ФАСТІВСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД
____________________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 грудня 2015 року Фастівський міськрайонний суд Київської області у складі: головуючого судді Чернишової Є.Ю., за участі секретаря Соловей Ж.В., позивача ОСОБА_1, розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Фастівської міської ради про встановлення факту, що має юридичне значення та визнання права власності в порядку спадкування, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась до суду з позовною заявою про визнання права власності та встановлення факту, що має юридичне значення, мотивуючи вимоги тим, що після смерті її матері, яка померла 15.06.2014, відкрилась спадщина на житловий будинок № 15 по вул.8-го Березня в м.Фастові, у звязку з чим вона звернулась до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини. Однак, у видачі свідоцтва про право на спадковий будинок нотаріусом їй було відмовлено у звязку із відсутністю правовстановлюючого документа на імя спадкодавиці на цей будинок, оскільки за життя здійснене нею будівництво не було належним чином зареєстровано в БТІ. Крім того, оскільки при повторному отриманні позивачкою 02.07.1997 року свідоцтва про її народження (в звязку із втратою) її прізвище та прізвище матері помилково було записано як «Косянчук», замість вірного «Касянчук», тому їй необхідно підтвердити факт її із спадкодавицею родинних стосунків. На заяву позивачки про виправлення помилки у повторному свідоцтві про її народження, вона отримала відмову із посиланням на написання прізвища матері «Косянчук» в актовому записі про народження, тому позивачка не маю іншої можливості, крім звернення до суду з даною заявою.

На підставі зазначеного просить встановити факт, що вона є дочкою ОСОБА_2, яка померла 15 червня 2014 року та визнати за нею право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами №15 по вул. 8-го Березня в м.Фастові Київської області, загальною площею 78,1 кв.м, житловою площею 58,9 кв.м. в порядку спадкування за законом після смерті матері.

В судовому засіданні позивача підтримала заявлені вимоги, надала пояснення, аналогічні викладеним у позовній заяві.

Відповідач у судове засідання не зявився, через канцелярію суду представник відповідача надав клопотання, в якому просить слухати справу без його участі.

Вислухавши пояснення позивачки, допитавши свідків, дослідивши письмові докази по справі, судом встановлено наступне.

Відповідно до даних свідоцтва про укладення шлюбу, 09 лютого 1983 року ОСОБА_3 уклала шлюб з ОСОБА_4 і отримала прізвище ОСОБА_4 (а.с.34).

Дошлюбне прізвище позивачки «Касянчук» підтверджується також атестатом про середню освіту, що виданий 25.06.1972 року на імя ОСОБА_3 (а.с.35), комсомольським білетом, виданим 09.04.1976 року за №285914443 на імя ОСОБА_3 (а.с.36), дипломом від 24.06.1976 року серії Б-І №642847 на імя ОСОБА_3 (а.с.37).

15.06.2014 року померла ОСОБА_2, про що складено відповідний актовий запис №373 та 16.06.2014 видано свідоцтво про смерть І-ОІ №31208 (а.с.10).

Відповідно до паспорту громадянина України, померла це ОСОБА_2 (а.с.31).

Після смерті ОСОБА_2 відкрилась спадщина на житловий будинок № 15 по вул.8-го Березня в м.Фастові.

05.11.2014 року зареєстровано спадкову справу на спадкодавця ОСОБА_2, яка померла 15.06.2014 (а.с.11).

Разом з тим, при повторному отриманні свідоцтва про народження зясувалось, що

у ньому зазначено - ОСОБА_5, яка народилась 09.07.1955 року, батьками записані ОСОБА_6 та ОСОБА_7 ( а.с.33).

З метою реалізації свого права, як спадкоємця за законом, позивач звернулась до Фастівської міської державної нотаріальної контори, однак листом №1404/02-14 від 27.10.2015 позивачці було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину після смерті ОСОБА_2 в звязку із відсутністю правовстановлюючого документа на імя спадкодавиці на цей будинок, оскільки за життя здійснене нею законне, на підставі відповідних дозволів, будівництво будинку не було належним чином зареєстровано в БТІ. Також в звязку з тим, що позивачкою предявлене свідоцтво про народження на імя ОСОБА_8, в якому прізвище матері позивачки вказано «Косянчук», в той час як в свідоцтві про смерть та інших правовстановлюючих документах на нерухому майно зазначено прізвище «Касянчук» (а.с.12).

Відповідно до п.1 ст.256 ЦПК України суд вправі розглядати справи про встановлення родинних відносин, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки, наприклад, якщо підтвердження такого факту необхідне заявникові для одержання в органах, що вчиняють нотаріальні дії, свідоцтва про право на спадщину, тощо.

Згідно з п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», суд може встановити факт родинних відносин, якщо в органах РАЦС не зберігся відповідний запис чи відмовлено в його відновленні, або ж він може бути відновлений лише на підставі рішення суду.

Відповідно до ч.2 ст. 256 ЦПК України в судовому порядку можуть бути встановлені будь-які факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих або майнових прав фізичних осіб.

Абзацом 1 пункту 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» встановлено, що відповідно до статей 255, 271 ЦПК України в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто, від них залежать виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не повязується з наступним вирішенням спору про право.

Для визначення юридичного характеру факту потрібно з'ясувати мету встановлення, оскільки один і той самий факт для певних осіб і для певної мети може мати юридичне значення, а для інших осіб та для іншої мети - ні.

Встановлення факту родинних відносин заявнику необхідно для отримання в органах нотаріату свідоцтва про право на спадщину після смерті спадкодавця.

Аналіз вищезазначених документів дає підстави вважати, що в повторно виданому свідоцтві про народження позивачки помилково вказане прізвище позивача та її матері «Косянчук», замість вірного «Касянчук».

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у постанові від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Відповідно до ст. 16 ЦК України способом захисту цивільних прав та інтересів є визнання права.

Проаналізувавши обставини справи, оцінивши представлені сторонами в порядку ст. 60 ЦПК України докази в їхні сукупності, вислухавши пояснення свідків, суд вважає, що позовні вимоги є обґрунтованими і підлягають задоволенню з огляду на наступне.

Гарантії здійснення права власності та його захисту закріплені в Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950р., зокрема, в ст.1 Першого протоколу до неї (ратифіковано законом України від 17.07.1997р. №475/97-ВР), яка є складовою правової системи відповідно до ст.9 Конституції України, а також у вітчизняному законодавстві.

Так, відповідно до ч.4 ст.41 Конституції України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого майнового права та інтересу (ст.16 Цивільного кодексу України).

Обєктами права власності є будь-які речі (майно).

Річчю є предмет матеріального світу, щодо якого можуть виникати цивільні права та обовязки (ст.179 ЦК України).

Статтею 1218 ЦК встановлено, що до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Згідно зі ст. 1268 ЦК України, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо він не заявив про відмову від неї, а в частині другій цієї ж статті зазначено, що право на вклад входить до складу спадщини незалежно до способу розпорядження ним.

Позивачем для прийняття спадщини виконані обидві умови - вона звернулась до нотаріальної контори і фактично вступила в управління та володіння спадковим майном, оскільки згідно з довідкою, виданої Виконавчим комітетом Фастівської міської ради Київської області від 04 листопада 2015 року № 6911, ОСОБА_1 проживала разом з ОСОБА_2 до дня її смерті, вела з нею спільне господарство (а.с. 38).

Факт належності спадкодавиці житлового будинку підтверджується наступним.

21.10.2015 ОСОБА_1 видана Довідка №1326 Фастівського бюро технічної інвентаризації про те, що згідно архівних даних КП ФМР «Фастівське БТІ» станом на 01.01.2013 на імя ОСОБА_2 зареєстровано житловий будинок №15, 1944 року побудови по вул.8-го Березня в м.Фастів (а.с.13).

Рішенням №140 виконкому Фастівської міської ради від 09.04.1984 року було дозволено ОСОБА_2 продовжити будівництво нового будинку замість старого по вул. 8-го Березня, 15 в м.Фастові по типовому проекту 184-24-62 та зобовязано її після побудови нового будинку, старий будинок знести (а.с.16).

Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Тобто, передумовою для застосування ст.392 ЦК України є відсутність іншого, окрім судового, шляху для відновлення порушеного права.

Стаття 328 ЦК України встановлює, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до розяснення, наданого у п. 3.3 Узагальнення судової практики розгляду цивільних справ про спадкування Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 24-753/0/4-13 від 16 травня 2013 найпоширенішою причиною звернення особи до суду в справах про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування є неможливість спадкоємцями, які прийняли спадщину, оформити своє право на спадщину в нотаріальній конторі з причин відсутності правовстановлюючих документів на спадкове майно на імя спадкодавця та/або відсутності державної реєстрації нерухомого майна спадкодавцем.

Перші власники не оформляли документів на належне їм нерухоме майно та не реєстрували його в органах БТІ, а тому спадкоємець не може отримати у нотаріуса свідоцтво про право на спадщину, і його право має бути визнано в судовому порядку.

Відповідно до ч. 4 ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» у редакції Закону N 1878-VI від 11 лютого 2010 року, який набрав чинності з 16.03.2010 року права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов'язкової реєстрації таких прав.

Таким чином у спадкодавця ОСОБА_2 у 1993 році правомірно виникло право власності на житловий будинок, на час виникнення в нього права власності на цей житловий будинок обовязкова реєстрація права власності на нерухоме майно не була передбачена.

02.07.1988 року Фастівським МБТІ проведено первинну інвентаризацію нового житлового будинку, 1988 року побудови та зафіксовано знесення старого будинку, тобто спадкодавець правомірно набув право власності на побудований обєкт нерухомого майна та володів їм на праві приватної власності.

Побудований спадкодавцем житловий будинок та господарські споруди не є самочинним будівництвом, ознаки, передбачені ч. 1 ст. 376 ЦК України, відсутні. Житловий будинок був побудований на земельній ділянці, яка була відведена для цієї мети, рішень спеціально уповноважених органів про усунення порушень у проекті або при будівництві, не виносилося.

Таким чином, позивачка, як дочка померлої спадкодавиці, є спадкоємцем за законом першої черги, проживала постійно в одному будинку зі спадкодавицею, тобто фактично прийняла спадщину, тому суд приходить до висновку, що за позивачем необхідно визнати право власності в порядку спадкування за законом.

Оскільки, невідповідність в написанні в прізвищах позивачки та її матері -спадкодавиці в свідоцтві про народження позивачки перешкоджає реалізації заявником права на оформлення спадщини, суд дійшов висновку про наявність підстав для встановлення факту того, що ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1 являється донькою ОСОБА_2, яка померла 15.06.2014.

Виходячи зі змісту наведених норм права, потреба в такому способі захисту права власності виникає тоді, коли наявність субєктивного права власника не підтверджена відповідними доказами, підлягає сумніву, не визнається іншими особами або ними оспорюється. На підставі вищевикладеного, з урахуванням відсутності заперечень зі сторони відповідача щодо позовних вимог, суд вважає, що позов підлягає задоволенню.

Керуючись ст. ст. 370, 1218, 1261, 1268 ЦК України, ст. 1261 ЦК України, ст.ст. 10, 60, 209, 212, 234, 256-259 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Фастівської міської ради про встановлення факту, що має юридичне значення та визнання права власності в порядку спадкування задовольнити повністю.

Встановити факт того, що ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, є рідною донькою ОСОБА_2, яка померла 15 червня 2014 року.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами №15 по вулиці 8-го Березня у місті Фастові Київської області, загальною площею 78,1 кв.м., житловою площею 58,9 кв.м., в порядку спадкування за законом після смерті матері ОСОБА_2, померлої 15 червня 2014 року.

Повний текст рішення виготовлений 22 грудня 2015 року.

Апеляційна скарга на рішення суду подається Апеляційному суду Київської області через Фастівський міськрайонний суд Київської області протягом десяти днів з дня його проголошення, а особою, яка брала участь у справі, але не була присутня у судовому засіданні під час проголошення судового рішення - протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Є.Ю.Чернишова