Справа № 629/468/15-ц
Номер провадження 2/629/418/15
05.03.2015 року Лозівський міськрайонний суд Харківської області в складі головуючого судді Ткаченко О.А., за участю секретаря Авраменко О.С., розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини, -
Позивач звернулася до суду з позовною заявою до відповідача про стягнення аліментів на неповнолітню дитину, в якій просить стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання неповнолітнього сина - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, в твердій грошовій сумі в розмірі 700 грн., щомісяця, починаючи з дня звернення до суду і до досягнення сином повноліття.
Позивач в судовому засіданні на позовних вимогах наполягала та просила задовольнити їх в повному обсязі.
Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги позивача визнав частково, погодився сплачувати аліменти на утримання повнолітнього сина у розмірі 310 грн. В своїх запереченнях відповідач посилається, на те, що він офіційно не працевлаштований, на даний час перебуває на обліку в центрі зайнятості, постійного доходу не має, оскільки неофіційно працює в службі таксі. Крім цього, матеріальну допомогу на утримання сина надає по мірі можливості.
Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини.
Згідно ксерокопії свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_3, вбачається, що 23.09.2011 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по м.Харкову Харківського міського управління юстиції, зареєстровано шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_4, актовий запис №1508 (а.с.2).
З огляду на ксерокопію свідоцтва про народження, вбачається, що у шлюбі народилась дитина - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.3).
Згідно ст.180 Сімейного кодексу України, батьки повинні утримувати своїх неповнолітніх дітей до досягнення ними повноліття.
Судом встановлено, що відповідач матеріальну допомогу позивачеві на утримання неповнолітнього сина надає не регулярно.
Своїми діями, відповідач порушує свої зобов'язання закріплені статтею 51 Конституції України від 28 червня 1996 року, згідно якої батьки зобов'язані утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття. Аналогічне твердження закріплене і в ст.180 Сімейного Кодексу України. Принципом 6 Декларації прав дитини, проголошеної Генеральною Асамблеєю 20 листопада 1959 року, зазначено, що дитина, якщо це можливо, повинна зростати під опікою і відповідальністю своїх батьків, і звичайно, в атмосфері любові та матеріального забезпечення. В ч.2 ст.3 Конвенції про права дитини, ратифікованої Україною 27.09.1991 року вказано, що держави-учасники зобов'язуються забезпечити дитині такий захист та опіку, які необхідні їй для її злагоди, приймаючи до уваги права та обов'язки її батьків, опікунів та інших осіб, котрі відповідають за неї по закону і з цією метою приймають всі відповідні законодавчі та адміністративні заходи. Відповідно до ст.8 Закону України «Про охорону дитинства» від 26 квітня 2001 року №2402 зазначено, що кожна дитина має право на рівень життя достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку, батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних доля всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. В ст.11 цього ж Закону вказано, що сім'я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього, кожна дитина має право на проживання в сім'ї разом з батьками або в сім'ї одного з них та на піклування батьків, предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Згідно статті 12 цього закону - виховання в сім'ї є першоосновою розвитку дитини, на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини, батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.
Керуючись вимогами ст.182 Сімейного Кодексу України та п.17 Постанови Верховного суду України №3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судом окремих норм Сімейного Кодексу України при розгляді справ, щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров'я та матеріальне положення дитини, стан здоров'я та матеріальне положення позивача і відповідача.
Суд враховує, що відповідач частково визнав позов позивача, не працює, перебуває на обліку в центрі зайнятості, неофіційно працевлаштований в службі таксі, має нерегулярний дохід, стягнення за виконавчими листами з нього не проводяться, пільгами з держави не користується, має задовільний стан здоров'я.
Відповідно до ст.183 Сімейного Кодексу України, суд вважає можливим стягнути з відповідача аліменти на користь позивача на утримання дитини, у твердій грошовій сумі - 500 грн. щомісяця з індексацією відповідно до закону.
Судові витрати суд вирішує на підставі ч.2 ст.88 ЦПК України.
Керуючись ст.ст.10,11,31,57,60,77,79,88,169,208-209,212-213,214,215,218,223,ч.1 ст.367 ЦПК України; Частиною 5 Розділу 11 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного Процесуального Кодексу України; ст.ст.180,181,182,184,191 Сімейного кодексу України, Принципом 6 Декларації прав дитини, проголошеної Генеральною Асамблеєю ООН 20.11.1959 року, ч.2 ст.3 Конвенції про права дитини, ратифікованої Україною 27.09.1991 року, ст.8 Закону України «Про охорону дитинства» від 26.04.2001 року №2402, ст.3 Декрету Кабінету Міністрів України від 21.01.1993 року №7 «Про державне мито», п.17 Постанови Верховного Суду України від 15.05.2006 року №3 «Про застосування судом окремих норм Сімейного Кодексу України при розгляді справ, щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», суд, -
Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини - задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, уродженця м.Харків, не працюючого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 та проживаючого за адресою: АДРЕСА_2, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_6, уродженки м.Лозова Харківської області, ідентифікаційний номер НОМЕР_2, аліменти на утримання неповнолітньої дитини - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_8, у твердій грошовій сумі у розмірі 500 (п'ятсот) гривень, починаючи з дня подачі позовної заяви до суду з 12.02.2015 року і до досягнення дитиною віку повноліття.
Рішення, в частині стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць, підлягає негайному виконанню.

Стягнути з ОСОБА_2 судовий збір в дохід держави в розмірі 243 (двісті сорок три) гривні 60 копійок (розрахунковий рахунок 0015, , одержувач Лозівське УДКСУ Харківської області, банк ГУ ДКСУ Харківської області, МФО 851011, код бюджетної класифікації 22030001, судовий збір, код 02893953, пункт 1.1).

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до судової палати по цивільним справам Апеляційного суду Харківської області через Лозівський міськрайонний суд Харківської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Повний текст рішення виготовлений 10.03.2015 року.

Суддя О.А.Ткаченко