Провадження №2/760/7977/15
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 грудня 2015 року Солом'янський районний суд м. Києва в складі

головуючого судді - Усатової І.А.

при секретарі - Здорик Л.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду, в м. Києві цивільну справу за позовом Волинської обласної ради до Товариства з обмеженою відповідальністю «ГАЛИЧИНА - ТАБАК», ОСОБА_2, Державної служби інтелектуальної власності України про визнання недійсним повністю свідоцтва України на знак для товарів та послуг № НОМЕР_1 від 25.09.2015, -

ВСТАНОВИВ:

Волинська обласна рада звернулась до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «ГАЛИЧИНА - ТАБАК», ОСОБА_2, Державної служби інтелектуальної власності України про визнання недійсним повністю свідоцтва України на знак для товарів та послуг № НОМЕР_1 від 25.09.2015 року.

Також, позивач просив суд зобов'язати Державну службу інтелектуальної власності України внести до Державного реєстру свідоцтв України на знаки для товарів і послуг відомості про визнання повністю недійсним свідоцтва України № НОМЕР_1 від 25.09.2015 року та здійснити публікацію про це в офіційному бюлетені «Промислова власність».

В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач зазначає, що знак для товарів і послуг за Свідоцтвом України № НОМЕР_1 від 25.09.2015 року не відповідає умовам надання правової охорони, оскільки зображення герба Волинської області використовується без згоди Волинської області ради, і його використання в складі Знака при маркуванні алкогольної продукції може призводити до введення в оману споживачів, щодо територіальної приналежності виробника, та щодо схвалення такої продукції органом місцевого самоврядування.

Таким чином, за твердженням позивача, дії відповідачів щодо реєстрації Знака за Свідоцтвом України № НОМЕР_1 направлені на неправомірне, всупереч закону, використання Знака, який містить в своєму складі Герб Волинської області та в сукупності зі словесним елементом «ВОЛИНЬ» створює недостовірне уявлення споживачів про належність продукції та її виробника до Волинської області, що призводить до дискредитації органу місцевого самоврядування, в компетенції якого знаходиться затвердження змісту, опису та порядку використання символіки області.

Крім того, позивач зазначає, що Знак за Свідоцтвом України № НОМЕР_1 зареєстрований від 25.09.2015 року, який належить відповідачу 1 та відповідачу 2 не відповідає умовам надання правової охорони та порушує права інших осіб.

Таким чином, на думку позивача свідоцтво України №203814 не відповідає умовам надання правової охорони визначених ч. 2 ст. 6 Закон України «Про охорону прав на знаки для товарів і послуг», а саме, не можуть одержати правову охорону позначення, які є оманливими або такими, що можуть ввести в оману щодо товару, послуги або особи, яка виробляє товар або надає послугу.

Враховуючи зазначене, позивач просив визнати повністю недійсним свідоцтво України на знак для товарів та послуг № НОМЕР_1 зареєстрований від 25.09.2015 року, який належить Товариству з обмеженою відповідальністю «ГАЛИЧИНА - ТАБАК» та ОСОБА_2 з тих підстав, що:

- оскільки знак для товарів і послуг за Свідоцтвом України № НОМЕР_1 від 25.09.2015 року містить в своєму складі Герб Волинської області та в сукупності зі словесним елементом «ВОЛИНЬ», використовується без згоди Волинської обласної ради, і його використання в складі Знака при маркуванні алкогольної продукції, може призвести до введення в оману споживачів, щодо територіальної приналежності виробника, та щодо схвалення такої продукції органом місцевого самоврядування;

- свідоцтво України на знак для товарів та послуг № НОМЕР_1 зареєстрований від 25.09.2015 року, який належить Товариству з обмеженою відповідальністю «ГАЛИЧИНА - ТАБАК» не відповідає умовам надання правової охорони та порушує права інших осіб.

Представники позивача в судовому засіданні позов підтримав, просили задовольнити заявлені позовні вимоги у повному обсязі.

Представник відповідача 1 та відповідача 2 в судовому засіданні проти позову заперечував посилаючись на необґрунтованість заявлених вимог, а також посилаючись на вимоги ст. 60 ЦПК України, вважає, що позивачем не надано доказів в підтвердження заявлених вимог.

Зокрема, в своїх письмових запереченнях проти позову представник відповідача 1 та відповідача 2 зазначив, що виходячи з положень ч. 1 ст. 5, ч. 1 ст. 6 Закону України «Про охорону прав на знаки для товарів і послуг» знак за Свідоцтвом України № НОМЕР_1 від 25.09.2015 року не зображає виключно державні герби, а наявність в складі Знаку зображувального елементу: білого хреста на червоному фоні - не є порушенням закону та не потребує згоди відповідного компетентного органу.

Крім того, представник відповідача 1 та відповідача 2 звертає увагу на те, що Волинська обласна рада, відповідно до Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» на який посилається позивач в обґрунтування позовних вимог, визначає систему та гарантії місцевого самоврядування в Україні, засади організації та діяльності, правового статусу і відповідальності органів та посадових осіб місцевого самоврядування, водночас вказаний закон не регулює механізму, порядку і способу отримання дозволу на використання місцевої символіки.

Таким чином, представник відповідача 1 та відповідача 2 вважає, що оскільки відсутній механізм отримання дозволу на використання місцевої символіки Волинської обласної ради, то представляється можливим використання її в рамках діючого законодавства без дозволу,

Отже, представник відповідача 1 та відповідача 2 стверджує, що використання герба Волинської області відбувається відповідно до охоронних документів наданих Державною службою інтелектуальної власності комплексно, а не з використанням окремого елемента, в зв'язку з чим , що позовні вимоги Волинської обласної ради є безпідставними, надуманими та незаконними, а тому відсутні підстави в розумінні положень ст. 6, 19 Закону України "Про охорону прав на знаки для товарів і послуг" для визнання свідоцтва на знак для товарів та послуг №203814 зареєстрований від 25.09.2015 року недійсним.

Представник відповідача 3 в судовому засіданні проти позову заперечував посилаючись на необґрунтованість заявлених вимог, а також на результати експертизи заявки, відповідно до висновку якої знак за оскаржуваним свідоцтвом відповідає умовам надання правової охорони.

У своїх запереченнях представник відповідача 3 зазначив, що реєстрація знаку була здійснена у повній відповідності до вимог чинного законодавства України за результатами формальної та кваліфікаційної експертизи, в зв'язку з чим у відповідача 3 підстав для відмови в реєстрації знаку не було.

Представник відповідача 3 вказав, що Державною службою було прийнято рішення про реєстрацію знака та видачу свідоцтва України № НОМЕР_1 у відповідності до вимог Закону України «Про охорону прав на знаки для товарів і послуг» та Правил «Складання, подання та розгляду заявки на видачу свідоцтва України на знак для товарів і послуг».

До того ж, представник відповідач 3 зазначив, що оскільки позивач не надав в розумінні ст. 60 ЦПК України доказів того, що знак за свідоцтвом України № НОМЕР_1 породжує у свідомості споживачів асоціації пов'язані з конкретним виробником та «очевидності» введення в оману споживача, то твердження позивача про введення в оману, щодо територіальної приналежності виробника, та щодо схвалення такої продукції органом місцевого самоврядування є хибними, необґрунтованими, а тому заявлені до нього вимоги є безпідставними.

Вислухавши пояснення сторін, дослідивши та оцінивши матеріали справи, суд приходить до наступного.

Судом встановлено, що 25.09.2015 року Держслужба на підставі заявки № m2014 02250, (дата подання заявки - 14.02.2014 року) на підставі висновку про відповідність позначення умовам надання правової охорони за результатами кваліфікаційної експертизи видала свідоцтво України № НОМЕР_1 на ім'я відповідача 1 та відповідача 2 (а.с. 81).

Знак за свідоцтвом України № НОМЕР_1 зареєстровано для товарів і послуг відносно 33 - го класу МКТП: алкогольні напої, крім пива; алкогольні напої, що містять фрукти; алкогольні напої, що сприяють травленню; аперитиви; арак (рисовий алкогольний напій); байцзю (китайський алкогольний напій); бренді; вина; віскі; ганусова (анісова) горілка (настоянка); ганусовий (анісовий) лікер; горілка; горілка вишнева; грушевий сидр; джин (ялівцева горілка); коктейлі; кюрасо (лікер); лікери; медівка (гідромель); м'ятні настоянки; напої алкогольні змішані, крім напоїв на основі пива; настоянки гіркі; ніра (алкогольний напій на основі цукрової тростини); перегінні алкогольні напої; пікети (вино з виноградних вичавків); рисовий спирт; ром; саке (рисова горілка); сидри; спиртні напої; спиртові екстракти; спиртові есенції; фруктові екстракти спиртові, тобто товарів, які відносяться до 33 класу Міжнародної класифікації товарів і послуг.

Наведене підтверджується наданою Держслужбою випискою з Державного реєстру свідоцтв України на знаки для товарів і послуг щодо вказаного свідоцтва України (а.с. 98).

Позивач просить визнати свідоцтво України № 169319 недійсним, посилаючись на ту обставину, що знак для товарів і послуг за Свідоцтвом України № НОМЕР_1 від 25.09.2015 року містить в своєму складі Герб Волинської області та в сукупності зі словесним елементом «ВОЛИНЬ», однак використовується без згоди Волинської обласної ради, а тому такі дії є неправомірними, порушують права і законні інтереси позивача та територіальної громади.

Суд вважає твердження позивача в цій частині необґрунтованими та такими, що суперечать чинному законодавству з огляду на наступне.

Так, Волинська обласна рада зазначає, що відповідачами здійснюється незаконне, використання місцевої символіки (Волинської області) при маркуванні алкогольної продукції використовується зображення герба Волинської області.

При цьому, Волинська обласна рада посилається на те, що п.3.7., 3.10 Положення Положення про зміст, опис та порядок використання символіки області затвердженого рішення Волинської обласної ради від 16.03.2004р. №10/8 із змінами, внесеними рішеннями Волинської обласної ради від 26.05.2009р. №29/39 та від 05.04.2013р. №18/13 відповідно до якого без дозволу обласної ради юридичні та фізичні особи мають виключне право використовувати затверджені зображення герба та прапора Волинської області лише з метою національно-патріотичного виховання молоді та у випадках, передбачених п.3.4., п.3.5., п.3.6. цього Положення.

Проте, Товариство з обмеженою відповідальністю «ГАЛИЧИНА - ТАБАК», не зверталось до Волинської обласної ради з проханням надати дозвіл на використання символіки Волинської області.

Разом з цим вказує, що до Волинської обласної ради звернулась Луцька філії ТзОВ "Галичина-Табак" з листом від 25.07.2014р. №3, в якому просила надати дозвіл на використання зображення герба Волинської області у своїй комерційній діяльності.

26.09.2014 року під час голосування на засіданні чергової сесії обласної ради проект рішення щодо надання дозволу на використання герба Волинської області ТОВ «ГАЛИЧИНА - ТАБАК» затверджено не було.

Відповідно до п.3.7 Положення про зміст, опис та порядок використання символіки області затвердженого рішення Волинської обласної ради від 16.03.04 №10/8 із змінами, внесеними рішеннями Волинської обласної ради від 26.05.09. №29/39 та від 05.04.13 №18/13, юридичні та фізичні особи мають право використовувати затверджені зображення герба та прапора Волинської області з метою національно-патріотичного виховання молоді і формування національної свідомості громадян без прийняття рішення обласної ради про надання дозволу на використання символіки області. У разі використання символіки Волинської області з комерційною метою (реклама товару, фірми виготовлення сувенірної продукції тощо) - дозвіл на використання символіки надається рішенням обласної ради.

З аналізу положень Закону України «Про місцеве самоврядування» вбачається, що зміст, опис та порядок використання символіки територіальних громад сіл, селищ, міс, районів та областей визначаються відповідною радою, колегія суддів апеляційної інстанції зазначає.

Проте, суд звертає увагу позивача на те, що зазначений ним же в позовній заяві Закону України «Про місцеве самоврядування», визначає систему та гарантії місцевого самоврядування в Україні, засади організації та діяльності, правового статусу і відповідальності органів та посадових осіб місцевого самоврядування, водночас вказаний Закон не регулює механізму, порядку і способу отримання дозволу на використання місцевої символіки, а тому доводи апелянта з цього приводу є безпідставними.

Статтею 4 Закону України «Про дозвільну систему у сфері господарської діяльності» закріплено основні вимоги до дозвільної системи у сфері господарської діяльності. Так, виключно законами, які регулюють відносини, пов"язані з одержанням документів дозвільного характеру, встановлюються: необхідність одержання документів дозвільного характеру та їх види; дозвільний орган, уповноважений видавати документ дозвільного характеру; платність або безоплатність видачі (переоформлення, видачі дубліката, анулювання) документа дозвільного характеру; строк видачі або надання письмового повідомлення про відмову у видачі документа дозвільного характеру; вичерпний перелік підстав для відмови у видачі, переоформлення, видачі дубліката, анулювання документа дозвільного характеру; строк дії документа дозвільного характеру або неможливість строку дії такого документа; перелік документів дозвільного характеру у сфері господарської діяльності; перелік та вимоги до документів, які суб'єкту господарювання необхідно подати для одержання документа дозвільного характеру.

Абзацом 2 п.4 ст.11 Закон України "Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів" визначено, що етикеточна продукція розробляється товаровиробником алкогольних та тютюнових виробів і повинна відповідати вимогам чинного законодавства про мови (крім додаткової інформації щодо характеристик продукту), не потребує додаткових узгоджень, є промисловою власністю виробника та захищається згідно з чинним законодавством про промислову (інтелектуальну) власність. Власні назви алкогольних напоїв та тютюнових виробів визначаються їх виробниками і можуть відтворювати зареєстрований чи поданий на реєстрацію знак для товарів і послуг або бути його частиною.

Таким чином, з аналізу зазначених вище положень законодавства вбачається, що на час звернення позивач з даним позовом відсутній закон яким передбачено обов'язкове отримання дозволу на право використання місцевої символіки, що дає змогу відповідачам використовувати місцевої символіки без дозволу в рамках діючого законодавства України.

Згідно ст. 418 ЦК України право інтелектуальної власності - це право особи на результат інтелектуальної, творчої діяльності або на інший об'єкт права інтелектуальної власності, визначений цим Кодексом та іншим законом. Право інтелектуальної власності становлять особисті немайнові права інтелектуальної власності та (або) майнові права інтелектуальної власності, зміст яких щодо певних об'єктів права інтелектуальної власності визначається цим Кодексом та іншим законом. Право інтелектуальної власності є непорушним. Ніхто не може бути позбавлений права інтелектуальної власності чи обмежений у його здійсненні, крім випадків, передбачених законом.

За умовами ст. 419 ЦК України право інтелектуальної власності та право власності на річ не залежать одне від одного. Перехід права на об'єкт права інтелектуальної власності не означає переходу права власності на річ. Перехід права власності на річ не означає переходу права на об'єкт права інтелектуальної власності.

Відповідно до ст. 421 ЦК України суб'єктами права інтелектуальної власності є: творець (творці) об'єкта права інтелектуальної власності (автор, виконавець, винахідник тощо) та інші особи, яким належать особисті немайнові та (або) майнові права інтелектуальної власності відповідно до цього Кодексу, іншого закону чи договору.

Згідно ч.1 ст. 424 ЦК України майновими правами інтелектуальної власності є: 1) право на використання об'єкта права інтелектуальної власності; 2) виключне право дозволяти використання об'єкта права інтелектуальної власності; 3) виключне право перешкоджати неправомірному використанню об'єкта права інтелектуальної власності, в тому числі забороняти таке використання; 4) інші майнові права інтелектуальної власності, встановлені законом.

Як встановлено судом, 25.09.2015 року Держслужба на підставі заявки № m2014 02250, (дата подання заявки - 14.02.2014 року) та на підставі висновку про відповідність позначення умовам надання правової охорони за результатами кваліфікаційної експертизи видала свідоцтво України № НОМЕР_1 на ім'я відповідача 1 та відповідача 2 (а.с. 81).

За приписами п. 1 ст. 5 Закону України «Про охорону прав на знаки для товарів і послуг» правова охорона надається знаку, який не суперечить публічному порядку, принципам гуманності і моралі та на який не поширюються підстави для відмови в наданні правової охорони, встановлені цим Законом.

У відповідності до п. 3 постанови Верховної Ради України «Про введення в дію Закону України «Про охорону прав на знаки для товарів та послуг» від 23 грудня 1993 року відповідність знаків умовам їх реєстрації визначається згідно з законодавством, що діяло на дату подання заявки.

Отже, на дату подання заявки № m2014 02250 на спірну торговельну марку (25.09.2015) чинним був Закон України «Про охорону прав на знаки для товарів і послуг» від 15 грудня 1993 р. з останніми змінами від 09.04.2015 р.

Згідно з п. «а» ч. 1 ст. 19 Закону України «Про охорону прав на знаки для товарів і послуг» свідоцтво може бути визнано у судовому порядку недійсним повністю або частково у разі невідповідності зареєстрованого знака умовам надання правової охорони.

Згідно зі ст. 7 ст. 18 Закону України "Про охорону прав на знаки для товарів і послуг" особа, яка бажає одержати свідоцтво, подає до Установи заявку.

Експертиза заявки № m 2014 02250 проводилася відповідно до ст. 19 Закону України «Про охорону прав на знаки для товарів і послуг» та Правил складання, подання та розгляду заявки на видачу свідоцтва України на знак для товарів і послуг, затверджених наказом Державного патентного відомства України №116 від 28.07.1995 та зареєстрованих у Міністерстві юстиції України 02.08.1995 за № 276/812 (в редакції наказу Державного патентного відомства України № 72 від 20.08.1997) (надалі - Правила).

Відповідно до п.1 ст.10 Закону України «Про охорону прав на знаки для товарів і послуг» від 15.12.1993 (з подальшими змінами і доповненням) експертиза заявки має статус науково-технічної експертизи, складається з формальної експертизи та кваліфікаційної експертизи (експертизи по суті) і проводиться закладом експертизи відповідно до цього Закону та правил, встановлених на його основі Установою. Згідно з п.15 цієї ж статті, під час кваліфікаційної експертизи перевіряється відповідність заявленого позначення умовам надання правової охорони, визначеним цим Законом.

Відповідно до п.4.3.1.2 Правил складання і подання заявки на видачу свідоцтва України на знак для товарів і послуг, що затверджені наказом Держпатенту N 116 від 28.07.95 та зареєстровані в Міністерстві юстиції України 2 серпня 1995 р. за N 276/812, зі змінами в редакції Наказу Держпатенту N 72 Від 20.08.97 (далі Правила) при перевірці позначення, заявленого на реєстрацію як знак, щодо наявності підстав для відмови у наданні правової охорони, відповідно до пункту 1 статті 6 Закону, встановлюється: чи не зображує заявлений знак виключно державні герби, прапори та емблеми; офіційні назви держав; емблеми, скорочені або повні найменування міжнародних міжурядових організацій; офіційні контрольні, гарантійні та пробірні клейма, печатки; нагороди та інші відзнаки, або чи не є схожим з ними настільки, що їх можна сплутати. Зазначені в абзаці 1 цього пункту позначення можуть бути включені до знака, як елементи, що не охороняються, відповідно до пункту 1 статті 6 Закону, якщо на це є згода компетентного органу або їх власників. Якщо такої згоди в матеріалах заявки немає, то заявнику надсилається повідомлення про необхідність надання відповідних документів, зазначених у пункті 4.3.3.2 Правил.

За результатами проведеної кваліфікаційної експертизи заявки № m2014 02250 зразок

пройшов експертизу ДП «Український інститут промислової власності» за висновком якого встановлено, що заявлений зразок відповідає умовам надання правової охорони, а заявка відповідає вимогам ст.11 Закону України «Про охорону прав на промисловий зразок».

При проведенні кваліфікаційної експертизи, вказаної заявки, заявлене позначення перевірялося на відповідність умовам надання правової охорони, визначеним Законом, зокрема, чи не є оманливим або таким, що може ввести в оману щодо особи, яка надає послуги або виробляє товари. При цьому, використовувалась інформаційна база закладу експертизи, в тому числі матеріали раніше поданих заявок, а також довідково-пошуковий апарат та відповідні офіційні видання.

Таким чином, знак для товарів і послуг за Свідоцтвом України № НОМЕР_1 від 25.09.2015 року видавався відповідно до охоронних документів наданих Державною службою інтелектуальної власності комплексно, а не як окремого елемента, як зазначає позивач.

Оскільки, Державною службою було прийнято рішення про реєстрацію знака відносно всього переліку заявлених послуг та видано свідоцтво України № НОМЕР_1 від 25.09.2015, суд приходить до висновку, що знак

відповідає умовам надання правової охорони, встановленими статтями 5 і 6 Закону України «Про охорону прав на знаки для товарів і послуг» .

Що стосується тверджень позивача щодо можливості знаку за Свідоцтвом України № НОМЕР_1 від 25.09.2015 року, який належить відповідачу 1 та відповідачу 2 вводити споживачів в оману, так-як використання в складі Знака в своєму складі Герб Волинської області та в сукупності зі словесним елементом «ВОЛИНЬ» при маркуванні алкогольної продукції, може призвести до введення в оману споживачів, щодо територіальної приналежності виробника, та щодо схвалення такої продукції органом місцевого самоврядування, слід зазначити наступне.

Згідно ч.2 ст. 6 Закону України «Про охорону прав на знаки для товарів і послуг» не можуть одержати правову охорону позначення, які є оманливими або такими, що можуть ввести в оману щодо товару, послуги або особи, яка виробляє товар або надає послугу.

Відповідно до п. 4.3.1.9. Правил до позначень, що є оманливими або такими, що можуть ввести в оману щодо товару, послуги або особи, яка виробляє товар або надає послугу, відносяться позначення, які породжують у свідомості споживача асоціації, пов'язані з певною якістю, географічним походженням товарів або послуг або з певним виробником, які насправді не відповідають дійсності.

Так в абз. 2 п. 4.3.1.9 Правил зазначено, що позначення може бути визнане оманливим або таким, що здатне вводити в оману, коли є очевидним, що воно в процесі використання як знака не виключає небезпеку введення в оману споживача.

Відповідно до ст. 143 ЦПК України для з'ясування обставин, що мають значення для справи і потребують спеціальних знань у галузі науки, мистецтва, і, ремесла тощо, суд призначає експертизу за заявою осіб, які беруть участь у справі.

На підтвердження доводів позивача та для встановлення факту, що знак для товарів і послуг за Свідоцтвом України № НОМЕР_1 від 25.09.2015 року не відповідає умовам надання правової охорони, оскільки зображення герба Волинської області в складі Знака при маркуванні алкогольної продукції може призводити до введення в оману споживачів, щодо територіальної приналежності виробника, належним підтвердженням цього мало бути, принаймні, проведення експертного дослідження, про яке протягом судового розгляду, за умови надання позивачу правової допомоги його представниками - професійними юристами, які вважали достатнім доказом сам по собі факт лише власного сприйняття тотожності знаку Свідоцтвом України № НОМЕР_1 від 25.09.2015 року та зображення герба Волинської області, в судовому засіданні заявлено не було, а на пропозицію суду щодо проведення експертизи для встановлення наявності або відсутності такого факту, була отримана відмова від представників позивача.

Вся доказова база з боку позивача ґрунтувалась лише на його сторонньому візуальному спостереженні, а дослідження наявності або відсутності факту, що знак для товарів і послуг за Свідоцтвом України № НОМЕР_1 від 25.09.2015 року не відповідає умовам надання правової охорони, оскільки зображення герба Волинської області в складі Знака при маркуванні алкогольної продукції, може призводити до введення в оману споживачів, щодо територіальної приналежності виробника, в матеріалах справи відсутнє.

Відповідно до п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року № 5 « Про застосування норм цивільного процесуального законодавства, що регулюють провадження у справі до судового розгляду», оскільки підставою позову є фактичні обставини, що наведені у заяві, то зазначення позивачем конкретної правової норми на обґрунтування позову не є визначальним при вирішенні судом питання про те, яким законом слід керуватись при вирішенні спору.

Так, судом не може бути прийнято до уваги посилання позивача в якості доказу своєї позиції на рішення Господарського суду Волинської області у справі 903/457/15 від 30 червня 2015 року, залишеним без змін постановою Рівненського апеляційного господарського суду від 15 вересня 2015 року, яким було встановлено, що Товариство з обмеженою відповідальністю "Галичина-Табак" в період часу з 15.11.2013р. по теперішній час неправомірно, всупереч приписам рішення Волинської обласної ради від 16.03.2004р. №10/8 "Про Положення про зміст, опис та порядок використання символіки області"(з подальшими змінами) використовує при виробництві та реалізації зображення герба Волині на етикетках продукції серії "Волинь", "Етнос Волинь Вірність традиціям" та "Етнос Полісся Вірність традиціям", що є порушенням, передбаченим ст.1 Закону України "Про захист від недобросовісної конкуренції" у вигляді вчинення дій у конкуренції, що суперечать торговим та іншим звичаям у господарській діяльності, з огляду на наступне.

По-перше, про встановлення саме тієї обставини, що «Товариство з обмеженою відповідальністю "Галичина-Табак" в період часу з 15.11.2013р. по теперішній час неправомірно, всупереч приписам рішення Волинської обласної ради від 16.03.2004р. №10/8 "Про Положення про зміст, опис та порядок використання символіки області"(з подальшими змінами) використовує при виробництві та реалізації зображення герба Волині на етикетках продукції серії "Волинь", "Етнос Волинь Вірність традиціям" та "Етнос Полісся Вірність традиціям", що є порушенням, передбаченим ст.1 Закону України "Про захист від недобросовісної конкуренції" у вигляді вчинення дій у конкуренції, що суперечать торговим та іншим звичаям у господарській діяльності», зазначено в такому варіанті лише в рішенні адміністративної колегії Волинського обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України №10 від 31.03.2015р. у справі №3-15.

По-друге, рішенням Господарського суду Волинської області у справі 903/457/15 від 30 червня 2015 року, залишеним без змін постановою Рівненського апеляційного господарського суду від 15 вересня 2015 року, яким було встановлено, що дії ТзОВ "Галичина-Табак" з неправомірного використання зображення герба Волині на етикетках продукції серії "Етнос Волинь Вірність традиціям" та "Етнос Полісся Вірність традиціям", при їх виробництві та реалізації, мають ознаки порушення, передбаченого ст. 1 Закону України "Про захист від недобросовісної конкуренції" у вигляді вчинення дій у конкуренції, що суперечать торговим та іншим звичаям у господарській діяльності. Що аж ніяк не свідчить про те, що ТзОВ "Галичина-Табак" було порушено рішення Волинської обласної ради від 16.03.2004р. №10/8 "Про Положення про зміст, опис та порядок використання символіки області".

По-третє, згідно рішення Господарського суду Волинської області у справі 903/457/15 від 30 червня 2015 року, залишеним без змін постановою Рівненського апеляційного господарського суду від 15 вересня 2015 року спірні правовідносини випливають з використання свідоцтва України на знак для товарів та послуг № НОМЕР_2 від 10.12.2014 року, виданого Державною службою інтелектуальної власності за заявкою № №т201308156 від 08.05.2013р., з якого вбачається, що ним надано правову охорону як знаку для товарів і послуг комбінованому позначенню "ВОЛИНЬ горілка" (комбіноване позначення), а також наявність виданого Державною службою інтелектуальної власності, відповідно до вимог Закону України "Про охорону прав на знаки для товарів і послуг" Патенту України №28729 від 12.01.2015 р. на промисловий зразок, а не з правовідносин щодо використання знаку на підставі свідоцтва України на знак для товарів та послуг № НОМЕР_1 від 25.09.2015.

По-четверте, в рішенні Господарського суду Волинської області у справі 903/457/15 від 30 червня 2015 року, залишеним без змін постановою Рівненського апеляційного господарського суду від 15 вересня 2015 року зазначено, що «виходячи з характеру спірних відносин, адже спірні відносини стосуються порушень конкурентного законодавства, а предметом розгляду є висновок антимонопольного органу про наявність у діях позивача (ТзОВ "Галичина-Табак") ознак недобросовісної конкуренції. Наявність прав на об'єкти інтелектуальної власності - знак для товарів і послуг, промисловий зразок - не виключає можливості порушення прав інших осіб в інших правовідносинах.

Таким чином, в зазначених рішення вказано, можливе порушення прав на об'єкти інтелектуальної власності, проте не встановлено саме такого факту або обставини, як того вимагає положення ч. 3 ст. 61 ЦПК України.

Крім того, зазначенні рішення були прийняті виходячи з аналізу діяльності ТзОВ "Галичина-Табак" (ліцензіат) на підставі ліцензійного договору про надання дозволу на використання знака для товарів і послуг від 10.12.2014 р. укладеного між Фізичною особою ОСОБА_2 (ліцензіар 1) та Фізичною особою ОСОБА_4 (ліцензіар 2), які були власниками свідоцтва України на знак для товарів та послуг № НОМЕР_2 від 10.12.2014 року, виданого Державною службою інтелектуальної власності за заявкою № №т201308156 від 08.05.2013р., а не ТзОВ "Галичина-Табак".

Виходячи з викладеного вище, при розгляді даної справи не має преюдиційного значення оцінка Господарським судом Волинської області конкретних обставин справи, які не відносяться до спірних правовідносин, мотиви судового рішення у справі 903/457/15 від 30 червня 2015 року, правова кваліфікація спірних відносин щодо порушень конкурентного законодавства, виходячи з характеру спірних правовідносин у даній справі.

З огляду на викладене вище, суд вважає, що докази, надані позивачем докази не відповідають вимогам їх належності та допустимості, як це зазначено в ст.ст.57-59 ЦПК України.

Отже, суд вважає, що наведені позивачем підстави для визнання спірного свідоцтва недійсним з підстав, передбачених ч. 2 ст. 6 Закону України «Про охорону прав на знаки для товарів і послуг» є безпідставними та такими, що суперечать положенням чинного законодавства в сфері інтелектуальної власності, зокрема правової охорони знаків для товарів і послуг.

Суд відзначає, що жодних інших доводів щодо порушених прав або охоронюваних законом інтересів позивачем не було зазначено і суду не надано.

В той же час, суд звертає увагу не те, що ст. 19 Закону України «Про охорону прав на знак для товарів і послуг» передбачає тільки 3 підстави для визнання свідоцтва на знак недійсним, зокрема, невідповідності зареєстрованого знака умовам надання правової охорони. Однак, оскільки, як встановлено судом, що використання Знака для товарів та послуг на підставі свідоцтва України № НОМЕР_1 від 25.09.2015 року, не створює недостовірне уявлення споживачів про належність продукції та її виробника, тобто не є оманливою, то заявлені позивачем позовні вимоги недоведені належними доказами по справі, а тому позов є необґрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню.

Виходячи з вимог ст. 10, 11 ЦПК України, оцінюючи наявні у справі докази, суд вважає, що позивачем не надано доказів в підтвердження заявлених вимог, а доводи представників позивача не можуть вважатися обґрунтованими, оскільки не підтверджені належними доказами, обраний позивачем спосіб захисту прав не передбачений законом, а самі порушені права відсутні.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 418, 419, 421, 424, 494, 495, 499 ЦК України, ст.ст. 5, 6, 19 Закону України «Про охорону прав на знаки для товарів і послуг» від 15 грудня 1993 р. № 3689-ХІІ з подальшими змінами і доповненнями, п. 3 Постанови Верховної Ради України «Про введення в дію Закону України «Про охорону прав на знаки для товарів та послуг» від 23 грудня 1993 р., Правил складання, подання та розгляду заявки на видачу свідоцтва України на знак для товарів і послуг, затверджених наказом Держпатенту України від 28 липня 1995 р. № 116 з наступними змінами та доповненнями, а також ст. ст. 3, 4, 10, 11, 57-60, 88, 209, 212-215 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову Волинської обласної ради до Товариства з обмеженою відповідальністю «ГАЛИЧИНА - ТАБАК», ОСОБА_2, Державної служби інтелектуальної власності України про визнання недійсним повністю свідоцтва України на знак для товарів та послуг № НОМЕР_1 від 25.09.2015 - відмовити.

Рішення може бути оскаржено до Апеляційного суду міста Києва через суд першої інстанції шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня проголошення рішення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: І. А. Усатова