Справа № 161/9497/15-ц
Провадження № 2/161/3085/15
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 грудня 2015 року Луцький міськрайонний суд Волинської області

в складі: головуючого-судді Олексюка А.В.

при секретарі Шумиводі О.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Луцьку цивільну справу за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2 до Луцької міської ради про визнання права власності на спадкове майно,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1, ОСОБА_2 звернулись в суд з позовом до Луцької міської ради про визнання права власності на спадкове майно.

Свої вимоги обґрунтовують тим, що 04.06.1998 року помер її чоловік ОСОБА_3.

Після смерті останнього відкрилась спадщина на спадкове майно житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами, який заходиться за адресою: вул. Павлова, 6а в м. Луцьку Волинської області.

14.06.1988 року спадкодавець ОСОБА_3 склав заповіт, згідно якого вищевказаний житловий будинок в рівних частинах заповів своїй дружині ОСОБА_2 та сину ОСОБА_1

Позивачі являються спадкоємцями після смерті батька ОСОБА_3 та прийняли спадщину, оскільки фактично вступили в управління та володіння спадковим майном.

Просять суд визнати за ними право власності на вищевказане спадкове майно після смерті ОСОБА_3, який помер 04.06.1998 року.

Сторони в судове засідання не зявились, проте подали суду письмові заяви про розгляд справи у їх відсутності по наявних матеріалах справи.

Суд вважає за можливе розглядати справу у відсутності осіб, які не зявились за наявними матеріалами справи.

Дослідивши та оцінивши представлені по справі докази в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позов підставний та підлягає до задоволення.

Рішенням виконавчого комітету Луцької міської ради депутатів від 26.06.1965 року № 285 ОСОБА_3 було виділено земельну ділянку загальною площею 570 кв.м. в безстрокове користування під індивідуальне будівництво індивідуального одноповерхового житлового будинку по вул. Павлова, 6а в м. Луцьку Волинської області (а.с. 22).

20.01.1990 року на житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами, який заходиться за адресою: вул. Павлова, 6а в м. Луцьку Волинської області виготовлено технічний паспорт (а.с. 16-21).

Як вбачається з свідоцтва про смерть серії І-ЕГ № 044032 від 04.06.1998 року, ОСОБА_3 помер 04.06.1998 року (а.с.6).

Згідно заповіту від 14.06.1988 року спадкодавець ОСОБА_3 житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами, який заходиться за адресою: вул. Павлова, 6а в м. Луцьку Волинської області в рівних частинах заповів своїй дружині ОСОБА_2 та сину ОСОБА_1А (а.с. 8).

Відповідно до ст. 534 ЦК УРСР (в редакції 1963 року), кожний громадянин може залишити за заповітом усе своє майно або частину його одній або кільком особам як тим, що входять, так і тим, що не входять до кола спадкоємців за законом.

Спадкодавець ОСОБА_3 являється батьком позивача ОСОБА_1 (а.с. 7) та чоловіком позивача ОСОБА_2, та відповідно останні в порядку ст. ст. 548, 549 ЦК України (в редакції 1963 року) прийняли спадщину оскільки, фактично вступили в управління та володіння спадковим майном, що підтверджується матеріалами справи. (а.с. 7, 10-15).

Інші спадкоємці, що претендують на спадкове майно відсутні, що підтверджується повідомленням державних нотаріальних контор ( а.с. ).

Також судом встановлено, що позивачі не мають можливості оформити свої спадкові права на спадкове майно, що залишилось після смерті ОСОБА_3, який помер 04.06.1998 року, оскільки відсутні правовстановлюючі документи на спірну будівлю.

Відповідно ч.1 ст.376 ЦК України житловий будинок, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без належного дозволу чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил.

Разом з тим, до 19 січня 1996 року, згідно з Інструкцією про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затвердженою 31 січня 1966 року Міністерством комунального господарства УРСР, не підлягали реєстрації будинки і домоволодіння, розташовані в населених пунктах. Обов'язок власників забезпечити державну реєстрацію прав власності на всі без винятку об'єкти нерухомості введено лише з 29 червня 98 року. Саме цього дня набрала чинності Інструкція про порядок державної реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна, що перебувають у власності юридичних та фізичних осіб, затверджена наказом Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики від 09 червня 1998 року №121.

Відповідно до ч.3 ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 1 липня 2004 року N 1952-IV права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації (зокрема й право власності на нерухоме майно - частина 1 статті 4 Закону).

Згідно із частиною 4 ст. 3 вищезазначеного Закону, права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов'язкової реєстрації таких прав.

Як встановлено судом, на земельній ділянці по вул. Павлова в м. Луцьку Волинської області розташований житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами № 6а, який побудовано в 1990 році та не здано в експлуатацію.

Оскільки, на момент побудови вищевказаного житлового будинку у 1990 році (до 29 червня 1998 року) законодавством не було передбачено обов'язкової реєстрації прав власності на нерухоме майно, а тому дана нерухомість набута спадкодавцем у власність з дотриманням установленого порядку набуття.

Згідно висновку № О-132 судової будівельно-технічної експертизи від 11.11.2015 року житловий будинок з сіньми та господарськими будівлями і спорудами по вул. Павлова, 6а в м. Луцьку Волинської області по своїм обємно-планувальним та конструктивним рішенням відповідає вимогам ДБН В.2.2.-15-2005 «Житлові будинки. Основні положення.», в тому числі по пожежній безпеці і санітарно-гігієнічним вимогам та інженерному обладнанню, а також вимогам ДБН 360-92** «Планування і забудова міських та сільських поселень», ДБН В. 1.1-7-2002 «Пожежна безпека обєктів будівництва».

Таким чином, проаналізувавши зібрані та досліджені в судовому засіданні докази в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що слід визнати за ОСОБА_1, ОСОБА_2 право власності на спадкове майно, що залишилось після смерті ОСОБА_3, який помер 04.06.1998 року, а саме: на житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами, який заходиться за адресою: вул. Павлова, 6а в м. Луцьку Волинської області.

На підставі наведеного та керуючись ст. ст. 10, 11, 58, 60, 88, 213, 214, 215 ЦПК України, ст. ст. 529, 534 ЦК України (в редакції 1963 року), суд, -

в и р і ш и в :

Позов задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на спадкове майно ? частини житлового будинку з надвірними спорудами, який заходиться за адресою: вул. Павлова, 6а в м. Луцьку Волинської області, після смерті спадкодавця ОСОБА_3, який помер 04.06.1998 року.

Визнати за ОСОБА_2 право власності на спадкове майно ? частини житлового будинку з надвірними спорудами, який заходиться за адресою: вул. Павлова, 6а в м. Луцьку Волинської області, після смерті спадкодавця ОСОБА_3, який помер 04.06.1998 року.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Луцького міськрайонного суду А.В. Олексюк