Головуючий суду 1 інстанції - ОСОБА_1
Доповідач - Соловей Р.С.
Справа № 417/387/15-ц
Провадження № 22ц/782/379/15
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 серпня 2015 року м. Сєвєродонецьк

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Луганської області у складі:

головуючого судді Соловей Р.С.

суддів Борисова Є.А., Єрмакова Ю.В.

при секретарі Коротенку С.В.,

розглянувши цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 на рішення Марківського районного суду Луганської області від 27 травня 2015 року

у цивільній справі за позовом ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 до Верховної Ради України, ОСОБА_5 Міністрів України, Луганської обласної державної адміністрації, Президента України ОСОБА_6 про відшкодування шкоди, завданої внаслідок терористичного акту,

В С Т А Н О В И Л А:

В березні 2015 року ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 подали до суду позовну заяву, у якій, обгрунтовуючи свої позовні вимоги, зазначили, що 21.08.2014 р. під час проведення антитерористичної операції в селі Сабівка Словяносербського району Луганської області в результаті загорання від влучення мінометного снаряду в покриття будинку було знищено належний їм будинок №189а по вулиці Совєтській. Позивачі, посилаючись на приписи ст. 19 Закону України «Про боротьбу з тероризмом», просили відшкодувати їм завдану матеріальну шкоду, стягнувши в солідарному порядку з Верховної Ради України, ОСОБА_5 Міністрів України, Луганської обласної державної адміністрації, Президента України ОСОБА_6 на користь ОСОБА_2 330 158 грн., на користь ОСОБА_3 110 281 грн. та на користь ОСОБА_4 41 784 грн.

Оскаржуваним рішенням у задоволенні вказаного позову відмовлено.

Не погодившись з таким рішенням суду першої інстанції, вважаючи його несправедливим, необєктивним, позивачі подали апеляційну скаргу, якою просять це рішення скасувати та новим рішенням задовольнити їхні позовні вимоги.

Відповідачами Верховною Радою України та Луганською ОДА подано письмові заперечення на апеляційну скаргу, в яких вони вважають оскаржуване рішення законним та обґрунтованим, а доводи апелянтів безпідставними.

У судове засідання не зявились апелянти ОСОБА_2 та ОСОБА_4, а також представники відповідачів Верховної Ради України та Президента України. Апелянт ОСОБА_2, відповідачі Верховна Рада України та Президент України належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи, про що свідчать зворотні поштові повідомлення (а. с. 289, 291, 293). Представником апелянта ОСОБА_4 є ОСОБА_3 на підставі довіреності (а. с. 72). Відповідно до приписів ч. 5 ст. 76 ЦПК України, вручення судової повістки представникові особи, яка бере участь у справі, вважається врученням повістки і цій особі., отже, ОСОБА_4 вважається належним чином повідомленою про час та місце розгляду справи.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення апелянта ОСОБА_3, представників відповідачів ОСОБА_5 Міністрів України та Луганської ОДА, дослідивши письмові докази у справі, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного судового рішення, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

За результатами розгляду справи судом першої інстанції встановлено наступні фактичні обставини.

21.08.2014 р. під час проведення антитерористичної операції в результаті загорання від влучення мінометного снаряду в покриття будинку було знищено належний ОСОБА_2 житловий будинок за адресою вул. Совєтська, 189а в с. Сабівка Словяносербського району Луганської області, а також належні ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 матеріальні цінності, про що було складено акт про пожежу, акт адміністративно-громадянського розслідування причин, обставин пожежі, виявлення винуватих, обстеження житлово-побутових умов вказаного будинку та довідка виконкому Жовтенької сільської ради (а. с. 19, 31 43).

Ухвалюючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції керувався ст. 19 Закону України «Про боротьбу з тероризмом», ст. 1166 Цивільного кодексу України та виходив з відсутності підстав для деліктної відповідальності відповідачів у справі як окремо кожного так і в солідарному порядку, оскільки в їх діях не встановлено протиправної поведінки.

Згідно з ч. 1 ст. 303 ЦПК України, під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

За змістом частини першої статті 19 Закону України «Про боротьбу з тероризмом», на яку послались у позовній заяві позивачі, а також при ухваленні оскаржуваного рішення послався суд першої інстанції, за вимогами про відшкодування шкоди, заподіяної громадянам терористичним актом, має відповідати держава у особі відповідних державних органів, оскільки відшкодування такої шкоди провадиться за рахунок коштів Державного бюджету України відповідно до закону з наступним стягненням суми цього відшкодування з осіб, якими заподіяно шкоду, в порядку, встановленому законом.

Отже, суд першої інстанції дійшов правильних висновків щодо безпідставності предявлення позову про відшкодування шкоду, завданого терористичним актом безпосередньо до Луганської ОДА, ОСОБА_5 Міністрів України, Президента України та до Верховної Ради України.

Самі апелянти у апеляційній скарзі зазначають, що за завдану їм шкоду має заплатити держава Україна за рахунок коштів державного бюджету, натомість відповідачів визначили неналежних.

Суд у оскаржуваному рішенні обєктивно вказав дані щодо відсутності в судовому засіданні позивачів ОСОБА_2 та ОСОБА_4 і представника відповідача Верховної Ради України. Довід апеляційної скарги щодо упередженості суду при зазначенні вказаних даних є безпідставним.

Не заслуговує на увагу довід апелянтів, що суд не дав оцінку розбіжностям у відповідях відповідачів, оскільки суд не розглядав по суті інші доводи позивачів, оскільки дійшов висновку, що позов предявлено до неналежних відповідачів.

Апелянти, обґрунтовуючи те, що Верховна Рада України, ОСОБА_5 Міністрів України, Луганська ОДА, Президент України є належними відповідачами за їх позовними вимогами, зазначають, що відповідачі не вирішили питання отримання ними (позивачами) компенсації за втрачене майно та жодним чином не допомогли в цьому, хоча є наділеними певними владними повноваженнями. Крім того, посилаються на те, що Луганська ОДА не вжила дієвих вчасних запобіжних заходів знешкодження терористів та не розглянула справу по суті за фактом знищення пожежею будинку і майна в позасудовому порядку на обласному рівні, Верховна Рада України не прийняла відповідних законів, які врегульовували б відшкодування шкоди, завданого майну громадян, знищеного в результаті терористичного акту та під час проведення АТО, ОСОБА_5 Міністрів України не розроблено відповідний порядок відшкодування шкоди фізичним особам, житло яких було пошкоджено чи зруйновано під час проведення антитерористичної операції.

Колегією суддів вказані доводи не приймаються.

Законом України «Про боротьбу з тероризмом» не передбачено відшкодування шкоди безпосередньо вказаними органами державної влади.

Що ж до деліктної відповідальності (глава 82 Цивільного кодексу України), то в даному випадку, як обґрунтовано зазначив суд першої інстанції, така відповідальність не може мати місця, оскільки у справі не встановлено, що неправомірними рішеннями, діями, бездіяльністю Верховної Ради України, ОСОБА_5 Міністрів України, Луганської ОДА чи Президента України ОСОБА_6 завдано шкоди майну позивачів. Слід зазначити, що за змістом статей 1173, 1174 Цивільного кодексу України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу державної влади, незаконним рішенням, дією чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади,також відшкодовується державою.

Доводи апелянта ОСОБА_3 в судовому засіданні, що суд не визнав позивачів потерпілими є необґрунтованими, оскільки це не передбачено Цивільно-процесуальним кодексом України. Потерпілими вони могли бути визнані у кримінальному провадженні у разі його порушення відповідно до вимог Кримінально-процесуального кодексу України. Апелянти зазначають про вчинення щодо них кримінального правопорушення, передбаченого ст. 258 Кримінального кодексу України, проте доказів порушення кримінального провадження за фактом знищення будинку та іншого майна позивачів у справі не надано.

Позивачі не позбавлені права на звернення із позовними вимогами, заявленими у цій справі до належного відповідача (чи відповідачів) як до суду у порядку цивільного судочинства, так і з цивільним позовом у рамках кримінального провадження, якщо воно буде порушено за фактом знищення майна позивачів.

Оскільки до справи не залучено належного відповідача (відповідачів), колегія суддів не обговорює інших, крім зазначених вище, доводів апеляційної скарги, які можуть бути предметом розгляду судом у разі звернення апелянтів із заявленими у цій справі вимогами до належного відповідача (чи відповідачів), якщо матеріальну шкоду не буде відшкодовано у добровільному порядку.

Колегія суддів відхиляє апеляційну скаргу і залишає оскаржуване рішення без змін, оскільки судом першої інстанції ухвалено рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, висновки суду у оскаржуваному рішення доводами апеляційної скарги не спростовуються, підстави для задоволення апеляційної скарги відсутні.

Керуючись ст. ст. 307, 308 ЦПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Марківського районного суду Луганської області від 27 травня 2015 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає чинності з моменту проголошення, та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги протягом двадцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий:

Судді: