У Х В А Л А

іменем україни

30 вересня 2015 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Гончара В. П.,

суддів: Амеліна В. І., Остапчука Д. О.,

Дем'яносова М. В., Савченко В. О.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором, за касаційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» Кадирова Владислава Володимировича на рішення Печерського районного суду м. Києва від 01 грудня 2014 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 24 березня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У вересні 2014 року Публічне акціонерне товариство «Дельта Банк» (далі - ПАТ «Дельта Банк»), посилаючись на неналежне виконання ОСОБА_3 умов кредитного договору від 25 липня 2007 року № 49.32/64/07-In, звернулося до суду з позовом, у якому просило стягнути солідарно з ОСОБА_3 та ОСОБА_4 як поручителя 303 280 грн 54 коп. заборгованості за вказаним договором.

Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 01 грудня 2014 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду м. Києва від 24 березня 2015 року, в задоволенні позову відмовлено.

У поданій касаційній скарзі ПАТ «Дельта Банк», посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, ухвалені у справі судові рішення просить скасувати та направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, обговоривши доводи касаційної скарги та перевіривши матеріали справи, дійшла висновку, що скарга підлягає частковому задоволенню на таких підставах.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції, з висновками якого погодився і апеляційний суд, виходив із недоведеності позивачем факту переходу до нього права вимоги за кредитним договором, а також того, що відповідач не був зобов'язаний виконувати свої зобов'язання за кредитним договором перед ПАТ «Дельта Банк», оскільки останній не повідомив позичальника про укладання з ПАТ «Кредитпромбанк» договору купівлі-продажу права вимоги за кредитним договором та не надав відповідачу необхідну інформацію для погашення кредиту. Крім того, позивач не довів факту наявності у відповідача перед ним заборгованості за кредитним договором у заявленому в позовній заяві розмірі.

Проте з такими висновками судів повністю погодитись не можна з огляду на наступне.

Судами встановлено, що 25 липня 2007 року між Відкритим акціонерним товариством «Кредитпромбанк» (далі - ВАТ «Кредитпромбанк») та ОСОБА_3 було укладено кредитний договір № 49.32/64/07-In, згідно з умовами якого банк надав відповідачу кредит у розмірі 38 тис. доларів США під 13,60 % річних до 24 липня 2022 року.

Цього ж дня на забезпечення виконання умов вказаного договору між ВАТ «Кредитпромбанк» та ОСОБА_4 було укладено договір поруки № 49.32/64-П1/07-In, згідно з умовами яких остання взяла на себе зобов'язання відповідати перед банком нарівні з боржником як солідарний боржник у випадку неналежного виконання позичальником зобов'язань за зазначеним кредитним договором.

Обґрунтовуючи підстави позову, ПАТ «Дельта Банк» посилалось на те, що 26 червня 2013 року між ним та ПАТ «Кредитпромбанк», яке є правонаступником ВАТ «Кредитпромбанк», було укладено договір купівлі-продажу прав вимоги, відповідно до якого в порядку, обсязі та на умовах, визначених даним договором, ПАТ «Кредитпромбанк» передало (відступило) ПАТ «Дельта Банк» права вимоги за кредитними та забезпечувальними договорами, в тому числі і за кредитним договором від 25 липня 2007 року № 49.32/64/07-In. Оскільки ОСОБА_3 зобов'язання за вказаним кредитним договором належним чином не виконував, внаслідок чого станом на 26 серпня 2014 року виникла загальна заборгованість у сумі 303 280 грн 54 коп., яка складається із: 256 544 грн 03 коп. - тіло кредиту, 46 736 грн 52 коп. - відсотки за користування кредитом, яку позивач просив стягнути на свою користь.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Статтею 514 ЦК України передбачено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно зі ст. 516 ЦК України заміна кредитора у зобов'язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом.

Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов'язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов'язку первісному кредиторові є належним виконанням.

Таким чином, наслідками неповідомлення боржника є відповідальність нового кредитора за ризик настання несприятливих для нього наслідків і визнання виконання боржником зобов'язання первинному кредитору належним.

Із матеріалів справи вбачається, що 25 липня 2014 року ПАТ «Дельта Банк» на адресу ОСОБА_3 та ОСОБА_4 було надіслано повідомлення про відступлення права вимоги боргу ПАТ «Кредитпромбанк» на підставі договору купівлі-продажу від 26 червня 2013 року та про необхідність подальшого виконання договору новому кредитору (а. с. 22-23).

Докази отримання позичальником та поручителем цього повідомлення у справі відсутні.

При цьому неповідомлення боржника та поручителя про заміну кредитора не тягне за собою відмову у позові новому кредитору, а може впливати на визначення розміру боргу перед новим кредитором у випадку проведення виконання попередньому або ж свідчити про прострочення кредитора (ст. ст. 516, 613 ЦК України). Тобто факт неповідомлення боржника про уступку права вимоги новому кредитору за умови невиконання боржником грошового зобов'язання у повному обсязі не є підставою для звільнення боржника від виконання зобов'язань взагалі.

Відмовляючи в задоволенні позову з підстав відсутності доказів належного повідомлення відповідачів про зміну кредитора, на порушення приписів ст. ст. 212-214, 303 ЦПК України суди на зазначене уваги не звернули.

Крім того, як на одну із підстав відмови в задоволенні позову суди послались на недоведеність позивачем передачі йому права вимоги до відповідачів за зобов'язаннями, що випливають із кредитного договору та договору поруки.

У той же час на порушення приписів ст. ст. 212, 303 ЦПК України суди не надали належної оцінки доказам щодо переходу права вимоги від ПАТ «Кредитпромбанк» до ПАТ «Дельта Банк» за кредитним договором та договором поруки.

Так, згідно з п. 1.1 договору купівлі-продажу від 26 червня 2013 року права вимоги означає всі права вимоги (які існуючі, так і майбутні, як наявні, так і умовні) продавця у якості кредитора до позичальника за кредитними договорами, а також всі права вимоги продавця до осіб, які надали забезпечення, за договорами забезпечення, включаючи будь-які та всі права вимоги та засоби захисту прав, які доступні продавцю, щодо виконання позичальником та/або особами, які надали забезпечення, будь-яких своїх обов'язків за кредитними договорами та договорами забезпечення.

Отже, право вимоги відповідно до вказаного договору передається як за кредитними, так і за забезпечувальними договорами.

Відповідно до п. 2.3 договору купівлі-продажу від 26 червня 2013 року права вимоги переходять від продавця до покупця та обов'язки продавця передати права вимоги вважаються виконаними з моменту підписання продавцем та покупцем акта приймання-передачі прав вимоги.

Згідно з наданим позивачем актом приймання-передачі прав вимоги від 26 червня 2013 року та витягу № 1 до договору купівлі-продажу прав вимоги за кредитами ПАТ «Кредитпромбанк» відступило ПАТ «Дельта Банк» права вимоги за кредитним договором від 25 липня 2007 року № 49.32/64/07-In (а. с. 197, 199).

Зазначеним доказам в силу вимог ст. 57 ЦПК України суди належної оцінки не надали.

З огляду на таке висновки судів про безпідставність позову є передчасними.

Порушення апеляційним судом при розгляді справи норм процесуального права (ст. ст. 10, 60, 179 ЦПК України) унеможливили встановлення фактичних обставин, що мають значення для її правильного вирішення, тому постановлена у справі ухвала апеляційного суду не може вважатись законною і обґрунтованою та в силу вимог ст. 338 ЦПК України підлягає скасуванню із передачею справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» Кадирова Владислава Володимировича задовольнити частково.

Ухвалу апеляційного суду м. Києва від 24 березня 2015 року скасувати, справу направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий В. П. Гончар

Судді: В. І. Амелін

М. В. Дем'яносов

Д. О. Остапчук

В. О. Савченко