АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/849/15 Справа № 412/7007/2012 Головуючий у 1 й інстанції - Брага А. В. Доповідач - Ткаченко І.Ю.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 січня 2015 року м. Дніпропетровськ

27 січня 2015 року Апеляційний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого - судді Ткаченко І.Ю.

суддів - Рудь В.В., Повєткіна В.В.

при секретарі - Левцунову І.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську цивільну справу

за позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» про захист прав споживачів, розірвання договору, стягнення грошових коштів

за апеляційною скаргою ОСОБА_2

на рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 26 листопада 2014 року, -

В С Т А Н О В И В:

23 січні 2006 року позивач звернувся до суду з позовом, в обґрунтування якого зазначив, що 12 квітня 2005 року між ним та ПАТ КБ «ПриватБанк» було укладено договір депозитного вкладу № Оn48631287, відповідно до якого за меморіальним орделом він передав банку грошові кошти у сумі 64 264,32 євро строком на 3 місяці до 12 липня 2005 року зі сплатою 11,00% річних. В подальшому, 18 квітня 2005 року за меморіальним ордером він довніс до вкладу ще 590, 00 євро. У червні 2005 року позивач звернувся до відповідача з вимогою про повернення вкладу, однак 12 серпня 2005 року листом № 0/2-3241 ПАТ КБ «ПриватБанк» повідомив ОСОБА_2, що рахунок за вказаним депозитним вкладом не відкривався, грошові кошти до каси банку не вносились. В травні 2006 року позивач доповнив обґрунтування позову, зазначивши, що вперше договір депозитного вкладу ним було укладено приблизно в середині 2004 року, строком на 3 місяці, на суму 59 146,7 євро, а у наступному, після закінчення строку дії договору, він його переуклав, у тому числі 11 січня 2005 року № Оп48631234, а останнього разу 12 квітня 2005 року. При переукладенні договору кошти за попереднім договором, з урахуванням процентів, перераховувались на рахунок нового договору, про що відповідачем видавались меморіальні ордери. При тому, договори та документи про внесення ним коштів за 2004 рік не збереглись. Обґрунтовуючи свої позовні вимоги, позивач посилався на ст. ст. 23, 526, 530, 610, 651, 1058, 1060 ЦК України, з урахуванням уточнених позовних вимог в редакції за жовтень 2011 року, просив розірвати договір депозитного вкладу № Оn48631287 від 12 квітня 2005 року, стягнути з ПАТ КБ «ПриватБанк» на його користь 64 854, 32 євро депозитного вкладу, 46 405,00 євро процентів на вклад, 200 000, 00 гривень у рахунок відшкодування завданої моральної шкоди, спричиненої йому відповідачем у зв'язку з неповерненням вкладу. 11 червня 2012 року ОСОБА_2 звернувся з заявою про уточнення позовних вимог та просив доповнити мотивувальну частину позову посиланням на ч. 1 ст. 1172 ЦК України, обґрунтовуючи тим, що в договорі від 12 квітня 2005 року, за яким він просить стягнути кошти, в графі «виконавець» та «банк» підписи зроблені ОСОБА_3, що перебував з банком у трудових відносинах. Зазначив, що підписи у меморіальних ордерах від 12 квітня 2005 року та від 18 квітня 2005 року також зроблені ОСОБА_3 З урахуванням уточнень просив суд розірвати договір депозитного вкладу, стягнути на його користь суму вкладу у розмірі 64 854,32 євро. проценти за вкладом у сумі 46 405,00 євро, всього 111 375,52 євро та 200 000, 00 гривень моральної шкоди, спричиненої неповерненням вкладу, застосувавши до спірних правовідносин одночасно ст. ст. 1166, 1172 ЦК України, зазначивши, що у заяві від 17 жовтня 2011 року було помилково вказано про внесення коштів за спірним договором до каси банку та правильними є обставини викладені у доповненнях до позову від 15 травня 2006 року, за якими кошти 12 квітня 2005 року та 18 квітня 2005 року були перераховані з рахунку за раніше укладеним договором від 11 січня 2005 року.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 26 листопада 2014 року позовні у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» про захист прав споживачів, розірвання договору, стягнення грошових коштів - відмовлено в повному обсязі (том 4 а.с.17-26 ).

В апеляційній скарзі апелянт посилається на порушення судом норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, просить скасувати рішення й ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі (том 4 а.с.29-32).

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід відхилити, а рішення суду залишити без змін з наступних підстав.

Відмовляючи у задоволених позовних вимог, суд першої інстанції встановив та виходив із того, що позивач просить стягнути з відповідача кошти за договором про депозитний вклад № 0п48631287 від 12 квітня 2005 року на суму 64 264, 32 євро. укладеного строком на 3 місяці, до 12 липня 2005 року зі сплатою 11% річних, посилаючись на копії меморіальних ордерів про внесення коштів за вказаним договором від 12 квітня 2005 року № 01 на суму 64 264,32 євро та від 18 квітня 2005 року № 01 на суму 590, 00 євро, як на доказ укладання договору.

При цьому позивач зазначає, що за останні договором готівка до каси банку ним не вносилася, вперше договір депозитного вкладу в валюті євро ОСОБА_2 у ПАТ КБ «ПриватБанк» було укладено навесні 2004 року, кошти вносилася ним особисто до каси банку, однак первісні документи у нього відсутні. Зі спливом строків кожного разу договір переукладався, а йому видавали меморіальні ордери, кошти банк перераховував з рахунку за попереднім договором на рахунок за наступним договором.

Звернувшись до банку з вимогою повернення вкладу за останнім договором, позивач отримав відповідь про відмову в повернені коштів у зв'язку з тим, що грошові кошти за договором депозитного вкладу № Оn48631287 від 12 квітня 2005 року на суму 64264,32 євро, укладеного з ОСОБА_2, знаходяться в розпорядженні колишнього заступника Правобережного відділення Приватбанка ОСОБА_3 (т.1 а. с. 12).

За фактом заволодіння невстановленими співробітниками Правобережного відділення Приватбанка, які використовуючи своє службове становище заволоділи грошовими коштами фізичних осіб, постановою слідчого відділу УСБ в Дніпропетровській області від 24 травня 2005 року була порушена кримінальна справа (т.1 а. с.33).

Договір, на підставі якого ОСОБА_2 просить стягнути грошові кошти від 12 квітня 2005 року, з боку відповідача було підписано заступником Правобережного відділення Дніпропетровського регіонального управління ЗАТ КБ «ПриватБанк» ОСОБА_3, якого у наступному було звільнено та в подальшому відносно якого, СБУ України у Дніпропетровській області на даний час розслідується кримінальна справа № 131.

Відповідно до висновку експерта від 14 червня 2006 року (т. 1 а.с. 82-89) договір банківського вкладу від 12 квітня 2005 року був підписаний ОСОБА_3, ним же підписані меморіальні ордери №1 від 12 та 18 квітня 2005 року. ОСОБА_3 займав посаду заступника директора по індивідуальному бізнесу Правобережного відділення Дніпропетровського регіонального управління ЗАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником якого є ПАТ КБ «ПриватБанк», та не був наділений повноваженнями щодо укладення такого договору.

Згідно з висновком експерта від 2 лютого 2007 року відтиски круглої печатки на зазначеному договорі та меморіальних ордерах нанесені круглою печаткою КБ «Приватбанк».

Станом на 12 квітня 2005 року у ОСОБА_3 були відсутні повноваження на укладення договорів депозитних вкладів від імені ПАТ КБ «ПриватБанк». Повноваження були наявні лише у директора Добронравової І.І. та заступника директора Цемашко Р.Е.

Підписання 12 квітня 2005 року договору ОСОБА_3 від імені ПАТ КБ «ПриватБанк» не відповідало вимогам ч. 2 ст. 207 ЦК України, що вказує на відсутність юридичних наслідків для банку щодо його виконання.

Так, частино 4 ст. 203 ЦК України передбачено, що правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Відповідно до ст. 1058 ЦК України, за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором. Договір банківського вкладу, в якому вкладником є фізична особа, є публічним договором (стаття 633 цього Кодексу). Частинами 2, 3, 6 ст. 633 ЦК України встановлено, що умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. Підприємець не має права надавати переваги одному споживачеві перед іншим щодо укладення публічного договору, якщо інше не встановлено законом. Умови публічного договору, які суперечать частині другій цієї статті та правилам, обов'язковим для сторін при укладенні і виконанні публічного договору, є нікчемними. Згідно ч. 2 ст. 207 ЦК України правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства, та скріплюється печаткою. У відповідності до ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Частиною 2 ст. 640 ЦК України встановлено, що, якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчиненням відповідної дії.

Статтею 1059 ЦК України передбачено, що договір банківського вкладу укладається у письмовій формі. Письмова форма договору банківського вкладу вважається додержаною, якщо внесення грошової суми підтверджено договором банківського вкладу з видачею ощадно книжки або сертифіката чи іншого документа, що відповідає вимогам, встановленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту. У разі недодержання письмової форми договору банківського вкладу цей договір є нікчемним.

Згідно з п. 2.1. Положення про порядок здійснення банками України вкладних (депозитних) операцій з юридичними і фізичними особами (затверджене постановою Правління Національного банку України від 3 грудня 2003 року № 516 із змінами і доповненнями, внесеними постановою Правління Національного банку України від 15 вересня 2004 року № 437) грошові кошти в національній та іноземній валюті або банківські метали, залучені від юридичних і фізичних осіб, обліковуються банками на відповідних рахунках, відкриття яких здійснюється банком на підставі укладеного в письмовій формі договору банківського вкладу (депозиту) або договору банківського рахунку та інших документів відповідно до законодавства України, у тому числі нормативно-правових актів Національного банку України з питань відкриття банками рахунків у національній та іноземній валюті. П. 2.2. вказаного Положення передбачено, що додержання письмової форми договору є обов'язковою умовою взаємовідносин між банком і вкладником.

Відповідно до п. 1.4. вказаного Положення, залучення банком вкладів (депозитів) юридичних і фізичних осіб підтверджується: договором банківського рахунку; договором банківського вкладу (депозиту) з видачею ощадної книжки; договором банківського вкладу (депозиту) з видачею ощадного (депозитного) сертифіката; договором банківського вкладу (депозиту) з видачею іншого документа, що підтверджує внесення грошової суми або банківських металів і відповідає вимогам, установленими законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту.

Пунктом 1.10. Інструкції про порядок відкриття, використання та закриття рахунків у національній та іноземній валютах" в редакції від 04.04.2005 року (затверджена постановою правління Національного банку України № 492 від 12.11.2003 року) також передбачено, що письмова форма договору банківського вкладу вважається дотриманою, якщо внесення грошової суми на вкладний (депозитний) рахунок вкладника підтверджено договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або іншого документа, що відповідає вимогам, установленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) і звичаями ділового обороту.

Щодо копій меморіальних ордерів про внесення грошових коштів за договором депозитного вкладу від 12 квітня 2005 року та 18 квітня 2005 року, то суд 1 інстанції дійшов висновку, що дані документи не можуть належними та допустимими доказами перерахування грошових коштів за договором депозитного вкладу від 12 квітня 2005 року. Так, ч. 1 ст. 58 ЦПК України встановлено, належними є докази, що містять інформацію щодо предмета доказування. Згідно з ч. 2 ст. 59 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Положеннями ст.. 1059 ЦК України встановлено чітку вимогу, що документ про внесення коштів повинен відповідати вимогам законодавства України.

Згідно з п. 3.2. Положення про порядок здійснення банками України вкладних (депозитних) операцій з юридичними і фізичними особами, грошові кошти на вкладні (депозитні) рахунки фізичних осіб можуть бути внесені готівкою, перераховані з іншого вкладного (депозитного) рахунку або поточного рахунку і повертаються банками готівкою або в безготівковій формі на зазначений у договорі рахунок вкладника для повернення коштів чи за заявою вкладника на інший його рахунок. Банки можуть відповідно до умов договору банківського вкладу (депозиту) перераховувати фізичним особам нараховані проценти за вкладами (депозитами) на їх поточний рахунок, для поповнення вкладу (депозиту) або видавати готівкою. Пунктом 10.11. Інструкції про порядок відкриття, використання та закриття рахунків у національній та іноземній валютах № 492 від 12 листопада 2003 року, в редакції від 04 квітня 2005 року також передбачено, що кошти на вкладні (депозитні) рахунки фізичних осіб можуть бути внесені готівкою, перераховані з іншого власного вкладного (депозитного) або поточного рахунку. Після закінчення строку або настання інших обставин, визначених законодавством України чи договором банківського вкладу, кошти з вкладного (депозитного) рахунку повертаються власнику шляхом видачі готівкою або в безготівковій формі на зазначений у договорі рахунок вкладника для повернення коштів чи за заявою вкладника на інший його рахунок. Аналогічні норми містить п. 10.18. Інструкції № 492 щодо зарахування коштів на вкладний (депозитний) рахунок в іноземній валюті фізичної особи-резидента.

Враховуючи вказане, суд дійшов висновку, що зарахування та повернення коштів за договором депозитного вкладу може бути у готівковій чи безготівковій формі. Застосування безготівкової форми при зарахуванні коштів з рахунку іншого договору депозитного вкладу (та повернення коштів вкладнику після закінчення строку дії договору депозитного вкладу), у тому числі нарахованих відсотків, здійснюється у разі вказівки у договорі рахунку для повернення коштів або за заявою вкладника.

При здійсненні операції з готівкою, згідно з п. 4.5. Положення про організацію операційної діяльності у банках України (затверджено Постановою Національного банку України № 254 від 18 червня 2003 року) оформлюються касові документи, що поділяються на прибуткові та видаткові. У відповідності до п.1 Глави 1 Розділу III Інструкції про касові операції в банках України (затверджена постановою Національного банку України № 337 від 14 серпня 2004 року), до касових документів, які оформлюються згідно з касовими операціями, визначеними цією Інструкцією, належать: заява на переказ готівки, прибутково-видатковий касовий ордер, заява на переказ готівки, прибутковий касовий ордер, видатковий касовий ордер, грошовий чек, а також рахунки на сплату платежів та документи, установлені відповідною платіжною системою для відправлення переказу готівки та отримання його в готівковій формі. П.2 Глави 1 Розділу III цієї Інструкції передбачено, що форми документів, які застосовуються під час приймання переказу готівки чи виплати та виплати її суми отримувачу в готівковій формі, визначаються відповідною платіжною системою і мають містити обов'язкові реквізити: дата здійснення операції, зазначення платника та отримувача, дані паспорта особи-отримувача або документа, що його замінює, сума касової операції, підписи платника або отримувача та працівників банку уповноважених здійснювати касову операцію. Згідно з п. З, до обов'язкових реквізитів касових документів, які оформлюються для зарахування суми готівки на відповідні рахунки (крім перелічених вище), також належать: номер рахунку отримувача та назва банка отримувача. За п. З Глави 2 Розділу III Інструкції № 337, приймання готівки іноземної валюти від клієнтів також здійснюється за заявою на переказ готівки, прибутковим касовим ордером.

Отже, у зазначеному переліку відсутній меморіальний ордер як документ, за яким може бути оформлено операцію з приймання (видачі) готівки, у тому числі іноземної валюти.

Відповідно до ст. 1071 ЦК України, банк може списати грошові кошти з рахунка клієнта на підставі його розпорядження. Грошові кошти можуть бути списані з рахунка клієнта без його розпорядження на підставі рішення суду, а також у випадках, встановлених законом чи договором між банком і клієнтом, а п. 1.7. Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні у національній валюті (затверджена постановою Національного банку України № 22), передбачено що кошти з рахунків клієнта банки списують лише за дорученнями власників цих рахунків (включаючи договірне списання коштів згідно з главою 6 цієї Інструкції) або на підставі платіжних вимог стягувачів у разі примусового списання коштів згідно з главою 5 цієї Інструкції, п. 3.7. цієї Інструкції також встановлено, що фізичні особи використовують платіжні доручення в разі перерахування коштів зі своїх поточних та вкладних/депозитних рахунків згідно з режимом використання цих рахунків, що встановлений нормативно-правовими актами Національного банку з питань порядку відкриття та використання рахунків, без будь-яких підтвердних документів, п. 1.14. Крім того, інструкцією встановлено, що клієнти банків для здійснення розрахунків самостійно обирають передбачені цією главою платіжні інструменти (за винятком меморіального ордера) і зазначають їх під час укладання договору.

Згідно п. 1.19-1 ст. 1 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», який діяв на квітень 2005 року, меморіальний ордер - розрахунковий документ, який складається за ініціативою банку для оформлення операцій по списанню коштів з рахунку платника та внутрішньобанківських операцій. Тобто за операціями за ініціативою вкладника, якими є операції при укладенні договору депозитного вкладу, меморіальні ордери не оформлюються.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що оформлення меморіального ордеру при зарахуванні коштів за договором депозитного вкладу - діючим законодавством не передбачено, а надані позивачем меморіальні ордери, не підтверджують будь-яку банківську операцію, оскільки на них відсутні номери рахунків дебету та кредиту операції, відсутній підпис позивача про внесення коштів, відсутній підпис уповноважених осіб банку про здійснення операцій. Номери рахунків відносяться до обов'язкових реквізитів документів, у тому числі меморіальних ордерів. Отже, меморіальні ордери відповідачем по договору депозитного вкладу від 12 квітня 2005 року не оформлювалися, підписи на них та на договорі від 12 квітня 2005 року виконано ОСОБА_3, який не був уповноважений банком на підписання та укладення від його імені та в його інтересах договорів депозитних вкладів, а відповідно до висновку службового розслідування, на меморіальних ордерах міститься печатки каси № 25, яка станом на 12 квітня 2005 року, 18 квітня 2005 року не використовувалась у операційній діяльності кас Правобережного.

Отже, суд дійшов висновку щодо недоведеності існування між сторонами договірних відносин, оскільки спірний договір не зареєстрований, кошти від позивача до банку не надходили, перерахування у безготівковій формі грошових коштів на рахунок позивача з його іншого рахунку не здійснювалося, а тому підстави для захисту прав позивача, як споживача, розірвання договору та стягнення грошових коштів по вкладу - відсутні.

Обставини з приводу укладання спірного депозитного договору та отримання коштів від позивача розслідуються правоохоронними органами, що не позбавляє його права на відшкодування шкоди з підстав передбачених або ст. 1166 ЦК України, або ст. 1172 ЦК України шляхом звернення до суду з відповідним позовом. Позивач в своїй уточненій позовній заяві хоча й посилається на норму ст. 1172 ЦК України, однак з позовними вимогами саме про відшкодування шкоди не звертався, що позбавляє можливості суд як 1 інстанції так й апеляційної робити відповідні висновки, оскільки згідно із ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, наданих сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, а відповідно до ч.3 ст.10, ч.1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана надати суду докази на підтвердження своїх вимог або заперечень.

З вказаними висновками суду 1 інстанції, колегія суддів погоджується, оскільки вони зроблені судом без порушення норм матеріального та процесуального права, а оскаржуване рішення, є обґрунтованим й відповідає вимогам закону.

Доводи апелянта про те, що першому укладанні договору депозитного вкладу в середині 2004 року на суму 59 146,7 євро, було видано належний касовий документ про внесення коштів (не меморіальний ордер), колегія суддів до уваги не приймає, оскільки позивачем та його представниками не надано доказів на підтвердження зазначено: договору, платіжного документу, навіть у копіях, а за ствердженнями відповідача та наданими довідками такий договір відсутній.

Посилання представників позивача, що меморіальний ордер є належним доказом зарахування безготівкових коштів на рахунок депозитного вкладу при укладенні договору депозитного вкладу, не може бути прийнято до уваги, оскільки не ґрунтується на чинному законодавству України.

Крім того, є безпідставним посилання апелянта, що кошти (вклад та нараховані проценти) з рахунку за попереднім вкладом після закінчення строку дії договору перераховувалися на рахунок за новим договором депозитного вкладу, оскільки за нормативними актами Національного банку України зазначені банківські операції здійснюються за умови відповідної вказівки у договорі, зазначення номеру рахунку, на який необхідно зарахувати кошти після закінчення строку дії договору, або заяви вкладника.

Посилання позивача щодо перерахування коштів з попереднього договору від 11 січня 2005 року на суму 62 567,29 євро, який, з його слів, укладався на 3 місяці, і після закінчення строку дії за яким кошти було зараховано на рахунок за договором від 12 квітня 2005 року, є безпідставними та не підтверджуються матеріалами справи, оскільки оригінали договору від 11 січня 2005 року та меморіального ордеру від 10 січня 2005 року суду не надавалися, копії належним чином не завірені, що за ст. 64 ЦПК України не може вважатися письмовим доказом у справі.

Крім того, колегія звертає увагу, що оформлення платіжного документу 10 січня, до оформлення договору депозитного вкладу 11 січня 2005 року, на які посилається апелянт, неможливо, оскільки за п. 1.8. Інструкції про порядок відкриття, використання та закриття рахунків у національній та іноземній валютах № 492, ст. 7.1.1. Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», вкладні (депозитні) рахунки відкриваються банком клієнту на договірній основі. Тобто укладення договору передує відкриттю рахунку, а не навпаки. Крім того, у розділі 10 Інструкції про порядок відкриття, використання та закриття рахунків в національних та іноземних валютах № 492, визначено порядок відкриття вкладного (депозитного) рахунку, та за цим порядком перерахування коштів з іншого рахунку за цим порядком здійснюється після ідентифікації фізичної особи, укладання договору у письмовій формі.

Інші доводи, приведені в апеляційній скарзі зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду 1 інстанції, яким у досить повному обсязі з'ясовані права та обов'язки сторін, обставини справи, доводи сторін перевірені і їм дана належна оцінка, а відповідно до ст. 212 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Порушень норм матеріального та процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування чи зміни рішення - не встановлено, тому апеляційний суд приходить до висновку, що рішення суду відповідає вимогам ст. 213, 214 ЦПК України, і його слід залишити без змін.

Керуючись ст. 307, 308 ЦПК України, апеляційний суд, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 26 листопада 2014 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Судді: