Справа № 347/2286/13-ц
Провадження № 22-ц/779/1587/2015
Головуючий у 1 інстанції Цалин Б. М.
Суддя-доповідач Максюта І.О.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 липня 2015 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Івано-Франківської області в складі:

головуючого Максюти І.О.,

суддів: Матківського Р.Й., Ковалюка Я.Ю.,

секретаря Петріва Д.Б.,

з участю представника позивача ОСОБА_2, представника відповідача ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Косівського районного суду від 24 грудня 2013 року,-

в с т а н о в и л а :

В серпні 2013 року представник ПАТ КБ «ПриватБанк» звернувся до суду із позовом до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором, посилаючись на те, що відповідно до укладеного договору №б/н від 13.02.2006 року ОСОБА_4 отримав кредит в розмірі 3 500 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 36 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. В порушення умов кредитного договору позичальник свої зобов'язання належним чином не виконував, внаслідок чого станом на 31.07.2013 року утворилася заборгованість за кредитним договором у розмірі 32 823, 55 грн., яка складається із: 7 319, 23 грн - заборгованості за кредитом; 23 465, 10 грн - заборгованість по процентах за користування кредитом; 500 грн. - штраф (фіксована частина) та 1539,22 грн. (штраф процентна складова). Просив суд, стягнути з ОСОБА_4 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість у розмірі 32 823, 55 грн. за кредитним договором №б/н від 13.02.2006 року, та судові витрати.

Рішенням Косівського районного суду від 24 грудня 2013 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду, представник ПАТ КБ «ПриватБанк» подав апеляційну скаргу, в якій посилається на те, що воно є незаконним, ухвалене з порушенням норм матеріального і процесуального права.

Рішенням апеляційного суду Івано-Франківської області від 18 березня 2014 року задоволена апеляційна скарга позивача, рішення Косівського районного суду від 24 грудня 2013 року скасовано, ухвалено нове рішення про задоволення позову.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 03 червня 2015 року рішення апеляційного суду Івано-Франківської області від 18 березня 2014 року скасовано, справа передана на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

У апеляційній скарзі апелянт вказав, що суд першої інстанції помилково застосував встановлену законом позовну давність до правовідносин, що склались між сторонами на підставі п. 1 ч. 2 ст. 258 ЦК України, ч. 4 ст. 267 ЦК України та відмовив в задоволенні позову.

Зазначив, що сторони у письмовій формі домовились про збільшення строку позовної давності стосовно виконання умов договору, встановивши строк дії договору, що рівний строку дії картрахунку, що не заборонено ст. 259 ЦК України. Відповідач не надав письмової заяви про закриття картрахунку, у зв'язку з чим відповідно до умов договору строк дії карти відповідача було продовжено на такий же строк та продовжений строк дії кредитного договору, який триває і до цього часу.

Також вказав, що навіть закінчення строку дії договору не звільняє сторони від відповідальності за порушення умов договору, яке мало місце під час його дії. Вимоги про відшкодування збитків, зумовлених порушенням договору, про стягнення неустойки, тощо можуть бути пред'явлені незалежно від закінчення строку дії договору протягом встановлених для цих вимог строків позовної давності.

Законом або договором може бути передбачено, що закінчення терміну дії договору тягне припинення зобов'язань сторони за договором, договір в якому відсутня така умова визнається чинним до певного у ньому моменту - закінчення виконання сторонами зобов'язання.

Таким чином, кредитні правовідносини між сторонами не припинились, оскільки боржник не виконав зобов'язання перед банком. Відповідач, починаючи з 13.02.2006 року користується грошима банку, а банк нараховує неустойку за неналежне виконання відповідачем зобов'язань за договором.

Просив рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

Вислухавши суддю-доповідача, представника апелянта та представника відповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного суду вважає її такою, що не підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Судом першої інстанції у відповідності до вимог ст.ст.212, 213 ЦПК України були повно і всебічно дослідженні обставини справи та дана належна оцінка доказам, на які сторони посилалися в суді першої інстанції. Суд правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює.

Так, судом встановлено, що згідно з заявою позичальника, Умовами і правилами надання банківських послуг, тарифами, що складає договір про надання банківських послуг №б/н від 13.02.2006 року ПАТ КБ «ПриватБанк» надав ОСОБА_4 кредит у розмірі 3 500 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою 36 % річних на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

У зв'язку з невиконанням відповідачем зобов'язань за договором кредиту утворилась заборгованість, яка станом на 31.07.2013 року становить 32 823 грн. 55 коп., та складається з наступного: 7 319, 23 грн. заборгованості за договором кредиту, 23 465, 10 грн. заборгованості по процентам за користування кредитом, 500 грн. штрафу (фіксована частина) та 1 539, 22 грн. штрафу (процентна складова).

Відповідач по справі ОСОБА_4 надав суду заяву відповідно до ст. 267 ЦК України, в якій просив застосувати строк позовної давності (а.с.60-61,68).

Відмовляючи в задоволенні позову, суд виходив з положень ст.ст. 256, 257, 258, 260, 261, 264, 267 ЦПК України.

Із матеріалів справи вбачається, що відповідач на підставі укладеного кредитного договору користувався платіжною картою до лютого 2008 року, що зазначено у заяві про відкриття карткового рахунку. Із виписки про рух коштів на картковому рахунку вбачається, що останній раз кошти з карткового рахунку відповідача були отримані у липні 2007р., після чого 21.07.2007р. банком йому було збільшено ліміт до 10 000 гривень (а.с.4-5). Останній платіж з погашення заборгованості відповідач здійснив 28.07.2008р., оскільки в розрахунку заборгованості містяться відомості про зарахування 100 гривень на погашення процентів.

Ці обставини не заперечуються у судовому засіданні представником позивача. Крім того, представник позивача суду пояснила, що надати докази того, що відповідач отримував нову платіжну карту банку після закінчення строку дії першої, неможливо.

Із матеріалів справи вбачається, що відповідач заперечував факт отримання платіжної карти після лютого 2008р.

Відповідності п.п.6 - 6.14 Умов та правил надання банківських послуг відповідач зобов'язався здійснювати оплату послуг позивача відповідно до тарифів у строки, передбачені умовами цього договору, здійснювати погашення обов'язкових мінімальних платежів з першого дня наступного розрахункового періоду до п'ятнадцятого числа наступного місяця включно. При цьому відповідачу було встановлено розмір щомісячного обов'язкового мінімального платежу у відсотках від фактичної суми кредитної заборгованості згідно обраного тарифного пакету.

Відповідно до п. 3.1.1. та 3.13. Правил користування платіжною картою строк дії карти зазначено на лицевій стороні карти (місяць і рік). Карта дійсна до останнього календарного дня вказаного місяця. По закінченню строку дії відповідна картка продовжується банком на новий строк, якщо від держателя не надійшло письмова заява про закриття картрахунку.

Відповідно до п. 9.12 умов і правил надання банківських послуг кредитний договір діє протягом 12 місяців з моменту його підписання. Якщо протягом цього строку жодна із сторін не проінформує іншу сторону про припинення дії договору він автоматично пролонгується на такий же термін.

Так, відповідно до ч. 3 ст. 267 ЦПК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторін у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

Згідно до ч. 4 ст. 267 ЦК України, сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Відповідно до ст.261 ЦК України початок перебігу позовної давності спливає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов.

Відповідно до ч. 1 ст. 360-7 ЦПК України рішення Верховного Суду України, прийняте за наслідками розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначену норму права, а також має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

Колегія суддів з урахуванням положень ч. 2 ст. 214 ЦПК України враховує правову позицію Верховного Суду України за наслідками розгляду заяви про перегляд судового рішення із мотивів неоднакового застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, яка викладена у постанові Верховного Суду України від 19 березня 2014 року у справі № 6-14 цс 14, у якій зазначено, що відповідно до правил користування платіжною карткою, які є складовою кредитного договору, картка діє в межах визначеного нею строку. За таким договором, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту перебіг позовної давності (ст. 257 ЦК України) щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі зі спливом останнього дня місяця дії картки (ст. 261 ЦК України), а не закінченням строку дії договору.

Враховуючи те, що договором, укладеним з відповідачем, не визначений розмір щомісячних платежів, останній раз відповідач сплатив заборгованість за кредитом 28.07.2008р., дія платіжної карти закінчилася у лютому 2008р., тому колегія суддів дійшла висновку, що строк дії платіжної карти закінчився 29 лютого 2008р.

Оскільки дія карти закінчилася 29 лютого 2008р., а останній платіж відбувся 28.07.2008р., то строк позовної давності був перерваний, та перебіг його розпочався знову. Отже, строк позовної давності закінчився 28 липня 2011 року. Позивач звернувся до суду з даним позовом 16.08.2013р., тобто після сплину строку позовної давності, який він не просить поновити і не наводить причин поважності пропуску такого строку, навпаки, вважаючи його не пропущеним з огляду на лонгування договору.

Ці доводи апеляційної скарги не заслуговують на увагу, оскільки суперечать нормам ЦК України щодо позовної давності та висловленій правовій позиції Верховним Судом України.

Оскільки за приписами ст. 266 ЦК України зі спливом строків позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки), вимоги ЦК щодо позовної давності застосовуються й до додаткових вимог банку щодо стягнення штрафів.

Таким чином, суд, відмовивши у задоволенні позову у зв'язку з пропуском строку позовної давності, ухвалив по суті правильне рішення.

За таких обставин, судова колегія дійшла висновку, що доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, підстави для скасування або зміни рішення суду першої інстанції відсутні, а тому відхиляє апеляційну скаргу і залишає судове рішення без змін.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 307, 308, 313, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,-

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» відхилити.

Рішення Косівського районного суду від 24 грудня 2013 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, однак може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Судді: І.О. Максюта

Р.Й. Матківський

Я.Ю. Ковалюк