Справа № 466/8067/14 Головуючий у 1 інстанції: Білінська Г.Б.
Провадження № 22-ц/783/5430/15 Доповідач в 2-й інстанції:ОСОБА_1
Провадження № 22-ц/783/5313/15
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 грудня 2015 року Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області у складі: головуючого судді: Ванівського О.М.,

суддів: Богонюка М.Я., Гриновця Б.М.,

при секретарі: Жукровській Х.І.,

за участю: апелянта (позивача) - ОСОБА_2,

представника відповідача ПАТ «Львівгаз» - ОСОБА_3,

третіх осіб ОСОБА_4, ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові в залі суду цивільну справу за апеляційними скаргами ОСОБА_2 та Публічного акціонерного товариства «Львівгаз» на рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 22 червня 2015 року та за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Львівгаз» на окрему ухвалу Шевченківського районного суду м. Львова від 22 червня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

В листопаді 2014 року ОСОБА_2 звернувся до суду із позовом, в якому просить визнати недійсними умови Типового договору про надання населенню послуг з газопостачання, відновлення становища з газопостачання у його квартирі по вул.. П.Мирного 19 /2 у м. Львові, визнання дій ПАТ „Львівгаз по ненаданню відповідей на його звернення неправомірними .

В ході розгляду справи позивач ОСОБА_2 неодноразово уточнював свої вимоги, які остаточно сформулював у наступному варіанті :

- визнати недійсними деякі умови публічних договорів ,затверджених Постановами КМУ №938 від 05.07.2006 р. та №119 від 22.02.2012 р., як такі, що суперечать Закону України „Про захист прав споживачів,

- відновити становище, що існувало до порушення прав позивача, як споживача газу, згідно рішення суду від 20.03.2014 р.

- визнати неправомірними дії керівників ПАТ „Львівгаз щодо порушення норм Закону України „Про звернення громадян ,зокрема щодо ненадання відповіді на звернення позивача від 01.07.2014 р.

- зобовязати керівників ПАТ „Львівгаз виконувати умови публічного договору,що укладений за рішенням суду від 24.05.1999 р. ,виконавчого листа від 18.06.1999 року щодо надання послуг з газопостачання .

Рішенням Шевченківського районного суду м. Львова від 22 червня 2015 року позов ОСОБА_2 задоволено частково та зобовязано Публічне акціонерне товариство «Львівгаз» відновити газопостачання квартири № 2 на вул. П.Мирного, 19 у м. Львові та внести зміни у проектну документацію внутрішнього газопостачання квартири за рахунок виконавця.

В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Рішення суду оскаржили ОСОБА_2 та ПАТ "Львівгаз".

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 не погоджується з рішенням суду першої інстанції, вважає його незаконним та необґрунтованим, ухваленим з порушенням норм матеріального та процесуального права. Звертає увагу суду на те, що його вимога про неправомірне застосування до нього як споживача газу неукладених та не підписаних умов договорів на підставі Постанови КМУ №1190 від 22.02.2012 року, від якої він практично відмовився, є правомірною і підлягає до задовленню судом, якщо суд задовольняє неправомірність припинення газопостачання та зобовязує відновити газопостачання. Аналогічно вважає, що задоволенню підлягає вимога про визнання протиправною монопольну діяльність ПАТ "Львівгаз" щодо свавільного тлумачення норм Конституції України, Законів України та Правил надання послуг. Вимога про неправомірні дії чи бездіяльність щодо розгляду його скарг від 01.07.2014 року і від 21.01.2015 року з предмету технічних питань "Безпеки у споживанні газу", вважає також підставною, оскільки діє практика, що визнавати протиправність своїх дій керівництво ПАТ "Львівгаз" категорично не хоче і чекає на рішення суду. Просить врахувати той факт, що прокурором Поліщук В.П. було здійснено реагування ПАТ "Львівгаз", шляхом скерування листа, що на а.с.97 том.2., а тому, вважає незаперечний факт існування у ПАТ Львівгаз» порушень з вирішення питань технічної безпеки. Вважає, очевидним порушення ст.ст. 16,18,19 Закону України «Про звернення громадян» зі сторони керівників ПАТ «Львівгаз». Просить рішення суду в частині відмови у задоволенні позовних вимог скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення, яким задовольнити його позов в повному обсязі.

В апеляційній скарзі ПАТ "Львівгаз" зазначає, що суд першої інстанції ухвалюючи рішення про відновлення газопостачання до квартири позивача та зобовязання відповідача внести зміни у внутрішню проектну документацію внутрішнього газопостачання вийшов за межі позовних вимог, оскільки позивач таких вимог не заявляв, вважають рішення суду першої інстанції не відповідає вимогам законодавства, нормам матеріального права, обставинам справи, винесене без повного, об'єктивного дослідження обставин у справі. Зазначає, що ОСОБА_6 взагалі не є власником квартири АДРЕСА_1, відповідно до довідки №1217 від 08.07.2015 року з місця проживання про склад сім»ї і прописки виданої ЛКП "Житловик С", а також згідно свідоцтва про право власності співвласниками даної квартири є ОСОБА_7, ОСОБА_2, ОСОБА_8, ОСОБА_9 Також вказує на те, що судовими рішеннями, які набрали законної сили, і мають значення для розгляду даної справи, встановлено, що позивачем було здійснено самовільне втручання в систему газопостачання. Просить рішення суду в частині задоволення позовних вимог змінити та відмовити у задоволені позову ОСОБА_6

Окремою ухвалою Шевченківського районного суду м. Львова від 22 червня 2015 повідомлено ПАТ "Львівгаз", як газопостачальне підприємство, яке зобовязане в кожному окремому випадку по кожному договору доводити до споживача повний обсяг Правил безпеки, адже такі є складовою інформації про продукцію. Формальний підхід працівників ПАТ "Львівгаз" до виконання таких обовязків породжує скарги споживачів та їх звернення до суду із позовами про вирішення спорів, яких можливо уникнути, якщо кожна із сторін договору з газопостачання дотримуватиметься принципу рівності сторін та поваги до кожного споживача послуг.

Окрему ухвалу оскаржило ПАТ "Львівгаз".

В апеляційній скарзі апелянт зазначає, що ухвала не відповідає вимогам законодавства, нормам матеріального та процесуального права, без належного встановлення обставин у справі та дослідження доказів. Вважає, що є помилковим та таким, що не відповідає дійсності висновок суду про те, що ПАТ "Львівгаз" зобовязаний доводити до споживачів повний обсяг Правил безпеки, оскільки такі є складовою інформації про продукцію. Судом не взято до уваги той факт, що відповідного до акту від 02.08.1999 року ОСОБА_2 надано інструктаж по газовій безпеці, в якому позивач розписався, що свідчить виконання апелянтом покладеного на нього обовязку. Також, суд не досліджував в засіданні матеріалів, які стали підставою для ухвалення окремої ухвали, що суперечить п.10 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30.05.1997 року "Про посилення судового захисту прав та свобод людини і громадянина", в якому зазначається, що окремі ухвали повинні ґрунтуватися на достовірно встановлених фактичних даних. Просить скасувати окрему ухвалу Шевченківського районного суду м. Львова від 22 червня 2015 року.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення сторін, перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість окремої ухвали та оскаржуваного рішення в межах доводів апеляційних скарг та позовних вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку про відхилення апеляційних скарг ОСОБА_2 та Публічного акціонерного товариства "Львівгаз" з наступних підстав.

Відповідно до ст.ст.10, 60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно ч.1 ст.303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Колегія суддів вважає, що рішення суду та окрема ухвала таким вимогам відповідає.

Судом встановлено, що позивач по справі ОСОБА_2 проживає в ІНФОРМАЦІЯ_1 та є споживачем природного газу, послуги з надання якого здійснюються відповідачем.

30 листопада 2012 р. квартира позивача відключена ПАТ "Львівгаз" від газопостачання на підставі складеного акту про те, що працівниками ПАТ "Львівгаз" виявлено самовільне підключення мешканцями квартири газових приладів.

Рішенням колегії суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Львівської області від 20.03.2014 р., яке ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 12.06.2014р. залишене без змін, частково задоволено позовні вимоги ОСОБА_2 до ПАТ "Львівгаз" та визнано неправомірними дії ПАТ "Львівгаз" щодо відключення квартири АДРЕСА_2, власником якої є позивач, від газопостачання.

Після набрання чинності згаданого рішення, ситуація залишилася незмінно, квартира ОСОБА_2 і надалі відключена від газопостачання, а працівники ПАТ "Львівгаз" надалі вимагають у нього виготовити проектно-технічну документацію реконструкції газової мережі в квартирі та сплатити кошти за реєстрацію газових приладів у квартирі.

Цю обставину не заперечує як позивач, так і представник ПАТ "Львівгаз" у судовому засіданні.

В підтвердження безпідставності позовних вимог, відповідачем ПАТ "Львівгаз" ні в суді першої інстанції, ні в суді апеляційної інстанції не надано належних і допустимих доказів того, що ОСОБА_2 самовільно проведено переобладнання газової системи, чим порушено Правила безпеки систем газопостачання України, та того, що ситуація по експлуатації встановлених у квартирі ОСОБА_2 газових приладів змінилась після винесених судом рішень.

Положеннями п.6.14 Порядку доступу та приєднання до Єдиної газотранспортної системи України, затвердженого постановою НКРЕ 19.04.2012 р. №420 передбачено, що у випадку реконструкції чи технічного переоснащення обєкта газоспоживання,що не призводить до зміни місця розташування газових приладів /пристроїв/ та збільшення пропускної потужності мереж СГТСУ в точці приєднання, в установленому порядку вносяться відповідні зміни до проектної документації внутрішнього газопостачання без видачі технічних умов.

Задовольняючи позов частково, в частині задоволених позовних вимог, суд вважав, що оскільки відповідачем не доведено факту реконструкції та переобладнання внутрішньої системи газопостачання у квартирі та враховуючи рішення апеляційного суду Львівської області від 20.03.2014 р., що має преюдиційне значення, позовна вимога про відновлення становища з газопостачання, тобто зобовязати ПАТ "Львівгаз" відновити газопостачання до квартири №2 на вул. П.Мирного, 19 у м. Львові та внести зміни у проектну документацію внутрішнього газопостачання квартири за рахунок виконавця є підставними, оскільки рішення суду, що набрало законної сили є обов"язковим до виконання.

Відмовляючи в задоволенні решти позовних вимог ОСОБА_2, а саме: визнати неправомірними дії керівників ПАТ „Львівгаз з порушення норм ст..ст.16,18,19 ЗУ „Про звернення громадян та визнати недійсними окремі умови Типового договору про надання населенню послуг з газопостачання , затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України №938 від 05.07.2006 р. із змінами ,внесеними Постановою Кабінету Міністрів України від 22.02.2012 р.,суд виходив з тих підстав, що відповідь на скаргу ОСОБА_2 від 01.07.2014 р. головою правління ПАТ „Львівгаз 23.07.2014 р., надано в строк, передбачений Законом України "Про звернення громадян" та направлено відповідь / т.3 а.с.8/ , у якій розяснена позиція ПАТ "Львівгаз" щодо можливості прийняття в експлуатацію газових приладів та укладення договору про надання послуг з газопостачання після приведення газової мережі та газових приладів у квартирі по вул.. П.Мирного 19/2 у м. Львові у відповідність до нормативних документів, на які покликається ПАТ "Львівгаз", а умови Типового договору про надання населенню послуг з газопостачання , затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України №938 від 05.07.2006 р. із змінами ,внесеними Постановою Кабінету Міністрів України від 22.02.2012 р. є такими, що не суперечать актам цивільного законодавства Закону України "Про захист прав споживача", Закону України "Про житлово-комунальні послуги", Правилам надання населенню послуг з газопостачання, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 09.12.1999 р. №2246, Правилам безпеки систем газопостачання України, затверджених наказом Державного комітету України по нагляду за охороною праці №254 від 01.10.1997р., оскільки спрямований на дотримання безпеки системи газопостачання, в зв"язку з чим і вимога позивача про зобов"язання керівників ПАТ "Львівгаз" виконувати умови публічного договору, що укладений за рішенням суду від 24.05.1999 року є безпідставною.

З такими висновками суду колегія погоджується в повній мірі з наступних підстав.

Частиною 2 ст. 13 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" передбачено, що судові рішення, що набрали законної сили, є обовязковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх обєднаннями на всій території України. Обовязковість урахування (преюдиційність) судових рішень для інших судів визначається законом.

Колегія суддів вважає, що оскільки попереднє рішення суду яким визнано неправомірними дії ПАТ „Львівгаз щодо відключення квартири ОСОБА_2 №2 по вул. П.Мирного 19 у м. Львові, власником якої є позивач , від газопостачання не виконане, підставними в даному випадку є вимоги позивача які судом першої інстанції задоволені та рішенням суду зобов"язано ПАТ "Львівгаз" відновити газопостачання квартири №2 на вул. П.Мирного, 19 у м. Львові та внести зміни у проектну документацію внутрішнього газопостачання квартири за рахунок виконавця.

Відповідно до ст. 3 Закону України „Про звернення громадян скарга це звернення з вимогою про поновлення прав і захист законних інтересів громадян,порушених діями / бездіяльністю/, рішеннями державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств,установ,організацій, обєднань громадян, посадових осіб.

Згідно з ч.1 ст. 7 Закону України „Про звернення громадян звернення ,оформлені належним чином і подані у встановленому порядку ,підлягають обовязковому прийняттю та розгляду.

Відповідно до ст.19 Закону України „Про звернення громадян органи державної влади і місцевого самоврядування, підприємства, установи ,організації незалежно від форм власності, обєднання громадян,засоби масової інформації,їх керівники та інші посадові особи в межах своїх повноважень зобовязані на прохання громадянина запрошувати його на засідання відповідного органу, що розглядає його скаргу, письмово повідомляти громадянина про результати перевірки заяви чи скарги та суть прийнятого рішення.

Згідно зі ст.20 вказаного Закону звернення розглядаються і вирішуються у термін не більше одного місяця від дня надходження.

Оскільки беззаперечно встановлено, що відповідь головою правління ПАТ „Львівгаз на скаргу ОСОБА_2 від 01.07.2014 р. надана в строк, передбачений Законом України "Про звернення громадян" колегія суддів не вбачає підстав для задоволення позовних вимог про визнання неправомірними дії керівника ПАТ "Львівгаз" щодо порушення норм Закону України "Про звернення громадян", щодо ненадання відповіді на звернення позивача від 01.07.2014 року.

Також, колегія суддів погоджується з висновком про невірність покликання позивача на неправомірність дій ПАТ „Львівгаз щодо ненадання відповіді на його скаргу від 01.07.2014 р. лише з тих підстав, що сама відповідь не задовольнила скаржника за своїм змістом і не вирішила питання відновлення газопостачання у його квартирі.

Статтею 16 Закону України "Про звернення громадян" передбачає право громадянина у разі незгоди його із прийнятим рішенням за його скаргою звертатись безпосередньо до суду. Таким правом скористався позивач ОСОБА_2, предявивши позов до ПАТ „Львівгаз .

Позивач ОСОБА_2 просив визнати недійсними окремі умови Типового договору про надання населенню послуг з газопостачання , затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України №938 від 05.07.2006 р. із змінами, внесеними Постановою Кабінету Міністрів України від 22.02.2012 р., які на його думку, суперечать нормам ст.ст. 17,18,19,20,21 Закону України "Про захист прав споживачів".

У ч.2 ст.18 Закону України "Про захист прав споживачів" закріплено, що умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності, його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обовязків на шкоду позивача.

Несправедливість договірних умов може бути, якщо у таких передбачено безповоротне зобовязання споживача виконувати умови договору, з якими він не мав можливості ознайомитися до укладення договору, надання можливості продавцю, постачальнику чи виконавцю послуги без вагомої причини змінювати в односторонньому порядку будь-які характеристики продукту чи послуги або розірвання договору в односторонньому порядку, заборона звернення в суд та інше.

Верховний Суд України в постанові від 10.10.2012 року у справі за позовом ТзОВ "Ковальське-Житлосервіс" до Ос.-1 про зобовязання укласти договір, яка в силу ст. 360-7 ЦПК України є обовязковою для всіх судів України, сформулював правову позицію, яка, на думку суду першої інстанції, з якого погоджується колегія суддів, стосується позовної вимоги ОСОБА_2 у даній справі.

Свобода договору, закріплена у ст.ст.6, 627 ЦК України, яка полягає у праві сторін вільно вирішувати питання при укладенні договору, при виборі контрагентів та при погодженні умов договору, не є безмежною.

У тих випадках, коли актом цивільного законодавства передбачена обовязковість положень цього акту для сторін договору, сторони не вправі відступити від їх положень / ч.3 ст.6 ЦК України/. Так, ст.ст. 19, 20 Закону України „Про житлово-комунальні послуги передбачають обовязок споживача укласти письмовий договір з виконавцем послуг на основі типового договору.

Пункт 4 Правил надання населенню послуг з газопостачання, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 09.12.1999 р. №2246, регламентовано, що послуги з газопостачання надаються споживачеві на підставі договору, що укладається між ним та газопостачальним і газорозподільним підприємствами відповідно до типового договору, затвердженого у встановленому порядку .

На виконання окресленого законодавчого припису Постановою Кабінету Міністрів України від 05.07.2006 р. №938 /у редакції постанов КМУ від 22.02.2012 №119 та №74 від 02.03.2015 р./ затверджено Типовий договір про надання населенню послуг з газопостачання. Зазначений Типовий договір оприлюднений у встановленому порядку / ч.1 ст.630 Цивільного Кодексу України/, відтак він набув силу нормативного акту, а його положення мають характер правових норм.

Тобто, положення Типового договору про надання населенню послуг з газопостачання носять імперативний характер, в звязку з чим є обовязковими для застосування.

Частина 2 ст.16 ЦК України передбачає, як спосіб захисту цивільних прав та інтересів, визнання незаконними рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, місцевого самоврядування їх посадових і службових осіб.

Стаття 171 Кодексу адміністративного судочинства України передбачає визнання судом нормативно-правового акта незаконним чи таким, що не відповідає нормативно-правовому акту вищої юридичної сили, повністю або в окремій його частині.

Нормами цивільно-процесуального судочинства, в межах якого поданий позов ОСОБА_2, такий спосіб захисту не передбачений.

Укладення договору на надання послуг з газопостачання є обовязком споживача за умови, якщо запропонований виконавцем послуг договір не суперечить Типовому договору.

У разі відмови споживача послуг від укладення індивідуального договору, виходячи з положень ст.ст. 3, 6, 12-15, 20, 630, 642, 643 ЦК України виконавець послуг вправі звернутись до суду захистом свого права, яке підлягає захисту судом на підставі п.1 ч.2 ст.6 ЦК України шляхом визнання договору укладеним на умовах, передбачених нормативним актом обовязкової дії.

Споживач може ставити питання про визнання недійсною з підстав несправедливості конкретної оферти, тобто договору ПАТ „Львівгаз про надання населенню послуг з газопостачання, який за своєю правовою природою є договором приєднання і укладення якого здійснюється лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому.

Верховний Суд України зазначає, що некоректним є застосування терміну „недійсність по відношенню до нормативно-правових актів , оскільки право не може бути недійсним воно або є, або ні.

Зміст оскаржуваних умов Типового договору не суперечать актам цивільного законодавства Закону України "Про захист прав споживача", Закону України «Про житлово-комунальні послуги», Правилам надання населенню послуг з газопостачання, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 09.12.1999 р. №2246, Правилам безпеки систем газопостачання України, затверджених наказом Державного комітету України по нагляду за охороною праці №254 від 01.10.1997р., оскільки спрямований на дотримання безпеки системи газопостачання.

Що ж до окремої ухвали суду першої інстанції від 22 червня 2015 року, якою встановлено певні обставини та про такі проінформовано голову правління ПАТ "Львівгаз", колегія суддів вважає її законною, оскільки судом в ухвалі наголошено, що відповідно до п.10. ч.1 ст. 15 Закону України "Про захист прав споживачів" споживач має право на одержання необхідної, доступної, достовірної та своєчасної інформації про продукцію, що забезпечує можливість її свідомого і компетентного вибору. Така інформація повинна містити правила та умови ефективного і безпечного використання продукції. Тобто, звернуто увагу, що ПАТ "Львігаз", як газопостачальне підприємство, зобовязане в кожному окремому випадку по кожному договору доводити до споживача повний обсяг Правил безпеки, адже такі є складовою інформації про продукцію. Формальний підхід працівників ПАТ „Львівгаз до виконання таких обовязків, про що неодноразово зазначав позивач як в суді першої інстанції так і в суді апеляційної інстанції, про невиконання працівниками ПАТ "Львівгаз" вимог Закону України "про захист прав споживача" щодо доведення до споживачів повної та достиовірної інформації, яка стосується надання послуг з газопостачання, зокрема прав споживача та обов"язків ПАТ "Львівгаз", породжує скарги споживачів та їх звернення до суду із позовами про вирішення спорів, яких можливо уникнути, якщо кожна із сторін договору з газопостачання дотримуватиметься принципу рівності сторін та поваги до кожного споживача послуг.

Такі обставини встановлені судом відповідають нормам ч.1 ст. 211 ЦПК України, якою передбачено,що суд, виявивши під час розгляду справи порушення закону і встановивши причини та умови, що сприяли вчиненню порушення, може постановити окрему ухвалу і направити її відповідним особам чи органам для вжиття заходів щодо усунення цих причин та умов. Про вжиті заходи протягом місяця з дня надходження окремої ухвали повинно бути повідомлено суд, який постановив окрему ухвалу.

З урахуванням наведеного, суд зробив правильні висновки про часткове задоволення позову та необхідність посановлення окремої ухвали.

Викладені в апеляційних скаргах ОСОБА_2 та Публічного акціонерного товариства "Львівгаз" доводи не спростовують правильності висновків суду.

За таких обставин колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції та окрема ухвала відповідають обставинам справи, є такими, що постановлені з додержанням вимог матеріального і процесуального права і не можуть бути змінені чи скасовано з підстав, викладених в апеляційних скаргах ОСОБА_2 та Публічного акціонерного товариства "Львівгаз", а тому у задоволенні апеляційних скарг ОСОБА_2 та Публічного акціонерного товариства "Львівгаз" слід відмовити, а рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 22 червня 2015 року та окрему ухвалу Шевченківського районного суду м. Львова від 22 червня 2015 року - залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 308, 313, 314 ч.1 п.1, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційні скарги ОСОБА_2 та Публічного акціонерного товариства «Львівгаз» відхилити.

Рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 22 червня 2015 року та окрему ухвалу Шевченківського районного суду м. Львова від 22 червня 2015 року залишити без змін.

Ухвала Апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий : О.М. Ванівський

Судді: М.Я. Богонюк

ОСОБА_10