розуміти значення своїх дій та керувати ними є підставою для визнання як заповіту так і інших правочинів недійсними, що закріплено в правовому висновку, зробленому судовою палатою у цивільних справах Верховного Суду України, постанова від 29.02.2012 року №6-9-цс/12. Покази свідків ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12 потребують критичної оцінки, тому що суперечать показам інших свідків та висновку судово-психіатричної експертизи.

Третя особа секретар Вознесенської сільської ради Мелітопольського району ОСОБА_3 у судове засідання не зявилася, від неї надійшла заява про слухання справи у її відсутність, справу просить вирішити на розсуд суду. Однак, вона була допитана в попередньому судовому засіданні та пояснила, що ОСОБА_4 неодноразово зверталася до неї із проханням підїхати для складання заповіту. 08 січня 2014 року ОСОБА_4 при складанні заповіту була в своєму розумі, адекватна, сказала, що хоче зробити заповіт на племінницю. При цьому вона їй повідомила, що у такому разі її син ОСОБА_13 ніякого майна не отримає, з чим вона була згодна, пояснивши, що він своє отримав.

Суд, заслухавши пояснення сторін, їх представників, допитавши свідків ОСОБА_10, ОСОБА_14, ОСОБА_9, ОСОБА_12, ОСОБА_11 Р,В., ОСОБА_7, ОСОБА_15, ОСОБА_16, дослідивши матеріали справи, вважає, що в позові слід відмовити з наступних підстав.

В судовому засіданні встановлено, що матірю позивача була ОСОБА_6, про що зазначено в свідоцтві про народження позивача серії І-ЖС №398716 від 05.06.1974 року /а.с.7/.

21.01.2014 року ОСОБА_4 померла, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії І-ЖС №282949 від 23.01.2014 року /а.с.9,10/.

На випадок своєї смерті ОСОБА_4 залишила заповіт на користь ОСОБА_2, який був посвідчений 08.01.2014 року секретарем Вознесенської сільської ради Мелітопольського району Запорізької області ОСОБА_3 /а.с.13/. Відповідно до заповіту ОСОБА_4 зробила заповідальне розпорядження, яким все своє майно, де б воно не знаходилося і з чого б воно не складалось і на яке вона за законом матиме право заповіла ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Відповідно до ст.ст. 1233, 1234 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Право на заповіт має фізична особа з повною вільною дієздатністю. Право на заповіт здійснюється особисто. Вчинення заповіту через представника не допускається.

Позивачем ставиться питання про визнання недійсним оспорюваного заповіту з підстав, передбачених ст. 225 ЦК України, а саме: з тих підстав, що волевиявлення заповідача при укладені заповіту не було вільним і не відповідало його волі.

Відповідно до ч. 2 ст. 1257 ЦК України за позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі.

Системний аналіз норм ЦК України свідчить, що відповідно до ч. 2 ст. 1257 ЦК України виключно підстави недійсності правочину, визначені у ст.ст. 225, 231 ЦК України зумовлюють те, що волевиявлення заповідача не було вільним та не відповідало його внутрішній волі.

Відповідно до ч. 1 ст. 225 ЦК України правочин, вчинений дієздатною фізичною особою в момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій і (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним.

Правила цієї статті ЦК України поширюються на ті випадки, коли фізичну особу не визнано недієздатною, однак у момент вчинення правочину особа перебувала у стані, коли вона не могла усвідомлювати значення своїх дій та (або) не могла керувати ними.

З довідок Мелітопольської центральної районної лікарні від 23 березня 2015 р. слідує, що ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2, на обліку у лікаря-психіатра не перебувала, а у період з 08 грудня 2013 року по 19 грудня 2013 року знаходилась на лікуванні в терапевтичному відділені №1 їхньої установи /а.с.72, 79/.

За даними Вознесенської сільської ради Мелітопольського району заповіт ОСОБА_6 від 08 січня 2014 року не скасовувався та не перезаповідався /а.с.13 зворот/.

Відповідно до абзацу 3 п.16 постанови пленуму верховного суду України № 9 від 06.11.2009 року про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними, при розгляді справ за позовами про визнання недійсними заповітів на підставі ст. 225, ч. 2 ст. 1257 ЦПК України, за клопотанням хоча б однієї зі сторін суд зобов'язаний призначити посмертну судово-психіатрічну експертизу. Висновок такої експертизи має стосуватися стану особи саме на момент вчинення правочину.

За клопотанням позивача по справі була призначена посмертна судово-психіатрична експертиза. Згідно з її висновком №350 від 03 червня 2015 року в момент підписання заповіту 08 січня 2014 року ОСОБА_4 виявляла психічний розлад у вигляді помірно-вираженого астенічного синдрому, внаслідок злоякісної мезотеліоми плеври правої легені (ТЗN2М1) з інвазією правого купола діафрагми, МТS- поразкою лімфовузлів правої легені і середостіння з боку поразки, а також МТS-депозитами Тh4 і Тh7 хребців, з правобічним ексудативним плевритом, укладеним больовим синдромом. В момент підписання заповіту 08 січня 2014 року ступінь психічних розладів була така, що істотно впливала (обмежувала) на її здатність розуміти значення своїх дій і керувати ними /а.с.88-96/.

Згідно ч. 1 ст. 360-7 ЦПК України рішення Верховного Суду України, прийняте за наслідками розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначену норму права, та для всіх судів України. Суди зобов'язані привести свою судову практику у відповідність із рішенням Верховного Суду України.

Постановою судової палати у цивільних справах Верховного суду України від 29.02.2012 року встановлено, що підставою для визнання правочину недійсним за ст. 225 ЦК України може бути лише абсолютна неспроможність особи в момент вчинення правочину розуміти значення своїх дій та (або) керувати ними і в основу рішення суду про недійсність правочину не може покладатися висновок експертизи, який ґрунтується на припущеннях.

Отже, проведеною у справі експертизою не зроблено висновку про абсолютну неспроможність ОСОБА_4 в момент підписання нею заповіту розуміти значення своїх дій та керувати ними, а лише стверджено, що існуючій в той час психічний розлад істотно впливав на її здатність розуміти значення своїх дій і керувати ними, що саме по собі не є підставою для визнання складеного і підписаного в такому стані заповіту недійсним з підстав передбачених ч.1 ст.225 ЦК України.

Відповідно до положень ст. 10, 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст.212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Отже, дослідженими по справі доказами в їх сукупності спростовується той факт, що в момент підписання ОСОБА_4 оспорюваного заповіту її волевиявлення не було вільним і не відповідало її внутрішній волі.

Пояснення допитаних в судовому засіданні свідків як зі сторони позивача, а саме: ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, так і свідків зі сторони відповідачки: ОСОБА_7, ОСОБА_15, ОСОБА_16, не містять даних які б вказували на те, що на час укладення заповіту 08 січня 2014 року ОСОБА_4 не могла розуміти значення своїх дій та керувати ними. З питанням про визнання недієздатною ОСОБА_4 до суду ніхто не звертався. Категоричного твердження про те, що в момент складання заповіту 08 січня 2014 року ОСОБА_4 була абсолютно неспроможна розуміти значення своїх дій та керувати ними висновок експертизи № 350 не дає, а тому, суд вважає, що в задоволенні позовних вимог слід відмовити.

Судові витрати суд розподіляє у відповідності до ст. 88 ЦПК України та відносить їх за рахунок позивача.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.10, 11, 60, 88, 212, 214, 215 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

В позові ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа: секретар Вознесенської сільської ради Мелітопольського району Запорізької області ОСОБА_3, про визнання заповіту недійсним відмовити.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Запорізької області протягом 10 днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги до Мелітопольського міськрайонного суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

СУДДЯ: