Справа № 127/691/15-ц
Провадження № 2/127/1496/15
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(ЗАОЧНЕ)

25 лютого 2015 року Вінницький міський суд Вінницької області

в складі: головуючого-судді Луценко Л.В.,

при секретарі Завадюк О.І.,

за участю: позивача ОСОБА_1,

представника третьої особи ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Вінниці цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Державної Казначейської служби України за участю третьої особи без самостійних вимог щодо предмету спору прокуратури м. Вінниці про стягнення моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до відповідача Державної Казначейської служби України за участю третьої особи без самостійних вимог щодо предмету спору прокуратури м. Вінниці про стягнення моральної шкоди, мотивуючи свої вимоги тим, що ухвалою слідчого судді Вінницького міського суду Вінницької області від 09.07.2014 року у справі №127/10769/14-к за скаргою ОСОБА_1 на бездіяльність прокуратури м. Вінниці щодо не внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань та зобовязання вчинити певні дії, скаргу задоволено частково, визнано бездіяльність прокурора м. Вінниці, яка полягає у не внесені відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань після отримання заяви або повідомлення про кримінальне правопорушення незаконною; зобовязано прокуратуру м. Вінниці виконати вимоги п.1 ч.2 ст.36 КПК України, шляхом починання досудового розслідування через внесення заяви ОСОБА_1 від 29.04.2014 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань, в іншій частині вимог відмовлено за безпідставністю.

Позивач зазначає, що слідчим суддею в вищезазначеній ухвалі суду від 09.07.2014 року встановлено, що прокуратурою м. Вінниці були порушені його права і свободи. У звязку з чим вважає, що йому було завдано моральну шкоду, яка полягає у душевних стражданнях, пов`язаних з протиправною поведінкою прокуратури м. Вінниці. Так, позивачу довелось неодноразово звертатись до прокуратури та суду, відриватись від звичайного роду занять, що порушило його нормальні життєві звязки та вимагало додаткових зусиль для організації свого життя, він витрачав кошти на поїздки, підготовку письмових звернень, а в цей час міг займатись звичними заняттями та отримувати грошові прибутки.

А відтак, вищевикладені обставини стали підставою для звернення позивача до суду з даним позовом, в якому просив стягнути з відповідача за рахунок коштів Державного бюджету України на його користь 20 000 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди, шляхом списання з єдиного казначейського рахунку.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив суд останні задовольнити з підстав, зазначених у позові, не заперечував проти винесення заочного рішення суду.

Представник відповідача до судового засідання не зявився із невідомих суду причин, хоча про день, час та місце судового розгляду повідомлявся належним чином, про що свідчать рекомендовані повідомлення про вручення поштових відправлень (а.с.18, 22).

В судовому засіданні представник третьої особи без самостійних вимог щодо предмету спору прокуратури м. Вінниці за довіреністю прокурор прокуратури м. Вінниці ОСОБА_2 заперечив проти задоволення позову позивача у звязку з безпідставністю.

Оскільки, у справі достатньо доказів для встановлення прав та взаємовідносин сторін та враховуючи те, що позивач не заперечує, відповідно до ст.224 ЦПК України, суд ухвалює заочне рішення.

Заслухавши пояснення сторін, всебічно та повно з'ясувавши обставини справи, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи, давши їм оцінку у сукупності з оголошеними та дослідженими матеріалами справи, суд вважає, що в задоволенні позову слід відмовити за наступних обставин.

Згідно ч.2 ст.1176 ЦК України право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом.

Відповідно до ч.1 ст.1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок: 1) незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян; 2) незаконного застосування адміністративного арешту чи виправних робіт, незаконної конфіскації майна, незаконного накладення штрафу; 3) незаконного проведення оперативно-розшукових заходів, передбачених законами України «Про оперативно-розшукову діяльність», «Про організаційно-правові основи боротьби з організованою злочинністю» та іншими актами законодавства.

Частина 1 статті 2 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадках: 1) постановлення виправдувального вироку суду; 1-1) встановлення в обвинувальному вироку суду чи іншому рішенні суду (крім ухвали суду про призначення нового розгляду) факту незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують чи порушують права та свободи громадян, незаконного проведення оперативно-розшукових заходів; 2) закриття кримінального провадження за відсутністю події кримінального правопорушення, відсутністю у діянні складу кримінального правопорушення або невстановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи у суді і вичерпанням можливостей їх отримати; 4) закриття справи про адміністративне правопорушення.

Як вбачається з матеріалів справи ухвалою слідчого судді Вінницького міського суду Вінницької області від 09.07.2014 року у справі №127/10769/14-к за скаргою ОСОБА_1 на бездіяльність прокуратури м. Вінниці щодо не внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань та зобовязання вчинити певні дії, скаргу задоволено частково, визнано бездіяльність прокурора м. Вінниці, яка полягає у не внесені відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань після отримання заяви або повідомлення про кримінальне правопорушення незаконною; зобовязано прокуратуру м. Вінниці виконати вимоги п.1 ч.2 ст.36 КПК України, шляхом починання досудового розслідування через внесення заяви ОСОБА_1 від 29.04.2014 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань, в іншій частині вимог відмовлено за безпідставністю (а.с.8-9).

Відповідно до ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього Кодексу.

Дійсно, вищезазначеною ухвалою слідчого судді Вінницького міського суду Вінницької області від 09.07.2014 року встановлений факт бездіяльності прокуратури м. Вінниці, яка полягає у не внесені відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань після отримання заяви або повідомлення про кримінальне правопорушення ОСОБА_1, однак у відповідності до положень ст.ст.1, 2 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» дія даного Закону на правовідносини, які є предметом даного спору, не поширюється. Оскільки у вищезазначеному Законі, зокрема у статтях 1, 2, чітко визначені випадки, в результаті яких виникає право на відшкодування шкоди, серед яких відсутній випадок щодо не внесення відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань після отримання заяви або повідомлення про кримінальне правопорушення.

А у відповідності до п.5 ст.3 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» саме у наведених в статті 1 цього Закону випадках громадянинові відшкодовується (повертається) моральна шкода.

Окрім того, суд вважає за можливе відмітити, що згідно п. 5 постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою та протиправними діями заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Натомість, позивачем не надано жодного належного та допустимого доказу того, що йому була спричинена прокуратурою м. Вінниці моральна шкода в результаті не внесення відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань. Також, не зрозуміло з чого виходив позивач, визначаючи розмір шкоди, оцінюючи душевні страждання та чи останні були в дійсності насправді.

Окрім того, позивачем не підтверджений факт завдання збитків у вигляді втрати часу, впродовж якого міг займатись звичними зайняттями та отримувати грошові прибутки, та розмір цих збитків.

Тому, суд, оцінивши допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів приходить до висновку, що позовні вимоги, заявлені позивачем, не знайшли своє підтвердження у судовому засіданні, а відтак задоволенню не підлягають.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.1, 2 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», ст.ст. 185, 304 КУпАП, ст.ст. 1167, 1176 ЦК України, ст.ст.10, 11, 60, 79, 85, 88, 212-215, 218, 224-226 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

В задоволенні позову ОСОБА_1 до Державної Казначейської служби України за участю третьої особи без самостійних вимог щодо предмету спору прокуратури м. Вінниці про стягнення моральної шкоди відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Суддя: