Провадження №22-ц/784/2982/15
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 489/326/15-ц Головуючий 1інстанції ОСОБА_1
Провадження № 22-ц/784/2982/15 Доповідач Темнікова В.І.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 грудня 2015 року Судова колегія судової палати з цивільних справ апеляційного суду Миколаївської області в складі :

головуючого Темнікової В.І.,

суддів Маляренко І.Б., Шолох З.Л.,

за участю секретаря Гавор В.Б.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Миколаєві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 09 листопада 2015 року по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, за участю третьої особи ОСОБА_5 про визнання правочину удаваним, позбавлення права власності шляхом переведення прав та обовязків покупця і визнання права власності, а також за позовом третьої особи з самостійними вимогами ОСОБА_5 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання правочину удаваним, позбавлення права власності шляхом переведення прав та обовязків покупців і визнання права спільної сумісної власності, -

В С Т А Н О В И Л А :

В січні 2015 року позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3, в якому просив визнати договір дарування, укладений 05 травня 2012 р. між ОСОБА_4 та ОСОБА_3, посвідчений приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу ОСОБА_6, удаваною угодою, яка приховувала договір купівлі-продажу цієї частини будинку між ОСОБА_2 і ОСОБА_4 Також просив позбавити ОСОБА_3 права власності на 23/100 частин житлового будинку по вул. Чайковського, 21 в м. Миколаєві шляхом переведення прав та обовязків покупця за даним договором на ОСОБА_2, визнавши за ним право власності на вказану частину будинку.

Ухвалою суду від 21 травня 2015 р. до участі в справі в якості співвідповідача за позовом ОСОБА_2 було залучено ОСОБА_4

В ході розгляду справи по суті третя особа ОСОБА_5 звернувся до суду зсамостійним позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_4, в якому просив визнати договір дарування укладений 05 травня 2012 р. між ОСОБА_4 та ОСОБА_3, посвідчений приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу ОСОБА_6, удаваною угодою, яка приховувала договір купівлі-продажу цієї частини будинку між ОСОБА_5, ОСОБА_2 і ОСОБА_4 Також просив позбавити ОСОБА_3 права власності на 23/100 частин житлового будинку по вул. Чайковського, 21 в м. Миколаєві шляхом переведення прав та обовязків покупця за даним договором на нього та ОСОБА_2, визнавши за ними право спільної сумісної власності на вказану частину будинку.

Рішенням Ленінського районного суду м. Миколаєва від 09 листопада 2015 року позови ОСОБА_2 та третьої особи ОСОБА_5 були задоволені частково. Суд визнав договір за реєстровим №791 від 05 травня 2012р., посвідчений приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу ОСОБА_6, відповідно до якого ОСОБА_4 подарував ОСОБА_3 23/100 частин житлового будинку з прилеглими господарськими будівлями, огорожею та спорудами по вул. Чайковського, 21 в м. Миколаєві удаваним правочином, що приховує договір купівлі-продажу цієї нерухомості між тими ж особами. У задоволенні решти вимог позовів ОСОБА_2 та третьої особи ОСОБА_5 буловідмовлено.

Не погодившись з зазначеним рішенням, ОСОБА_2 звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення суду скасувати в частині відмови перевести права покупця і відмови в визнанні права власності та ухвалити в цій частині вимог нове рішення, яким позбавити ОСОБА_3 права власності на 23/100ч. будинку по вул. Чайковського, 21 в м. Миколаєві, перевівши права та обовязки покупців за договором від 05 травня 2012р. на ОСОБА_5 і ОСОБА_2, визнавши за ними право спільної сумісної власності на вказану частину будинку. При цьому посилався на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_2 підтримав доводи апеляційної скарги, просив її задовольнити, надавши пояснення, аналогічні змісту апеляційної скарги.

Представник відповідачки в судовому засіданні не визнала доводи апеляційної скарги, просила її відхилити, а рішення суду залишити без змін, вважаючи його законним та обґрунтованим.

ОСОБА_5 просив задовольнити апеляційну скаргу, позбавивши позивачку права власності на спірну частину будинку.

Інші учасники процесу до судового засідання не зявилися, хоча про час і місце розгляду справи були повідомлені належним чином.

Заслухавши доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного суду вважає, що скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав:

Згідно ст. 10 ЦПК України обставини цивільних справ встановлюються судом за принципом змагальності. Суд же, зберігаючи об'єктивність і неупередженість, лише створює необхідні умови для всебічного і повного дослідження обставин справи. При дослідженні і оцінці доказів, встановленні обставин справи і ухваленні рішення суд незалежний від висновків органів влади, експертиз або окремих осіб. Згідно ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Крім того згідно ст.60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на основу своїх вимог або заперечень.

Як убачається з матеріалів справи, судом під час розгляду цієї справи були створені такі умови. Судом були досліджені і оцінені в їх сукупності всі докази, надані сторонами, відповідно до вимог ст. 212 ЦПК України. Виходячи з наданих сторонами доказів, суд першої інстанції правильно дійшов висновку про необхідність часткового задоволення позовних вимог позивача ОСОБА_2 та третьої особи ОСОБА_5

Приймаючи рішення по справі, суд виходив також з того, що відповідно до копії нотаріальної справи приватного нотаріуса Миколаївського міського нотаріального округу, нею було посвідчено договір від 05 травня 2012 р. за реєстровим №791, згідно якого 23/100 частин житлового будинку по вул. Чайковського, 21 з господарськими та побутовими будівлями та спорудами їх власник ОСОБА_4 подарував О ОСОБА_3 Право власності на підставі вказаного договору дарування зареєстроване за ОСОБА_3 Напередодні, 28 квітня 2012 р. ОСОБА_5 продав за договором за реєстровим №754 посвідченим тим самим нотаріусом належну йому квартиру АДРЕСА_1 за 213707,10 грн., що еквівалентно 29000 доларів США. Відповідно до копії розписки ОСОБА_4 від 05 травня 2012 р. він отримав за належну йому нерухомість по вул. Чайковського, 21 в м. Миколаєві 28500 доларів США від покупця ОСОБА_2 Не заперечується сторонами та встановлено рішенням Ленінського районного суду м. Миколаєва від 18 травня 2015 р., що ОСОБА_2 та ОСОБА_3 перебували у фактичних шлюбних відносинах з вересня 2011 р. Рішенням Ленінського районного суду м. Миколаєва від 18 травня 2015 р., яке набрало законної сили, був задоволений позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання батьківства, внесення змін до актового запису про народження та визнано ОСОБА_2 батьком ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, із внесенням змін до актового запису про народження дитини щодо присвоєння їй прізвища батька. На виконання рішення суду видано нове свідоцтво про народження дитини.

Також судом було встановлено, що ОСОБА_3 після смерті у 2006 р. ОСОБА_8, з яким тривалий час перебувала у фактичних шлюбних відносинах, продовжувала підтримувати стосунки з його батьком ОСОБА_5 і в подальшому познайомила його з ОСОБА_2, з яким почала співмешкати. ОСОБА_5 є самотнім і, оскільки ОСОБА_2 з ОСОБА_3 виявляли до нього турботу, він вважав їх своєю сімєю і сподівався на таке ставлення до нього і догляду довічно. ОСОБА_5 мешкав на дачі в с. Лоцкіно Баштанського району, але в м. Миколаєві йому на праві власності належала квартира АДРЕСА_2, і на пропозицію ОСОБА_2 переїхати ближче до їх сімї із ОСОБА_3 вони вдвох узгодили, що квартира, що належить ОСОБА_5 буде продана, а ОСОБА_5 переїде жити до житлового будинку в с. Кіряковка Миколаївського району, який ОСОБА_2 купить за свої кошти. Крім того, ОСОБА_5 з ОСОБА_2 погодили, що кошти від продажу належної ОСОБА_5 квартири підуть на забезпечення житлом ОСОБА_3, яка була на той час вагітна дитиною від ОСОБА_2 ОСОБА_1 обставини не заперечувалися позивачем ОСОБА_2, ОСОБА_5, відповідачем ОСОБА_4 та представником ОСОБА_3

Крім того, ОСОБА_2 згідно його показів під присягою, пояснив, що на себе нерухомість оформляти не хотів, оскільки стосовно нього є незавершені виконавчі провадження. Він хотів оформити нерухомість взагалі на доньку, коли та народиться, але знайшовся варіант з придбанням частини будинку по вул. Чайковського, 21 в м. Миколаєві, тому оформив договір дарування, порадившись з ОСОБА_5 та ОСОБА_3 Єдиною участю ОСОБА_3 в оформленні договору було її прохання оформити його саме як договір дарування, щоб отримати соціальні пільги як одинокій матері, усі інші деталі він погоджував лише з ОСОБА_5 Оформленням разом з рієлтором послідовно трьох угод придбання: за його особисті кошти будинку в с. Кіряковка на імя ОСОБА_3 для проживання ОСОБА_5, продажу належної ОСОБА_5 квартири та придбання частини будинку по вул. Чайковського, 21 в м. Миколаєві займався він особисто. Гроші виручені від продажу квартири, яка належала ОСОБА_5, повністю пішли на придбання у ОСОБА_4 частини будинку по вул. Чайковського, 21 в м. Миколаєві, який знав про прихований характер купівлі-продажу. Також він вклав за наступні півтора роки особисті кошти на капітальний ремонт придбаного на імя ОСОБА_3 житла в інтересах сімї. Але ОСОБА_3, не повідомивши його, забрала спільну доньку та виїхала з України. Також зазначив, що метою його позову є бажання після набуття права власності переоформити частину спірного будинку на доньку. Третя особа ОСОБА_5 під присягою суду пояснив, що дійсно, він та ОСОБА_2 мали намір забезпечити житлом новонароджену дитину ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на її імя, але не бажали впустити варіант, що зявився з продажу частини будинку по вул. Чайковського, 21 в м. Миколаєві, тож узгодили разом оформити купівлю на ОСОБА_3 за кошти, виручені з продажу належної йому квартири АДРЕСА_1. Фактично угода з приводу купівлі на ОСОБА_3 частини житлового будинку відбувалася з пропущенням стадії оформлення на нього купівлі цієї частини, щоб не витрачатися на нотаріуса і податки двічі. Вважає, що у відповідності до відношень, які склалися у нього з ОСОБА_2, спірна частина будинку повинна бути оформлена на них двох у спільній сумісній власності. Відповідач ОСОБА_4 визнав, що насправді продав за 29000 доларів США належні йому 23/100 частини житлового будинку по вул.Чайковського, 21 в м. Миколаєві, попередня домовленість і розрахунок відбувався з ОСОБА_2, договір з ОСОБА_3 оформлявся на прохання ОСОБА_2 як дарування на її імя. Дані обставини були підтверджені поясненнями свідків. На підставі аналізу встановлених обставин по справі, суд дійшов висновку про те, що в дійсності договір за реєстровим №791 від 05 травня 2012 р., посвідчений приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу ОСОБА_6, відповідно до якого ОСОБА_4 подарував ОСОБА_3 23/100 частин житлового будинку з прилеглими господарськими будівлями, огорожею та спорудами по вул. Чайковського, 21 в м. Миколаєві був удаваним правочином, який приховував договір купівлі-продажу цієї нерухомості за кошти, які належали ОСОБА_5 від продажу належної йому квартири АДРЕСА_1.

Приймаючи рішення стосовно правових наслідків правочину, який визнано судом удаваним, суд виходив з того, що вимоги про визнання удаваного правочину недійсним або нікчемним згідно тексту первісного позову та позову третьої особи не заявлялися. Позивач та третя особа просили застосувати для позбавлення ОСОБА_3 права власності і набуття за ними права особистої та спільної сумісної власності правовий механізм переведення прав покупця, не звернувши уваги, що законом передбачено застосування цього поняття лише ч. 4 ст. 362 ЦК України щодо реалізації співвласником переважного права покупця, чого в даному випадку немає, оскільки ОСОБА_2 та ОСОБА_5 не були співвласниками спірного житлового будинку по вул. Чайковського, 21 в м. Миколаєві. До того ж вимога ОСОБА_5 про визнання права власності за ОСОБА_2 (відповідачем за його позовом) не узгоджується з вимогами цивільного законодавства про набуття права за волевиявленням самої особи. Тому суд дійшов висновку, що вимоги позивача та третьої особи про позбавлення права власності ОСОБА_3 на спірну частину житлового будинку саме шляхом переведення права покупця із визнанням права власності не відповідають закону, а тому задоволені бути не можуть.

Також суд дійшов висновку, що дійсне і вільне волевиявлення ОСОБА_5, як власника коштів, за які в повному обсязі були придбані 23/100 частин спірного будинку було направлено на сплату ціни придбання їх саме на імя ОСОБА_3, а не на себе чи на ОСОБА_2 Таке ж уявлення про набувача даної частини житлового будинку мав і ОСОБА_2 Удаваний договір дарування, а насправді купівлі-продажу, не спростовує переходу права власності на 23/100 частин спірного житлового будинку від ОСОБА_4 до ОСОБА_3, оскільки саме це було погоджено ОСОБА_5, ОСОБА_2 і ОСОБА_4 Отримання ОСОБА_4 вартості спірної частини будинку від ОСОБА_2 та написання відповідної розписки це не спростовує. ОСОБА_2 право власності на кошти, які ОСОБА_5 передав йому для оплати купівлі даної частини житлового будинку не набув у встановленому порядку, то ж право на захист у нього не виникло. Стосовно коштів, витрачених на поліпшення спірного нерухомого майна, то це майнове право ОСОБА_2 підлягає захисту в інший правовий спосіб. Майнове право ОСОБА_5 щодо вкладених в придбання ОСОБА_3 спірної нерухомості особистих грошових коштів - 28500 доларів США, виручених від продажу належної йому квартири також підлягає захисту в інший правовий спосіб.

Висновки суду відповідають матеріалам справи та вимогам закону, зазначеному в тексті рішення.

Доводи апеляційної скарги про те, що позивач ОСОБА_2 та третя особа ОСОБА_5 мали намір купити житло для дитини ОСОБА_3, а не для самої ОСОБА_3, не є підставою для визнання права власності на спірний будинок за ОСОБА_2 та ОСОБА_5 та для переводу на них прав покупців, оскільки тільки підтверджують те, що вони не бажали придбавати спірний будинок для себе.

Не є підставою для скасування рішення також посилання апелянта на те, що ОСОБА_3 гроші ОСОБА_4 не платила, умови угоди з ним не обговорювала, а тому не є покупцем, так як дані обставини не мають вирішального значення для вирішення спору між сторонами в межах заявлених позовних вимог. При цьому апелянт підтвердив, що не бажав оформлювати договір купівлі продажу спірної частини будинку на себе, що він та ОСОБА_5 добровільно прийняли рішення про оформлення договору купівлі продажу на ОСОБА_3 і що гроші продавцю передавалися саме для придбання спірної частини будинку на ОСОБА_3 За таких обставин не має значення те, кому належали гроші, адже кожна особа має право за власні кошти придбати майно іншій особі. Колегія суддів приймає до уваги також пояснення представника позивача ОСОБА_2 в суді апеляційної інстанції про те, що ОСОБА_5 має спадкоємців, з яким у нього склалися погані стосунки, тому він не хотів, щоб вони могли спадкувати після його смерті.

Доводи апеляційної скарги про те, що суд не врахував того, що будинок в с. Кірьяковка, в якому живе ОСОБА_5 був придбаний за кошти ОСОБА_2, не підтверджені належними доказами. Відповідачка ОСОБА_3 стверджує, що і даний будинок був придбаний на її імя, а потім переоформлений на сина ОСОБА_2 Тобто належних та допустимих доказів того, що всі будинки придбавалися ОСОБА_2 за сумісні кошти з ОСОБА_5, суду надано не було. Крім того, те, за чиї кошти був придбаний будинок в с. Кірьяковка, не має правового значення для вирішення спору в межах заявлених позовних вимог.

Доводи апеляційної скарги про те, що суд вийшов за межі позовних вимог, зазначивши, що ОСОБА_2 не придбав права на кошти, які ОСОБА_5 отримав від продажу квартири АДРЕСА_1, і що для захисту права ОСОБА_5 на ці кошти є інший передбачений законом спосіб, так як вони не претендують на гроші, а предметом спору є їх право покупців спірної частини будинку, є субєктивним тлумаченням апелянта матеріалів справи. Як убачається з тексту рішення, суд дав цим обставинам юридичну оцінку в межах заявлених вимог про визнання права власності на спірну частину будинку за ОСОБА_2 та ОСОБА_5

При прийнятті остаточного рішення по справі, апеляційний суд враховує і те, що ОСОБА_5 рішення суду в установленому законом порядку не оскаржив.

Інші доводи апеляційної скарги також не впливають на правильність прийнятого судом рішення, фактично є субєктивним тлумаченням апелянтом як матеріалів справи, так і норм права, які регулюють дані правовідносини і направлені на переоцінку доказів, яким суд дав належну правову оцінку в межах наданої йому компетенції.

Керуючись ст. 307, 308, 314, 315 ЦПК України, судова колегія, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 09 листопада 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення, але може бути оскаржена безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом 20 днів з дня набрання нею законної сили в касаційному порядку.

Головуючий

Судді