Справа № 341/1953/14-ц
Провадження № 22-ц/779/518/2015
Головуючий у 1 інстанції Гаполяк Т. В.
Суддя-доповідач Пнівчук О.В.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 лютого 2015 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Івано-Франківської області в складі:

головуючої Пнівчук О.В.

суддів: Беркій О.Ю., Соколовського В.М.,

секретаря Турів О.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_2 до Відділу ДВС Галицького районного управління юстиції, Державної податкової інспекції у Галицькому районі, третьої особи - ОСОБА_3 про визнання права власності на майно, виключення його з акту опису та арешту, за апеляційною скаргою Державної податкової інспекції у Галицькому районі Головного управління Державної фіскальної служби в Івано-Франківській області на рішення Галицького районного суду від 24 грудня 2014 року,-

в с т а н о в и л а :

У серпні 2014 року ОСОБА_2 звернулась до суду з даним позовом.

Свої вимоги обґрунтовувала тим, що вона проживає за адресою: АДРЕСА_1. Вироком Галицького районного суду від 27 липня 2012 року її сина -ОСОБА_3 (третю особу в даній справі) засуджено за ч.ч.1,2 ст.309, ч.2 ст.307 КК України до позбавлення волі з конфіскацією всього належного йому майна.

На виконання даного вироку суду 16 липня 2014 року державним виконавцем ВДВС Галицького РУЮ складено акт опису і арешту майна, що знаходиться у житловому будинку АДРЕСА_1. У даний акт було включено наступне майно: газова плитка «Індезіт», холодильник «Норд», м'який куток, тумбочку, телевізор «Самсунг», тюнер «Лемберг», килим розміром, 1,5*1 м., телевізор «Шарп», дівіді «Вінг», деревяну шафу, чотири м'які крісла.

Позивач вказала, що перелічене майно не належить ОСОБА_3, оскільки він до відбуття в місце позбавлення волі не проживав у вищевказаному будинку. Крім того, рішенням Галицького районного суду від 28.08.2013 року ОСОБА_3 визнано таким, що втратив право на користування жилим приміщенням та виписаний з будинку.

Посилаючись на вказані обставини, ОСОБА_2 просила суд першої інстанції визнати за нею право власності на вище перелічене майно, а також виключити його з акту опису та арешту майна від 16.07.2014 року.

Рішенням Галицького районного суду від 24 грудня 2014 року позов ОСОБА_2 в частині вимог до Державної податкової інспекції у Галицькому районі Головного управління Державної фіскальної служби в Івано-Франківській області задоволено частково.

Визнано за ОСОБА_2 право власності на холодильник «Норд», телевізор «Самсунг», тюнер «Лемберг» та виключено дане майно з акту опису і арешту майна від 16 липня 2014 року, складеного державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Галицького районного управління юстиції Паращук В.І.

В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Державна податкова інспекції у Галицькому районі на рішення в частині задоволення позову ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якій посилається на порушення судом вимог матеріального і процесуального права.

Апелянт вказав, що відповідно до вимог ст.214 ЦПК України при ухваленні рішення суд зобов'язаний встановити чи були порушені, не визнані або оспорені права позивача, а якщо так, то ким.

З предмета позову та матеріалів справи вбачається, що оспорюване право позивача було порушено діями працівника відділу ДВС, яким складено спірний акт про опис і арешт майна від 16.07.2014 року.

Ухвалюючи рішення у даній справі, суд частково не взяв до уваги, що даним актом описано майно на підставі судового рішення у справі №341/2438/13-ц, яке визнано на праві власності за засудженим ОСОБА_3

Крім того, у справі №341/2438/13-ц ОСОБА_2 брала участь як третя особа, тому в силу дії ст.223 ЦПК України вона не може знову заявляти у суді ту саму вимогу з тих самих підстав, чи оспорювати встановлені судом обставини справи.

Апелянт вказав, що задовольняючи частково позов, суд обґрунтував своє рішення представленими позивачем доказами придбання спірного майна. Однак, суд не оцінив надані докази в сукупності. Так, згідно копії чека від 16.10.2006 року холодильник «Норд» придбаний ОСОБА_5 у підприємця ОСОБА_6 Водночас у справі за позовом ОСОБА_7 - даний холодильник придбано в магазині «Електрон» у підприємця ОСОБА_11

Відсутність доказів придбання телевізора «Самсунг» та тюнера «Лемберг» під час розгляду справи №2/341/910/13-ц при ухваленні оскаржуваного рішення повинно було б викликати у суду сумніви щодо походження товарних чеків, виданих підприємцем ОСОБА_6

З наведених підстав апелянт просив скасувати оскаржуване рішення в частині задоволенні позовних вимог та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позову ОСОБА_2 відмовити.

У засіданні апеляційного суду представник апелянта - ОСОБА_8 та представник ВДВС Галицького районного управління юстиції ОСОБА_9 доводи скарги підтримали з наведених в ній мотивів.

Позивач ОСОБА_2 заперечила доводи апеляційної скарги, посилаючись на обґрунтованість висновків суду першої інстанції.

Вислухавши доповідача, пояснення сторін, перевіривши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_2 є матір'ю ОСОБА_3, третьої особи по справі, який за вироком суду відбуває покарання.

Позивач проживає в будинковолодінні за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.6), який на праві власності належить її чоловіку ОСОБА_7

Вироком Галицького районного суду від 27.07.2012 року сина позивачки - ОСОБА_3 засуджено за ч.ч.1,2 ст.309 та ч.2 ст.307 КК України до позбавлення волі з конфіскацією майна (а.с.10-14).

На виконання вказаного вироку суду в частині конфіскації майна державним виконавцем ВДВС Галицького РУЮ 16.07.2014 року, за місцем проживання засудженого за адресою - АДРЕСА_1, описано та накладено арешт на наступне майно: газова плитка «Індезіт», холодильник «Норд», м'який куток, тумбочку, телевізор «Самсунг», тюнер «Лемберг», килим розміром, 1,5*1 м., телевізор «Шарп», дівіді «Вінг», деревяну шафу, чотири м'які крісла (а.с.8-9).

Посилаючись на те, що вищенаведене описане і арештоване майно належить їй на праві приватної власності, а не боржнику ОСОБА_3, ОСОБА_2 звернулась до суду з даним позовом.

Задовольняючи позов частково, суд першої інстанцій правильно виходив з того, що позивачем доведено придбання нею, а відтак і набуття права власності на холодильник «Норд», телевізор «Самсунг», тюнер «Лемберг».

З таким висновком погоджується і колегія суддів з наступних підстав.

Відповідно до ст.60 Закону України «Про виконавче провадження», особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.

Згідно ст.ст.328,334 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема з правочинів. Право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено законом або договором.

За договором роздрібної купівлі-продажу продавець, який здійснює підприємницьку діяльність з продажу товару, зобов'язується передати покупцеві товар, що звичайно призначається для особистого, домашнього або іншого використання, не пов'язаного з підприємницькою діяльністю, а покупець зобов'язується прийняти товар і оплатити його. (ч.1 ст.698 ЦК України)

Як вбачається з товарних чеків від 03.01.2006р., 03.01.2006р. та 16.10.2006р. покупець ОСОБА_2 придбала у підприємця ОСОБА_6 телевізор «Самсунг», тюнер «Лемберг» та холодильник «Норд» (а.с.15).

Будь-яких інших доказів щодо належності зазначеного майна іншим особам суду не представлено.

Відтак, суд першої інстанції дійшов правильного висновку щодо належності вище перелічених речей ОСОБА_2 та обґрунтованості її вимог в частині виключення вказаного майна з акту опису та арешту.

Посилання апелянта на те, що ОСОБА_2 брала участь у справі №341/2438/13-ц як третя особа, а тому в силу дії ст.223 ЦПК України вона не може знову заявляти у суді ту саму вимогу з тих самих підстав, чи оспорювати встановлені судом обставини справи, колегія суддів відхиляє з таких підстав.

Відповідно до ч.2 ст.223 ЦПК України, після набрання рішенням суду законної сили сторони та треті особи із самостійними вимогами, а також їх правонаступники не можуть знову заявляти в суді ту саму позовну вимогу з тих самих підстав, а також оспорювати в іншому процесі встановлені судом факти і правовідносини.

Як вбачається із рішення Галицького районного суду від 27.12.2013 року по справі №341/2438 (за позовом ОСОБА_7 до Державної податкової інспекції в Галицькому районі, Галицького РВ УМВС, треті особи - Державна виконавча служба Галицького РУЮ, ОСОБА_2 про визнання права власності на майно та звільнення його з-під арешту), ОСОБА_2 брала участь у даній справі як третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору (ст.35 ЦПК України).

В той же час обмеження, встановлені у ч.2 ст.223 ЦПК України стосуються третіх осіб із самостійними вимогами щодо предмета спору (ст.34 ЦПК України).

Як роз'яснив Пленум ВСУ у п.4 постанови «Про судову практику в справах про виключення майна з опису» від 27 серпня 1976 року N 6 , у тих випадках, коли опис проводився для забезпечення конфіскації чи стягнення майна на користь держави, як відповідач притягується відповідна державна податкова інспекція.

Наведеним положенням спростовуються посилання апелянта на ухвалення судом першої інстанції рішення в частині вимог до Державної податкової інспекції у Галицькому районі Головного управління Державної фіскальної служби в Івано-Франківській області.

За наведених обставин, колегія суддів приходить до висновку, що доводи апеляційної скарги не спростовують правильність висновків суду першої інстанції, яке постановлено з дотриманням вимог норм матеріального та процесуального права, а тому підстав для його скасування колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст. ст. 307, 308, 313-315, 317 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у Галицькому районі Головного управління Державної фіскальної служби в Івано-Франківській області відхилити.

Рішення Галицького районного суду від 24 грудня 2014 року залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, однак може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з часу набрання законної сили.

Головуюча: Пнівчук О.В.

Судді: Беркій О.Ю.

Соколовський В.М.