Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27.04.2015 Справа №607/2720/15-ц

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області в складі:

-головуючого судді Дзюбича В.Л.

-з участю секретаря судового засідання Грабської Ю.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Тернополі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Драганівської сільської ради Тернопільського району Тернопільської області, треті особи: Тернопільська районна державна нотаріальна контора та Тернопільське районне госпрозрахункове бюро технічної інвентаризації про визнання права власності на спадкове майно,-

Встановив:

Позивач ОСОБА_1звернулася до суду із позовом до відповідача Драганівської сільської ради Тернопільського району Тернопільської області, треті особи: Тернопільська районна державна нотаріальна контора та Тернопільське районне госпрозрахункове бюро технічної інвентаризації про визнання права власності на спадкове майнопісля смерті матері ОСОБА_3, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_5 в порядку спадкування за законом та після смерті батька ОСОБА_4, який помер ІНФОРМАЦІЯ_4 в порядку спадкування за законом та заповітом, а саме на 2/3 частини житлового будинку АДРЕСА_1 .

Позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що після смерті батьків: матері ОСОБА_3, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_5 та батька ОСОБА_4, який помер ІНФОРМАЦІЯ_4 відкрилася спадщина на спадкове майно, до складу якого входить 2/3 частини житлового будинку АДРЕСА_1. Вказане будинковолодіння зареєстроване за головою колгоспного двору ОСОБА_4. Станом на 01.09.2014 р. будинковолодіння АДРЕСА_1 рахується по 1/3 частині за ОСОБА_3, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_5, ОСОБА_4 та ОСОБА_5. За життя померлий ОСОБА_4 склав заповіт відповідно до якого заповів по ? частині належного йому будинку АДРЕСА_1 ОСОБА_5, який 30.09.2014 року відмовився від прийняття спадщини, та позивачу ОСОБА_1, яка прийняла спадщину. Проте, через відсутність правовстановлюючого документа на зазначене будинковолодіння позивач не може оформити спадщину після смерті батьків у встановленому законом порядку через нотаріальну контору.

У судове засідання позивач та його представник не з»явилися, проте останній подав заяву про підтримання позовних вимог з клопотанням про розгляд справи у їх відсутності.

Представник відповідача - Драганівської сільської ради Тернопільського району Тернопільської області у судове засідання не з»явився, поте подав заяву про визнання позову з клопотанням про розгляд справи у відсутності представника сільської ради.

Представник третіх осіб: Тернопільської районної державної нотаріальної контори та Тернопільського районного госпрозрахункового бюро технічної інвентаризації у судове засідання не з»явився, будучи повідомленим належним чином.

Дослідивши та оцінивши докази по справі, суд прийшов до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав.

ІНФОРМАЦІЯ_5 померла ОСОБА_3, що стверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 виданим ІНФОРМАЦІЯ_5 Драганівською сільською радою Тернопільського району Тернопільської області, актовий запис № 11.

ІНФОРМАЦІЯ_4 помер ОСОБА_4, що стверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_2 виданим Драганівською сільською радою Тернопільського району Тернопільської області, актовий запис №11.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 та ОСОБА_4 було подружжям.

Встановлено, що від шлюбу ОСОБА_3 та ОСОБА_4 народилося двоє дітей: ОСОБА_5 та ОСОБА_1 (свідоцтво про народження серії НОМЕР_3 видане повторно 08.04.2013 р. відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Козівського районного управління юстиції у Тернопільській області, актовий запис №149), яка зареєструвавши 02.12.1965 р. шлюб змінила прізвище з «ОСОБА_1» на «ОСОБА_1», що стверджується свідоцтвом про одруження серії НОМЕР_4 виданим 02.12.1965 р. , актовий запис № 23.

Із копії свідоцтва про право особистої власності на жилий будинок від 30.11.1986 року виданого на підставі рішення виконкому Тернопільської районної ради №316 від 29.11.1986 р. вбачається, що цілий житловий будинок з приналежними до нього будівлями та спорудами, який розташований в АДРЕСА_1 дійсно належить колгоспному двору, головою якого є ОСОБА_4.

Із довідки Драганівської сільської ради Тернопільського району Тернопільської області №626 від 20.08.2014 р. вбачається, що житловий будинок АДРЕСА_1 рахується колгоспним двором. Станом на 01.07.1990р. у даному житловому будинку були зареєстровані та проживали : голова двору - ОСОБА_4, дружина - ОСОБА_3, син - ОСОБА_5.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в п.6 Постанови «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» від 22 грудня 1995 року N20, до правовідносин, що виникли до прийняття 15 квітня 1991 року Закону України «Про власність» застосовується чинне на той час законодавство. Зокрема, спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватися за нормами, що регулюють власність цього двору, а саме: право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, які до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні.

Відповідно до ст.120 ЦК УРСР (в редакції, що діяла до 16.12.1993 р.) майно колгоспного двору належить його членам на праві сумісної власності. Колгоспний двір може мати у власності підсобне господарство на присадибній ділянці землі, що знаходиться в його користуванні, жилий будинок, продуктивну худобу, птицю та дрібний сільськогосподарський реманент відповідно до статуту колгоспу. Крім того, колгоспному дворові належать передані в його власність членами двору їх трудові доходи від участі в громадському господарстві колгоспу або інше передане ними у власність двору майно, а також предмети домашнього вжитку і особистого користування, придбані на спільні кошти.

Достовірними доказами встановлено, що після 15 квітня 1991 року, із вступом в силу Закону України «Про власність» майно вказаного колгоспного двору не змінилося.

Доказів того, що спірний житловий будинок станом на 15 квітня 1991 року було переведено до іншої суспільної групи, матеріали цивільної справи не містять.

Підстав вважати його самочинно збудованим майном суд не вбачає.

Отже, кожен із зареєстрованих до 15.04.1991 р. у будинковолодінні АДРЕСА_1 осіб має право на частку у зазначеному житловому будинку, а саме господар будинку - ОСОБА_4 на 1/3 частину будинку, його дружина - ОСОБА_3 на 1/3 частину вказаного будинку, син - ОСОБА_5 також на 1/3 частину будинку.

Крім того із Інформаційної довідки про технічний стан нерухомого майна №427 від 03.09.2014 р., вбачається, що станом на 01.09.2014 р. по обліку бюро, будинковолодіння АДРЕСА_1 рахується за ОСОБА_4, ОСОБА_3, ОСОБА_5 по 1/3 частині.

22.06.1997 року ОСОБА_4 склав заповіт, який був посвідчений секретарем Драганівської сільської ради Тернопільського району Тернопільської області та зареєстрований в реєстрі за №20, відповідно до якого він на випадок своєї смерті заповів ОСОБА_1 та ОСОБА_8 по 1/2 частині будинковолодінні АДРЕСА_1.

На день смерті ОСОБА_3 у будинковолодінні АДРЕСА_1 разом із нею були зареєстровані та проживали : дочка ОСОБА_1, 1939 р.н. без реєстрації, син - ОСОБА_5,ІНФОРМАЦІЯ_2 та чоловік - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3, що стверджується довідкою Драганівської сільської ради Тернопільського району Тернопільської області №292 від 21.04.2015 р.

Відповідно до довідки Драганівської сільської ради Тернопільського району Тернопільської області №140 від 06.02.2015 р., на день смерті ОСОБА_4 у будинковолодінні АДРЕСА_1 разом із ним проживали : дочка ОСОБА_1, 1939 р.н. без реєстрації та син - ОСОБА_5,ІНФОРМАЦІЯ_2

Відповідно до ч.1 ст.529 ЦК Української РСР, який діяв на час відкриття спадщини після смерті ОСОБА_3 та ОСОБА_4, спадкоємцями першої черги за законом є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті.

Відповідно до ст.549 ЦК Української РСР, який діяв на час відкриття спадщини ОСОБА_3 та ОСОБА_4, визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини.

02.10.2014 р. державним нотаріусом Тернопільської районної державної нотаріальної контори видано свідоцтво про право на спадщину за законом, відповідно до якого спадкоємцем належного ОСОБА_4, який помер ІНФОРМАЦІЯ_4, права на земельну частку (пай) у землі, яка розташована у колгоспі «Драганівський» с.Драганівка Тернопільського району Тернопільської області, розміром 2.95 у.к.г., яка належала дружині померлого ОСОБА_3, померлій ІНФОРМАЦІЯ_5, після якої ОСОБА_4 спадщину прийняв, але не оформив своїх спадкових прав, на підставі сертифіката НОМЕР_5 виданого Тернопільською районною адміністрацією Тернопільсокї області 06.02.1996 року є його дочка ОСОБА_1.

Відповідно до п.111 Наказу Міністерства юстиції України N 18/5 від 14.06.94р. «Про затвердження Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України» в редакції яка діяла на час відкриття спадщини після смерті ОСОБА_3, «прийняття і відмова від спадщини можуть мати місце щодо всього спадкового майна. Спадкоємець не вправі прийняти одну частину спадщини, а від іншої частини відмовитись. Спадкоємець, який прийняв частину спадщини, вважається таким, що прийняв усю спадщину».

Отже, як вбачається із вище зазначеного, після смерті дружини ОСОБА_3, її чоловік ОСОБА_4 прийняв спадщину до складу якої входили права на земельну частку (пай) у землі, яка розташована у колгоспі «Драганівський» с.Драганівка Тернопільського району Тернопільської області, розміром 2.95 у.к.г., а отже відповідно до п.111 Наказу Міністерства юстиції України N18/5 від 14.06.94р. «Про затвердження Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України» в редакції яка діяла на час відкриття спадщини після смерті ОСОБА_3, є таким що прийняв і ту частину спадщини до складу якої входила належна покійній 1/3 частина будинковолодіння АДРЕСА_1.

01.10.2014 р. ОСОБА_5 звернувся до нотаріальної контори із заявою про відмову від прийняття спадщини після смерті батьків ОСОБА_3 та ОСОБА_4 проте, суд зазначену заяву до уваги не бере оскільки, ОСОБА_5 пропущено шестимісячний строк звернення із такою заявою, який обраховується починаючи із дати смерті його батьків. Однак, зважаючи на те, що ОСОБА_5 в силу ст.549 ЦК УРСР, який діяв на час відкриття спадщини його покійних батьків, не вступив в управління їх спадковим майном, зокрема будинковолодінням АДРЕСА_1, та не вчиняв жодних дій, які б свідчили про прийняття ним спадщини, що стверджується довідкою Драганівської сільської ради Тернопільського району Тернопільської області №288 від 20.04.2015 року, тому суд вважає його таким що не прийняв спадщини після смерті останніх.

Судом встановлено, що після смерті ОСОБА_4 в управління будинковолодінням АДРЕСА_1 вступила лише їх дочка ОСОБА_1, а отже в силу ст.549 ЦК УРСР, який діяв на час відкриття спадщини покійного, ОСОБА_1 є такою, що прийняла спадщину після смерті свого батька, до складу якої входить 2/3 частини будинковолодінням АДРЕСА_1.

Із повідомлення Тернопільської районної державної нотаріальної контори №911/01-16 від 08.04.2015 р. вбачається, що після смерті ОСОБА_3, померлої ІНФОРМАЦІЯ_5 спадкова справа не заводилася, дані про заповіти у спадковому реєстрі відсутні. Після смерті ОСОБА_4, померлого ІНФОРМАЦІЯ_4 заведена спадкова справа.

Постановою Тернопільської районної державної нотаріальної контори від 02.10.2014 р. №2557/02-14 ОСОБА_1 відмовлено у вчиненні нотаріальної дії - видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті батька ОСОБА_4, який помер ІНФОРМАЦІЯ_4 у зв»язку із відсутністю правовстановлюючого документа на будинковолодінням АДРЕСА_1.

Згідно ст.392 ЦК України власник може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Аналізуючи вище наведені обставини, беручи до уваги той факт, що позивач являється спадкоємцем за заповітом після смерті батька ОСОБА_4, який помер ІНФОРМАЦІЯ_4, зважаючи на те, що останній за життя не встиг одержати на своє ім'я свідоцтв про право власності на належну йому частину будинковолодіння АДРЕСА_1 ( 1/3 частину належну ОСОБА_3, яка успадкована її чоловіком ОСОБА_4 та на 1/3 частину належну особисто останньому), проте фактично зазначені частини житлового будинку йому належали і він мав право на одержання правовстановлюючого документа на них, враховуючи той факт, що позивач прийняла спадщину після смерті батька, тому суд вважає, що позов слід задовольнити, визнати за позивачем право власності на 2/3 частини будинковолодіння АДРЕСА_1за заповітом після смерті батька ОСОБА_4, який помер ІНФОРМАЦІЯ_4

Керуючись ст.ст. 4, 10, 60, 212, 215, 223 Цивільного процесуального кодексу; ст.120, ст.392, ч.1 ст.529, ст.549 ЦК Української РСР; ст.1218, ст.1223, ст.1268, ст.1270, ст.1273 ЦК України, Постановою Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» від 22 грудня 1995 року N20, суд ,-

Вирішив :

Позов задовольнити .

Визнати за ОСОБА_1 право власності на 2/3 частини житлового будинку АДРЕСА_1житловою площею 51.8 кв.м., загальною площею 101.2 кв.м. в порядку спадкування за заповітом після смерті батька ОСОБА_4, який помер ІНФОРМАЦІЯ_4.

Копію рішення надіслати особам, які брали участь у справі.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційну скаргу на рішення суду може бути подано протягом десяти днів з дня його проголошення до апеляційного суду Тернопільської області через Тернопільський міськрайонний суд. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Головуючий - суддя Дзюбич В.Л.