АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Провадження № 22ц/790/2206/15 Головуючий 1 інст. Довготько Т.М.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 березня 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області в складі:

головуючого судді: Пономаренко Ю.А.,

суддів колегії : Черкасова В.В.

Кукліної Н.О.,

за участю секретаря: Лашаковій Д.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою Харківської міської ради на рішення Московського районного суду м.Харкова від 30 січня 2015 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до Відкритого акціонерного товариства "Тресту "Південзахіденергобуд", треті особи: Харківська міська рада, ОСОБА_4, ОСОБА_5, орган самоорганізації "Будинковий комітет "Вулиця Гвардійців Широнінців, 39-Б" про визнання права власності на кімнати, -

В С Т А Н О В И Л А :

У жовтні 2014 року ОСОБА_3 звернулася до суду позовом до ВАТ "Трест "Південзахіденергобуд", у якому після уточнення позовних вимог просила визнати за нею право власності на кімнати №№ НОМЕР_1 в житловому будинку АДРЕСА_1.

В обґрунтування своїх позовних вимог посилалась на те, що в грудні 1986 року вона вселилася в кімнати №№ НОМЕР_1, загальною площею 48, 38 кв. м. в будинку АДРЕСА_1 на підставі ордеру, наданого їй як працівнику тресту ВАТ "Південзахіденергобуд". 25 лютого 1987 року, вона зареєструвалася за цією адресою. Після народження дітей, вони були зареєстровані за вказаною адресою. Відповідно до рішення Харківської міської ради від 19.12.2007р., № 1278, будинок АДРЕСА_1, виключений з балансу балансоутримувача, як гуртожиток та набув статусу житлового будинку. Пунктом 2 цього ж рішення дозволено балансоутримувачу та Московському райвиконкому закріпити за мешканцями займану ними площу в цьому будинку. Рішення про прийняття будинку на баланс територіальної громади не існує й досі. Відповідно до ч.3 ст.9 ЖК України, громадяни мають право на приватизацію квартир (будинків) державного житлового фонду, житлових приміщень у гуртожитках, які перебувають у власності територіальних громад, або придбання їх у житлових кооперативах, на біржових торгах, шляхом індивідуального житлового будівництва чи одержання у іі власність на інших підставах, передбачених законом.

Позивач вважала, що вона має право отримати кімнати № НОМЕР_1 в будинку АДРЕСА_1, у власність, але не може вимагати цього як щодо кімнат в гуртожитку та щодо кімнат в будинку державного і житлового фонду. Крім того вона та члени її сім'ї протягом двадцяти семи років, постійно, відкрито та безперервно володіють та користуються цими кімнатами і тому відповідно до ст. 344 ЦК України набували право власності на це майно (набувальна давність).

Рішенням Московського районного суду м. Харкова від 30 січня 2015 року позовні вимоги ОСОБА_3 задоволено. Визнано за ОСОБА_3 право власності на кімнати НОМЕР_1 в житловому будинку АДРЕСА_1.

Не погодившись з вказаним рішенням суду 1 інстанції Харківська міська рада звернулася з апеляційною скаргою, посилаючись на те, що оскаржуване рішення постановлено з порушенням норм матеріального та процесуального права. В своїй апеляційній скарзі просить скасувати рішення суду 1 інстанції та постановити нове, яким в задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 відмовити в повному обсязі.

Судова колегія, заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників процесу, відповідно до ст.303 ЦПК України перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду скасуванню з постановленням нового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог виходячи з наступного.

Відповідно до ст.303 ЦПК України апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно до ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно з ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Судом встановлено та підтверджується наявними в матеріалах справи доказами, що відповідно до плану приватизації ДП "Південзахіденергобуд", затвердженого розпорядженням регіонального відділення ФДМУ по Харківській області від 08.09.1995р. за № 353-Р, зазначено, що гуртожиток по АДРЕСА_1, який знаходиться на балансі підприємства, підлягає передачі в комунальну власність, як об'єкт державної власності.

Відповідно до Положення про управління державним майном, яке не увійшло до статутних капіталів господарських товариств у процесі приватизації, але перебуває на їх балансі, затвердженого спільним наказом ФДМУ та Міністерства політики України від 19.05.1999 р. за № 908/68, господарське товариство повинно обліковувати на своєму балансі майно, що не увійшло до його статутного капіталу. При цьому, відповідальність за збереження та ефективне використання державного майна несе господарське товариство.

Рішенням загальних зборів акціонерів від 25.03.1998 р. були прийняті зміни до статуту в новій редакції стосовно виходу зі складу ВАТ структурного підрозділу № 16 "Житлово-комунальний відділ" і створення на його базі колективного підприємства.

Вказаний гуртожиток було передано на баланс новоутвореного КП "Житлово-комунальне господарство "Південзахіденергобуд".

Після ліквідації державного Тресту будівля гуртожитку з мешканцями за вказаною адресою не увійшла ні до одного їх статутних фондів з новостворених підприємств, разом з цим була передана на баланс КП ЖКГ "Південзахіденергобуд".

Рішенням виконкому Харківської міської ради Харківської області від 19.12.2007 р. вказану будівлю виключено з числа гуртожитку ВАТ "Трест "Південзахіденергобуд" та присвоєно статус будинку, а мешканцям дозволено закріпити за собою займану житлову площу та відкрити особові рахунки у встановленому законом порядку.

Згідно листа Головного управління житлово-комунального господарства та розвитку інфраструктури № 16/878-6 від 17.04.2009 р. за інформацією Головного управління статистики в Харківській області (звіт 1 -Житлофонд) встановлено, що колективне підприємство житлово-комунального господарства "Південзахіденергобуд", на балансі якого перебував зазначений гуртожиток, входить до складу підприємств-банкрутів та тих, що повністю припинили свою діяльність станом на 01.01.2008 р. і неможливо, також, визначити балансову вартість даної будівлі, що в подальшому не дозволить мешканцям оформити документи на приватизацію займаного житла відповідно до Закону України "Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків".

Закон України "Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків" регулює правові, майнові, економічні, соціальні, організаційні питання щодо забезпечення реалізації конституційного права на житло громадян, які тривалий час на законних підставах проживають у гуртожитках, призначених для проживання одиноких громадян або для проживання сімей.

Дія вказаного Закону не поширюється на гуртожитки, що знаходяться у приватній власності, крім гуртожитків, що було включено до статутних капіталів товариств, створених у процесі приватизації (корпоратизації).

Статті 2 та 4 передбачають, що громадяни, на яких поширюється дія цього Закону, можуть реалізувати конституційне право на житло або шляхом приватизації житла у гуртожитку (у випадках, передбачених цим Законом), або шляхом отримання соціального житла(відповідно до цього Закону та Закону України "Про житловий фонд соціального призначення"), або шляхом самостійного (на власний розсуд, за власні чи залучені кошти) вирішення свого (своєї сім'ї) житлового питання (відповідно до цивільного законодавства України). Громадяни, на яких поширюється дія цього Закону, мають право на приватизацію житлових приміщень у гуртожитках, які перебувають у власності територіальних громад і можуть бути приватизовані відповідно до закону. Приватизація житлових приміщень у гуртожитках здійснюється відповідно до Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду" з урахуванням особливостей, визначених цим Законом. Таким чином, вирішення питання щодо приватизації житлових приміщень відноситься до компетенції територіальної громади після передачі гуртожитку до комунальної власності.

Спірний житловий будинок по АДРЕСА_1 після завершення будівництва у встановлений законом спосіб не було введено в експлуатацію та право власності на нього не зареєстровано.

У відповідності з рішенням виконкому Харківської міської ради Харківської області № 1278 від 19.12.2007 р., яким будівлю за адресою: АДРЕСА_1 виключено з числа гуртожитків і присвоєно статус жилого будинку, а мешканцям дозволено закріпити за собою займану житлову площу та відкрити особові рахунки у встановленому законом порядку.

Відповідно до статті 127 Житлового кодексу Української РСР і пункту 2 Примірного положення про гуртожитки, затвердженого постановою Ради Міністрів Української РСР від 03 червня 1986 року №208, гуртожитки призначаються лише для проживання робітників, службовців, студентів, учнів, а також інших громадян у період їх роботи або навчання.

Згідно із частиною другою статті 128, статті 129 ЖК Української РСР, частини першої пункту 10 Примірного положення про гуртожитки єдиною підставою для вселення на надану жилу площу в гуртожитку є спеціальний ордер, який видає адміністрація підприємства, установи, організації на підставі спільного із профспілковим комітетом рішення про надання жилої площі в гуртожитку.

Пунктом 17 Примірного положення про гуртожитки передбачено, що вселення громадянами, які проживають у приміщеннях, що перебувають у їх відособленому користуванні, інших членів сім'ї, крім своїх неповнолітніх дітей, в указані приміщення допускається лише з дозволу адміністрації, профспілкового комітету, установи, організації та письмової згоди членів сім'ї громадянина, які проживають разом із ним.

Право користування жилим приміщенням у гуртожитку такого члена сім'ї (або колишнього члена сім'ї) є похідним від права особи, якій у встановленому законом порядку видано спеціальний ордер для проживання на період її роботи.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_3 на підставі ордеру ВБМТ "Південзахіденергобуд" вселилася та мешкає у кімнатах №№ НОМЕР_1 в будинку АДРЕСА_1 а також зареєстрована за вказаною адресою з 25 лютого 1987 року.

01 червня 2005 року ВАТ "Південзахіденергобуд" та ОСОБА_3 було укладено договір найму житлового приміщення.

На час звернення ОСОБА_3 до суду з позовом про визнання за нею права власності на займані кімнати вказаний будинок не був переданий до комунальної власності і у кімнатах №№ НОМЕР_1 до теперішнього часу мешкає позивач та члени її сім'ї.

Задовольняючи позов та визнаючи за позивачем право власності за набувальною давністю, суд 1 інстанції помилково вважав встановленим, що позов обґрунтований та підлягає задоволенню, оскільки позивач проживає у кімнатах №№ НОМЕР_1 житлового будинку по АДРЕСА_1 правомірно, постійно, тривалий час, тому вона набула право власності на житло, при цьому суд першої інстанції виходив із доведеності того, що позивач відкрито володіють спірними кімнатами житлового будинку з 1987 року, який був переданий на баланс КП ЖКГ "Південзахіденергобуд".

Згідно з ст.ст.213,214 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, котрі були досліджені в судовому засіданні. Під час ухвалення рішення суд вирішує чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися позивачем вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються, які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин, яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

При вирішенні спору суд першої інстанції допустив порушення норм процесуального та неправильне застосування норм матеріального права, що регулює спірні правовідносини.

Відповідно до ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом.

Положеннями статті 344 ЦК визначено ознаки володіння, які є необхідними для набуття права власності на річ за набувальною давністю. Володіння має бути добросовісним, тобто володілець не знав і не міг знати про те, що він володіє чужою річчю, інакше кажучи, обставини, у зв'язку з якими виникло володіння чужою річчю, не давали найменшого сумніву щодо правомірності набуття майна. Таким чином, особою, яка володіє чужим майном при зазначених обставинах у всіх випадках не може бути власником, оскільки останній ні в якому випадку не може набути майно у власність за давністю володіння.

Характерною ознакою для визнання права власності на нерухомість за давністю володіння згідно до ст.344 ЦК України є добросовісність, тобто володілець не знав і не міг знати про те, що він володіє чужою річчю.

Судом першої інстанції встановлено, підтверджується матеріалами справи, що ОСОБА_3 на підставі ордеру ВБМТ "Південзахіденергобуд" вселилася та мешкає у кімнати №№ НОМЕР_1 в будинку АДРЕСА_1 який є гуртожитком, був власністю колективного підприємства житлово - комунального господарства "Південзахіденергобуд", про що позивачу було відомо при вселенні в цей

будинок в 1987 році. Також, з пояснень сторін вбачається, що позивач та інші мешканці

гуртожитку, а потім спірного житлового будинку мали намір у передбаченому законом порядку приватизувати житло, оскільки зверталися до Харківської міськради про взяття спірного будинку на баланс територіальної громади.

Також судом першої інстанції встановлено, що колективне підприємство житлово-комунального господарства "Південзахіденергобуд", на балансі якого перебував зазначений гуртожиток, входить до складу підприємств-банкрутів та тих, що повністю припинили свою діяльність станом на 01.01.2008 р.

Оцінюючи встановлені у справі обставини, на які сторони посилались, як на підставу своїх вимог та заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, відповідно до ст.ст. 10,11,58.59,60,303 ЦПК України колегія суддів знаходить доведеним, що позивачам з моменту вселення в спірний будинок було відомо, що спірний будинок мав власника, що унеможливлює набуття спірних кімнат такого будинку у власність за давністю володіння відповідно до правил, встановлених статтею 344 ЦК України.

Позивач ОСОБА_3 в судовому засіданні не оспорювала свого вселення в кімнати гуртожитку на підставі ордеру(який на даний час не зберігся), як користувача жилого приміщення та свого права користування спірними кімнатами на підставі договору найму житлового приміщення з відкриттям на її ім'я особового рахунку.

Припинення діяльності колективного підприємство житлово-комунального господарства "Південзахіденергобуд" (наймодавця), на балансі якого перебував зазначений гуртожиток, не є підставою для застосування ст. 344 ЦК України та визнання за позивачем права власності на спірні кімнати за набувальною давністю.

Виходячи з наведеного колегія суддів, перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду 1 інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді 1 інстанції,визнає, що суд першої інстанції правильно встановивши обставини у справі, ухвалив рішення з порушенням норм матеріального та процесуального права, що згідно до ст. 309 ЦПК України є підставою для його скасування та ухвалення нового про відмову у позові.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.303, 304, ст.307 п.2 ч.1, ст.309 п.п.3,4 ч.1, 313, 314, 316, 317,319,324 ЦПК України, судова колегія, -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу Харківської міської ради задовольнити.

Рішення Московського районного суду м. Харкова від 30 січня 2015 року скасувати.

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 до Відкритого акціонерного товариства "Тресту "Південзахіденергобуд", треті особи: Харківська міська рада, ОСОБА_4, ОСОБА_5, орган самоорганізації "Будинковий комітет "Вулиця Гвардійців Широнінців, 39-Б" про визнання права власності на кімнати відмовити.

Рішення суду апеляційної інстанції набирає законної сили негайно з моменту проголошення.

Касаційна скарга може бути подана безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий -

Судді -