Дата документу Справа №
Апеляційний суд Запорізької області
Є. у. № 331/9208/14 Головуючий у 1 інстанції: Мінасов В.В.
№ провадження
22-ц/778/5123/15 Суддя-доповідач: ОСОБА_1
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 серпня 2015 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Запорізької області у складі:

Головуючого: Боєвої В.В.,

Суддів Коваленко А.І., Бондаря М.С.,

при секретарі: Бурима В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційними скаргами ОСОБА_2 та Комунального підприємства «Запорізький обласний центр охорони праці» Запорізької обласної ради на рішення Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 17 грудня 2014 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Комунального підприємства «Запорізький обласний центр охорони праці» Запорізької обласної ради, про стягнення заборгованості по заробітній платі,

В С Т А Н О В И Л А :

В листопаді 2014 року ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом до КП «Запорізький обласний центр охорони праці» Запорізької обласної ради, про стягнення заборгованості по заробітній платі.

В обґрунтування позову зазначала, що працювала в КП «Навчально-курсовий комбінат Житлово-комунального господарства» Запорізької обласної ради.

24 травня 2013 року її звільнено на підставі ст.40 ч. 1 КЗпП України. При звільненні розрахунок проведено не було.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 20.11.2013 року стягнуто з КП «Навчально-курсовий комбінат Житлово-комунального господарства» Запорізької обласної ради на її користь заборгованість по заробітній платі в розмірі 9604,38 грн., вихідну допомогу 6324,61 грн. та середній заробіток за час затримки розрахунку при звільнені 32225,19 грн. без урахування податків і обов'язкових платежів.

КП «Запорізький обласний центр охорони праці» Запорізької обласної ради є правонаступником КП «Навчально-курсовий комбінат Житлово-комунального господарства» Запорізької обласної ради.

Зазначала, що заборгованість по заробітній платі була виплачена 04.09.2014 року, а середній заробіток за час затримки розрахунку при звільнені не виплачено.

Враховуючи вищевикладене просила суд стягнути з КП «Запорізький обласний центр охорони праці» Запорізької обласної ради на її користь середній заробіток за час затримки розрахунку - за період з 26.10.2013 року по 03.09.2014 року в розмірі 64149,21 грн.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 17 грудня 2014 року позов задоволено частково.

Стягнуто з КП «Запорізький обласний центр охорони праці» Запорізької обласної ради на користь ОСОБА_2 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні 21383,07 грн. без врахування податків і обовязкових платежів.

Стягнуто з КП «Запорізький обласний центр охорони праці» Запорізької обласної ради на користь держави судовий збір в розмірі 243,60 грн.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати, ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, КП «Запорізький обласний центр охорони праці» Запорізької обласної ради подано апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду змінити в частині стягнення з КП «Запорізький обласний центр охорони праці» Запорізької обласної ради середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні 21383,07 грн. без урахування податків і обовязкових платежів, відмовивши в задоволенні цієї частини позовних вимог. Також просить скасувати рішення в частині стягнення з КП «Запорізький обласний центр охорони праці» Запорізької обласної ради судового збору.

Рішенням апеляційного суду Запорізької області від 04 березня 2015 року рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове рішення про відмову у задоволенні позову.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 липня 2015 року касаційна скарга ОСОБА_2 задоволена частково, рішення апеляційного суду Запорізької області від 04 березня 2015 року скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю - доповідача, пояснення учасників апеляційного розгляду, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційна скаргаОСОБА_2 підлягає задоволенню, а апеляційну скаргу Комунального підприємства «Запорізький обласний центр охорони праці» Запорізької обласної ради слід відхилити.

За змістом статті 307 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове рішення по суті позовних вимог, або змінити рішення.

Відповідно до статті 309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є: неповне зясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими; невідповідність висновків суду обставинам справи; порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

Згідно частини 2 статті 314 ЦПК України апеляційний суд ухвалює рішення у випадках скасування судового рішення і ухвалення нового або зміни рішення.

Вирішуючи спір суд першої інстанції посилався на положення статей 47, 116, 117 КЗпП України, якими встановлено Обов'язок власника або уповноваженого ним органу провести розрахунок з працівником і видати йому трудову книжку; визначено строки розрахунку при звільненні та відповідальність за затримку розрахунку при звільненні.

Задовольнивши частково позовні вимоги ОСОБА_2, а саме, стягнувши з відповідача на її користь середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні 21383,07 грн. без врахування податків і обовязкових платежів, суд першої інстанції вважав, що середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні має розраховуватися лише за період з 24.05.2014 року по 03.09.2014 року за 71 робочий день.

Основні доводи апеляційної скарги ОСОБА_2 полягають в тому, що суд першої інстанції допустив неповне зясування обставин, що мають значення для справи, що призвело до невідповідності висновків суду обставинам справи. Апелянт вважає, що середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні слід розраховувати за період з 26.10.2013 року по 03.09.2014 року за 213 робочих днів.

Ці доводи заслуговують на увагу.

Доводи апеляційної скарги відповідача -Комунального підприємства «Запорізький обласний центр охорони праці» зводяться лише до невизнання підприємством правонаступництва в частині зобовязання виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку, оскільки відповідач вважає, що таке стягнення є відповідальністю за порушення вимог закону, проте відсутня їх вина в затримці розрахунку при звільненні ОСОБА_2, оскільки звільнення проводило підприємство, яке натепер припинено та виключено з реєстру.

Ці доводи апеляційної скарги не знайшли підтвердження при апеляційному розгляді справи.

Судом встановлено, що за наказом № 26 від 24 травня 2013 року ОСОБА_2 була звільнена з КП «Навчально-курсовий комбінат Житлово-комунального господарства» Запорізької обласної ради з 24 травня 2013 року на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України.

Статтею 116 КЗпП України передбачено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.

Згідно статті 117 КЗпП України у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Пунктом 20 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» № 13 від 24.12.1999 року, розяснено, що непроведення розрахунку з працівником у день звільнення або, якщо в цей день він не був на роботі, наступного дня після його звернення з вимогою про розрахунок є підставою для застосування відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП України.

При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Установивши під час розгляду справи про стягнення середнього заробітку у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред'явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі статті 117 КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а в разі непроведення його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності.

У разі непроведення розрахунку у зв'язку з виникненням спору про розмір належних до виплати сум вимоги про відповідальність за затримку розрахунку підлягають задоволенню у повному обсязі, якщо спір вирішено на користь позивача або такого висновку дійде суд, що розглядає справу. При частковому задоволенні позову працівника суд визначає розмір відшкодування за час затримки розрахунку з урахуванням спірної суми, на яку той мав право, частки, яку вона становила у заявлених вимогах, істотності цієї частки порівняно із середнім заробітком та інших конкретних обставин справи.

Непроведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у строки, передбачені статтею 116 КЗпП України, є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 Кодексу, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Після ухвалення судового рішення про стягнення заборгованості із заробітної плати роботодавець не звільняється від відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП України, а саме виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

З матеріалів справи видно, що рішенням Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 20 листопада 2013 року з КП «Навчально-курсовий комбінат Житлово-комунального господарства» Запорізької обласної ради на користь ОСОБА_2 було стягнуто заборгованість по заробітній платі в розмірі 9 604,38 грн, вихідну допомогу в сумі 6 324,61 грн, а також середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в сумі 32 225,19 грн (а. с. 6-7).

З витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців від 04 червня 2014 року вбачається, що з 14 травня 2014 року державну реєстрацію КП «Навчально-курсовий комбінат житлово-комунального господарства" Запорізької обласної ради припинено за рішенням засновників (а. с. 8-9).

Зі змісту п. 1.4 Розділу І Статуту Комунального підприємства «Запорізький обласний центр охорони праці» Запорізької обласної ради вбачається, що це підприємство на підставі рішення Запорізької обласної ради №56 від 31 жовтня 2013 року є правонаступником майна та усіх прав і обов'язків КП «Навчально-курсовий комбінат житлово-комунального господарства» Запорізької обласної ради (а. с. 30).

В матеріалах справи є копії видаткових касових ордерів від 24 липня 2014 року та від 04 вересня 2014 року згідно яких КП «ЗОЦОП» ЗОР виплатило ОСОБА_2 заборгованість по заробітній платі у загальній сумі 3 334,96 грн. (а. с. 31-32).

Таким чином, відповідач не тільки де-юре, але і де-факто є правонаступником КП «Навчально-курсовий комбінат Житлово-комунального господарства» та визнавав боргові зобовязання останнього.

З урахуванням вищевикладеного, судова колегія вважає, що висновок суду першої інстанції щодо наявності підстав для стягнення з Комунального підприємства «Запорізький обласний центр охорони праці» Запорізької обласної ради на користь ОСОБА_2 середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні є таким, що відповідає обставинам справи та вимогам закону.

Проте, суд першої інстанції помилково здійснив стягнення на користь ОСОБА_2 середнього заробітку за час затримки розрахунку лише за період з 24.05.2014 року по 03.09.2014 року за 71 робочий день.

Оскільки середній заробіток у зв'язку з несвоєчасним розрахунком, передбачений статтею 117 КЗпП України, стягується з моменту порушеного права по день фактичного розрахунку роботодавцем, то слід стягнути на користь ОСОБА_2 з відповідача (правонаступника роботодавця) середній заробіток за час затримки розрахунку за період з 26.10.2013 року по 03.09.2014 року.

Цей період обчислюється виходячи з наступного.

В матеріалах справи є копія рішення Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 20.11.2013 року - в справі № 331/1901/13 (331/6600/13-ц) за позовом ОСОБА_2 до КП «Навчально-курсовий комбінат Житлово-комунального господарства» про стягнення заборгованості по заробітній платі. Цим рішенням задоволено позовні вимоги ОСОБА_2 про стягнення з відповідача заборгованості по заробітній платі, вихідної допомоги та середнього заробітку за час затримки розрахунку за період з дня звільнення 24.05.2013 року по 25.10.2013 року (а. с. 6-7).

Рішення було виконане відповідачем лише 04.09.2014 року (а. с. 31-32).

Тобто, стягненню на користь ОСОБА_2 підлягає середній заробіток за час затримки розрахунку з 26.10.2013 року (оскільки вимоги про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку були задоволені по 25.10.2013 року іншим судовим рішенням - в справі № 331/1901/13) по день виконання цього судового рішення відповідачем - тобто, по 03.09.2014 року з огляду на наявну в матеріалах справи копію видаткового касового ордеру від 04 вересня 2014 року згідно якого відповідач КП «ЗОЦОП» ЗОР виплатило ОСОБА_2 остаточну суму заборгованості по заробітній платі (а. с. 32).

Середньоденний заробіток ОСОБА_2 становить 301, 17 грн., що підтверджено матеріалами справи та визнається відповідачем.

Судова колегія вважає, що розрахунок середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні слід проводити за період з 26.10.2013 року по 03.09.2014 року складає: 301, 17 грн. х 213 робочих днів = 64149,21 грн.

З огляду на вищевикладене оскаржуване рішення підлягає зміні в частині розміру середнього заробітку за час затримки розрахунку.

Керуючись ст. ст. 307, 309 ЦПК України, колегія суддів

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргуОСОБА_2 задовольнити.

Апеляційну скаргу Комунального підприємства «Запорізький обласний центр охорони праці» Запорізької обласної ради відхилити.

Рішення Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 17 грудня 2014 року в частині стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку змінити.

Стягнути з Комунального підприємства «Запорізький обласний центр охорони праці» Запорізької обласної ради на користь ОСОБА_2 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в сумі 64149 грн. 21 коп. з вирахуванням податків і обовязкових платежів.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржено безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: