Справа № 640/3403/14-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 березня 2015 року

Київський районний суд міста Харкова:

головуючий - суддя Золотарьова Л.І.

за участю секретаря - Бломберус С.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розподіл сумісного майна подружжя,

та зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ майна, що є спільною сумісною власністю подружжя, із відступленням від засад рівності часток, припинення права власності на частку в спільному майні та визнання права власності на квартиру, -

ВСТАНОВИВ:

03.03.2014 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому просить визнати спільно нажитим майном подружжя - спірну квартиру, визнати за ним право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1.

В обґрунтування своїх вимог посилається на те, з 1987 року він проживав однією сім'єю з відповідачем. Спільних дітей у них немає. 20 червня 1987 між вони зареєстрували шлюб. Сімейне життя з відповідачем не склалося і 15 квітня 2011 рішенням суду шлюб між ними був розірваний. В період шлюбу за їх спільні кошти вони придбали спірну квартиру, яка була були оформлена на ім'я відповідача.

Ухвалою суду від 29.05.2014 року прийнято до провадження зустрічний позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1, у якому просить:

1) поділити майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_2 та ОСОБА_1, із відступленням на підставі ст. 70 СК України, ст. 372 ЦК України від засади рівності часток подружжя у спільному майні, визнавши за ОСОБА_2 право власності на 85/100 квартири АДРЕСА_2, а за ОСОБА_1 право власності на 15/100 частини спірної квартири;

2) в силу ст. 365 ЦК України, припинити право ОСОБА_1 на 15/100 часток у спільному із ОСОБА_2 майні - спірної квартири;

3) згідно зі ст. 365 ЦК України, стягнути з ОСОБА_2 на депозитний рахунок суду вартість 15/100 частини спірної квартири - 57 750,00 грн. у якості компенсаційної виплати ОСОБА_1 у зв'язку із припиненням його права власності;

4) визнати за ОСОБА_2 право власності на 100/100 частину квартири;

5) судові витрати розподілити відповідно до вимог ЦПК України.

В обґрунтування своїх вимог посилаються на те, що після укладення шлюбу із ОСОБА_1 20.06.1987 року та до заселення у спірну квартиру в 1990 році, подружжя ОСОБА_1 проживало квартирі матері ОСОБА_1 (м. Харків, АДРЕСА_5). Кошти за кооперативну квартиру вносила особисто вона, оскільки у ОСОБА_1 не було коштів для сплати першого та інших внесків. Перший внесок було нею зроблено 07.06.1988 року в розмірі 2900 рублів. Вказані гроші вона отримала від свого попереднього чоловіка ОСОБА_3 в якості компенсації за 1/2 частини квартири, де разом проживали до укладення шлюбу з ОСОБА_1 В повному обсязі пайовий внесок за кооперативну квартиру АДРЕСА_2 було виплачено у 31.12.1992 році. Усі платіжі здійснювались особисто нею, про що свідчать її підписи на відповідних платіжних документах, проте оскільки на той час членом кооперативу був ОСОБА_1 - кошти сплачувались від його імені. З 1986 р. по 1992 р. ОСОБА_1 систематичною трудовою діяльністю не займався взагалі. Станом на грудень 1989 року та січень 1990 року ОСОБА_1 не мав будь-яких значних заощаджень, яких би вистачило на внесення коштів на сплату пайового внеску за кооперативну квартиру або будь-які інші витрати. С 1992р. по 1995р. ОСОБА_1 займався трудовою діяльністю епізодично, працював різноробочим. С 1995р. ОСОБА_1 взагалі закінчив займатися трудовою діяльністю, оскільки почав зловживати алкогольними напоями, та, фактично, за окремими винятками, ОСОБА_1 не працював до 2009 р. Утримання нею квартири здійснювалось виключно за власний рахунок, без фінансової або трудової участі ОСОБА_1, який не дбав про спільне майно за час шлюбних стосунків із ОСОБА_2 та витрачав його на шкоду інтересам сім'ї. ОСОБА_1 зловживав спиртними напоями, постійно не працював, систематично порушував громадський порядок, провокував сварки та бійки з нею. Усі видатки не тільки на виплату пайового внеску на кооперативну квартиру, а й на утримання вказаного житла, сплату комунальних послуг, у період з 07.06.1988 по 2014 рік несла вона. З січня 2003 року ОСОБА_1 фактично не проживав з нею, шлюбні відносини фактично припинились. При цьому, квартира АДРЕСА_6 в с.м.т. Гути Богодухівського району Харківської області є її приватною власністю (дарунок), та проживання ОСОБА_1 у вказаному житлі після припинення шлюбних стосунків у січні 2003р. стало можливе лише із її доброї волі через відсутність у ОСОБА_1 будь-якого житла та коштів для його придбання чи оренди. Вважає, що є підстави відступити від рівності часток подружжя у спільному майні.

В судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги підтримали, у задоволенні зустрічного позову просили відмовити. Позивач зазначив, що з червня 1987 року він перебував у зареєстрованому шлюбі з відповідачем. В цей час він працював водієм автовантажником на овочевій базі на підприємстві «ОРС НОД-2», з отримував заробітну плату у розмірі 160 - 170 руб. В 1989 році він був членом кооперативу, та стояв в черзі на отримання спірної 2-х кімнатної квартири. Перший внесок він з дружиною спільно зробили в 1989 році. Дружина також працювала. Кожного місяця вони спільно сплачували пайові внески. В 1992 році він з дружиною сплатили внесок повністю. Потім робили ремонт квартири, приблизно в 2007 році ремонт вже закінчили повністю. Шлюбні відносини припинились в 2011 році, коли його речі викинули з квартири. Підстави для зменшення частки його спільної сумісної власності на квартиру відсутні, оскільки він також багато коштів вкладав для внесення внесків, також робив ремонт, все це робилось спільно. В 2002 році він прописався в м. Богодухові для догляду вітчима відповідачки, який в 2005 році помер. Зараз він проживає на найманій квартирі, іншого житла у нього немає.

Представник позивача зазначив, відсутність коштів на ощадній книжці позивача грошових коштів зовсім не свідчить про відсутність коштів, оскільки позивач заробітну плату одразу знімав з книжки, частина яких йшла на погашення пайових внесків, сплату послуг. Спиртними напоями позивач не зловживав.

Відповідачка та її представник зустрічний позов підтримали, у задоволенні первісного позову просили відмовити. Відповідачка зазначила, що в червні 1989 році вона зареєструвала шлюб з відповідачем. У неї від попереднього шлюбу були син та донька. Після реєстрації шлюбу вона з позивачем проживали у нього в квартирі по АДРЕСА_5. Потім відповідач став на чергу для отримання квартири в кооперативі. В кінці 1987 році вона у колишнього чоловіка попросила половину вартості їх спільної квартири. Він дав їй 2900 руб. при свідках. В 1988 році вона сама внесла ці кошти як пайовий внесок, кожного місяця вносила кошти. В 1992 році пайовий внесок був сплачений повністю. Відповідач кошти не вносив, оскільки він пиячив, все пропив, практично не працював. В 2003 році відповідач добровільно поїхав в с. Гути в Харківській області. Оскільки він був з її вітчимом, вона просила доглянути його. Доглядав він вітчима декілька місяців. В 2003 році вона оформила приватизацію квартири по АДРЕСА_4. Право власності на домоволодіння в с. Гути, у якому проживав вітчим, зареєстровано за нею.

Суд, заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи, вважає, що первісний позов підлягаю задоволенню, а зустрічний позов задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

20 червня 1987 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 був зареєстрований шлюб.

Рішенням Київського районного суду м. Харкова від 15.04.2011 року шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 зареєстрований 20.06.1987 року - розірвано (а.с. 5)

Як вбачається з Виписки з протоколу № 23 загальних зборів членів ЖБК «Флора-17» від 06.02.1992 року та Рішенням виконавчого комітету Київської районної Ради народних депутатів № 104-27 від 17.03.1992 року, 17.03.1992 року було затверджено рішення зборів уповноважених членів ЖБК «Флора-17» будинку АДРЕСА_7 м. Харкова про прийняття у члени кооперативу ОСОБА_2 та переоформлення лицевого рахунку на 2-х кімнатну квартиру №5 на її ім'я з сім'єю два чоловіки: ОСОБА_2 (наймач) та її чоловік ОСОБА_1 (а.с. 75, 76)

Таким чином, до 17.03.1992 року ОСОБА_1 був членом ЖБК «Флора-17».

Відповідно до довідки ОЖК «Дом-Сервіс» від 27.05.2011 року, перший внесок за квартиру АДРЕСА_4 було внесено 07.06.1988 року у розмірі 54346 . Повну вартість у розмірі 167966 було сплачено 31.12.1992 року (а.с. 77)

Згідно з квитанцією №1 від 07.06.1988 року, ОСОБА_1 внесено перший пайовий внесок в ЖБК «Флора-17» у розмірі 2900 руб. (а.с. 80)

31.10.2003 року на підставі Розпорядження голови Київської районної ради м. Харкова від 22.10.2003р. № 1175, ОСОБА_2 видано Свідоцтво про право власності на нерухоме майно - квартиру АДРЕСА_2.(т. 1 а.с. 71)

Відповідно до Витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно, 17.12.2003 року право власності ОСОБА_4 на спірну квартиру зареєстровано у КП «Харківське міське бюро технічної інвентаризації» (т. 1 а.с. 72).

Як вбачається з копії трудової книжки, ОСОБА_1 працював з 1977 року (а.с. 107-109). Зокрема, 05.09.1985 року ОСОБА_1 прийнятий на роботу слюсарем служби КІП, телемеханіки та зв'язку по 4 розряду, звільнившись 15.11.1986 року; з 08.01.1987 року працював експедитором в магазин Харківського відділу робочого оснащення НОД-2, 29.10.1987 року переведений в магазин опалювачем, 13.04.1988 року переведений на посаду вантажника, 01.11.1988 року переведений на посаду робітника овочевої бази ОРС НОД-2, звільнившись 03.11.1989 року. 14.11.1989 року прийнятий кухарним робітником кафе «Сюрприз», 03.05.1990 року присвоєно 3-й розряд кухаря, 12.10.1990 року переведений завідувачем виробництва кафе, 01.06.1991 року звільнений. 03.06.1991 року працював продавцем на Харківському НП та МП «Озон», 29.06.1992 року прийнятий на посаду лоточника в ресторані, звільнений 03.01.1994 року.

Таким чином, як до внесення першого пайового внесу за спірну квартиру, так і в період сплати внесків, до повної сплати пайового внеску, ОСОБА_1 працював офіційно.

Враховуючи, що придбання (виплата пайових внесків) квартири АДРЕСА_1, здійснювалось з 1988 року по 1992 рік, а право власності на спірну квартиру зареєстровано за дією цивільного кодексу УРСР від 1963 року та кодексу про шлюб та сім*ю, то до спірних правовідносин застосовуються норми законодавства, які діяли на той час.

Відповідно до ст. 22 КпШС України, майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Подружжя користується рівними правами на майно і в тому разі, якщо один з них був зайнятий веденням домашнього господарства, доглядом за дітьми або з інших поважних причин не мав самостійного заробітку.

Згідно з ч. 1 ст. 28 КпШС України, в разі поділу майна, яке є спільною сумісною власністю подружжя, їх частки визнаються рівними.

Таким чином, рівність часток майна, яке є спільною сумісною власністю подружжя, презюмується.

Відповідно до ч. 1 ст. 28 КпШС України, в окремих випадках суд може відступити від начала рівності часток подружжя, враховуючи інтереси неповнолітніх дітей або інтереси одного з подружжя, що заслуговують на увагу.

Згідно з п. 7 Постанови Пленуму ВСУ «Про деякі питання, що виникли в судовій практиці по застосуванню Кодексу про шлюб та сім'ю України» N 6 від 15.06.73 року (який був чинний на час виникнення правовідносин), відступаючи від начала рівності часток подружжя або визначаючи спосіб поділу їх спільного сумісного майна на підставі статей 28 і 29 КпШС, суди повинні в рішеннях зазначати, які саме інтереси неповнолітніх дітей або інтереси одного з подружжя, що заслуговують на увагу, при цьому враховані.

Таким чином, для відступлення від засад рівності часток подружжя повинні бути наявні інтереси неповнолітніх дітей або інтереси одного з подружжя, що заслуговують на увагу.

Аналогічне положення Закону закріплено в ч. 2 ст. 70 СК України, при вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім'ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім'ї.

Як встановлено в судовому засіданні, та підтверджується сторонами по справі, подружжя дітей від спільного шлюбу не мають.

Як вбачається з обставин, якими позивачка за зустрічним позовом обґрунтовує свої позовні вимоги, підставою для відступлення від засад рівності часток майна подружжя є те, ОСОБА_1 трудовою діяльністю за час шлюбних відносин з ОСОБА_2 фактично не займався, зловживав алкогольними напоями, не дбав про матеріальне забезпечення сім'ї та витрачав спільне майно на шкоду інтересам родини (пропивав).

На підтвердження цих обставин позивачкою заявлялись для допиту свідки.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_3 зазначив, що він є колишнім чоловіком ОСОБА_2, в 1987 році шлюб було розірвано. Після розірвання шлюбу, діти залишилися проживати з ним, у зв'язку з чим з ОСОБА_2 на утримання дітей було присуджено стягнення аліментів. В 1988 році він за квартиру, за яку вони разом виплачували кошти, при свідках сплатив їй половину вартості квартири у розмірі 2900 руб. В подальшому йому стало відомо, що ці кошти були внесені як пайовий внесок на кооперативну квартиру у 1988-1989 роках.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_5 пояснила, що вона знає ОСОБА_1 більше 30 років. Мати ОСОБА_1 лікувала його від алкоголю. Мати поставила ОСОБА_1 на кооперативну чергу для отримання квартири. В 1989 році ОСОБА_2 внесла перший пайовий внесок за квартиру по АДРЕСА_4. В 1992 році ОСОБА_2 внесла повний пайовий внесок. ОСОБА_1 завжди перебував у стані алкогольного сп'яніння, ніде не працював, коштів не було. В 2003 році ОСОБА_1 переїхав до Богодухівського району Харківської області.

Свідок ОСОБА_6 пояснила, що ОСОБА_2 знає з позитивної сторони. Ії чоловік ОСОБА_1 переважно не працював, часто пиячив. ОСОБА_1 виносив майно з квартири. Оскільки він постійно пив, то коштів у нього не могло бути, сумісного майна у ОСОБА_1 не було. ОСОБА_1 лікувався від алкогольного сп'яніння. В 2003 році він поїхав до Богодухівського р-ну.

Свідок ОСОБА_7 пояснила, що вона була сусідкою ОСОБА_2 по АДРЕСА_4. Там вона працював з 1993 року по 2001 рік. В цей час ОСОБА_1 ніколи не працював, був постійно п'яний, тому у нього не могли бути кошти, він виносив майно з квартири. Хто вносив кошти за квартиру по АДРЕСА_4 їй нічого не відомо.

Свідок ОСОБА_8 пояснила, що вона проживає по АДРЕСА_4 з січня 2002 року, є сусідкою сім'ї ОСОБА_1. Щодо наявності у них власності їй нічого не відомо. Часто бачила ОСОБА_1 у стані алкогольного сп'яніння.

Свідок ОСОБА_9 пояснила, що в будинку по АДРЕСА_4 вона проживає з 1991 року як сусідка, вона з ними спілкується. Бачила, як на пошті ОСОБА_2 вносила кошти. Чи були це кошти також і ОСОБА_1 їй не відомо. Однак, ОСОБА_1 завжди перебував у стані алкогольного сп'яніння, не працював, тому кошти на пайовий внесок за квартиру він не міг вносити.

Відповідно до вимог ст. 58 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Згідно з ч. 2 ст. 59 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Показання свідка ОСОБА_3 щодо виплати ОСОБА_2 коштів у розмірі 2900 руб. як компенсацію вартості спільної квартири, суд уваги не приймає, оскільки такий факт та правовідносини не можуть стверджуватися показаннями свідків, інших письмових доказів до суду не надано. Більш того, сам факт передачі грошових коштів ОСОБА_2 не є беззаперечним доказом того, що саме ці кошти були внесені як пайовий внесок за спірну квартиру.

Показання свідків ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_9, ОСОБА_7, ОСОБА_8 в частині того, що ОСОБА_1 майже завжди перебував у стані алкогольного сп'яніння, ніде не працював, тому грошових коштів у нього не повинно бути, суд до уваги не приймає, оскільки твердження свідків щодо непрацювання ОСОБА_1 суперечать відомостям зазначеним в трудовій книжці ОСОБА_1, а твердження про відсутність грошових коштів у ОСОБА_1 та неможливість внесення пайових внесків є лише умовиводом, припущенням свідків. Тому показання свідків цих є недопустимими доказами на підтвердження вказаних обставин.

Крім того, показання свідків ОСОБА_7, ОСОБА_8 стосуються періоду з 1993 року по 2001 рік, з січня 2002 року, тобто не є належними доказами по справі, оскільки грошові кошти за спірну квартиру сім'єю ОСОБА_1 вносились за період з 1988 року по 1992 рік, тобто показання свідків не містить відомостей за період виникнення спірних правовідносин.

До наданої директором АТБ «Кемпинг» 08.02.2015 року характеристики ОСОБА_1, згідно з якої ОСОБА_1 працював з грудня 1992 року по січень 1994 року лоточником, постійно пропивав заробітну плату, постійно мав зауваження з приводу появи на робочому місці у нетверезому стані, мав затрати, які вираховувалась із заробітної плати, - суд відносить критично та до уваги не приймає, оскільки характеристика надана за пізніший період, ніж той, коли подружжя виплачувало пайові внески за спірну квартиру (1988 по 1992). Також, не надано будь-яких письмових доказів (наказів, дисциплінарних стягнень, попереджень тощо) щодо здійснення ОСОБА_1 зауважень з приводу появи на роботі у нетверезому стані. Не надані й докази щодо здійснення відрахувань з заробітної плати ОСОБА_1 через розтрати.

Сам факт перебування ОСОБА_1 у стані алкогольного сп'яніння не є беззаперечним доказом того, що при сумісному проживання подружжя ним не витрачалися кошти на побут, пайові внески на рівні з ОСОБА_2 тощо.

Як вбачається з копії трудової книжки, ОСОБА_1 за період з вересня 1985 року по січень 1994 року працював фактично постійно, за вказаний період він лише 4 рази був звільнений, між першим звільненням та наступним працевлаштуванням пройшло півтора місяця, проміжок між наступними звільненнями та працевлаштуванням становив дві неділі, декілька днів.

У зв'язку з цим, відсутні підстави стверджувати, що ОСОБА_1 фактично не працював, не мав доходу тощо.

Посилання представника ОСОБА_2 на відсутність достатніх грошових коштів на ощадній книжці ОСОБА_1, що, на його думку, свідчить про невнесення коштів на виплату пайового внеску за квартиру, суд до уваги не приймає, оскільки накопичення коштів на ощадній книжці є правом вкладника, яким він міг не скористатися, а отримувані кошти витрачати на потреби, побут тощо. Таким чином, відсутність достатніх грошових коштів на ощадній книжці ОСОБА_1 не є беззаперечним доказом відсутності у ОСОБА_1 грошових коштів (а.с. 89-96).

Посилання на те, що шлюбні відносини між сторонами фактично припинені з січня 2003 року на увагу не заслуговують, оскільки відповідно до Рішенням Київського районного суду м. Харкова від 15.04.2011 року, судом встановлено, що з січня 2011 року шлюбно-сімейні відносини не підтримують. проживають окремо, тобто цей факт є преюдиційним та відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України не потребують доказуванню.

Крім того, як зазначили сторони в судовому засідання, ОСОБА_1 немає на праві власності будь-якого житла, проживає у найманій квартирі. ОСОБА_2 належить також на праві власності квартира АДРЕСА_6 в с.м.т. Гути Богодухівського району Харківської області.

Таким чином, в судовому засіданні не встановлено таких обставин, які б давали підстави відступити від начала рівності часток подружжя, не встановлено й таких інтересів ОСОБА_2, які б заслуговували на увагу, для прийняття рішення про відступлення від начала рівності часток подружжя.

На підставі викладеного, позовні вимоги за зустрічним позовом щодо поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, із відступленням від засади рівності часток подружжя у спільному майні, визнавши за ОСОБА_2 право власності на 85/100 квартири АДРЕСА_2, а за ОСОБА_1 право власності на 15/100 частини спірної квартири - задоволенню не підлягають.

Відповідно до п. 6 Постанови Пленуму ВСУ «Про деякі питання, що виникли в судовій практиці по застосуванню Кодексу про шлюб та сім'ю України» N 6 від 15.06.73 року, роз'яснити судам, що відповідно до ст.22 КпШС спільною сумісною власністю подружжя є лише майно, нажите ними під час шлюбу, зокрема, речі домашнього вжитку, будівлі, грошові суми, а також вклади, внесені в кредитні установи, паєнагромадження в житлово-будівельному, дачно-будівельному і гаражно-будівельному кооперативі, цільові внески в садівницькі товариства, а у разі повного внесення пайового внеску - квартира, дача, гараж, інша відповідна будівля або приміщення, страхова або викупна сума і страхові внески, що їх одержав або вправі одержати страхувальник за договорами особистого страхування, які оплачувались за рахунок спільних коштів подружжя, та викупна сума, що належала б йому у разі дострокового розірвання договору змішаного страхування життя на час припинення шлюбних відносин, і належні подружжю грошові суми та майно за іншими зобов'язальними правовідносинами (квартира, викуплена (придбана) у будинку державного чи громадського житлового фонду).

У зв'язку з цим, позовні вимоги за первісним позовом щодо визнання спільно нажитим майно подружжя - квартири та визнання за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 - підлягають задоволенню.

Відповідно до вимог ст. 365 ЦК України, право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: 1) частка є незначною і не може бути виділена в натурі; 2) річ є неподільною; 3) спільне володіння і користування майном є неможливим; 4) таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім'ї. Суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду.

Враховуючи, що частки майна подружжя є рівними (кожному по ? частині спірної квартири), а за відсутності у ОСОБА_1 іншого житла на праві власності припинення права на частку квартири завдасть його інтересам істотну шкоду, то позовні вимоги за зустрічним позовом щодо припинення права ОСОБА_1 на часту спірної квартири - задоволенню не підлягають.

Враховуючи, що вимоги щодо виплати ОСОБА_1 компенсації вартості частини квартири у зв'язку із припиненням його права власності та вимоги щодо визнання за ОСОБА_2 право власності на 100/100 частину квартири, - є похідними від вимог щодо припинення права власності ОСОБА_1 на частину квартири, то вказані вимоги задоволенню не підлягають.

Відповідно до висновку судової оціночної експертизи від 28.11.2014 року №9146, ринкова вартість квартири №5 в житловому будинку АДРЕСА_4 складає 494 798 грн. (т. 2 а.с.1-16)

Враховуючи, що при вирішенні спору за ОСОБА_1 визнано ? частину спірної квартири, та ? частини квартири залишиться власністю ОСОБА_2, тобто пропорційно вартості задоволених вимог щодо спірного майна, то судовий збір зі сторін на їх користь стягненню не підлягає.

Разом з тим, враховуючи, що при поданні первісного позову ОСОБА_1 було сплачено судовий збір лише у розмірі 2384 грн. 00 коп. (т. 1 а.с.1), то суд вважає необхідним стягнути з нього на користь Держави недоплачений судовий збір у розмірі 89 грн. 99 коп. (494798 /2 х 0,01 = 2473,99; 2473,99 - 2384 = 89,99)

Враховуючи, що при зверненні з зустрічним позовом позивачкою сплачено судовий збір у розмірі 3272 грн. 50 коп., то переплачений судовий збір у розмірі 798 грн. 51 коп. може бути повернутий за заявою позивачки.

Суд постановляє рішення в межах заявлених ними вимог і на підставі наданих сторонами доказів.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 10, 11, 57-61, 88, 212, 214-215 ЦПК України, ст.ст. 22, 28 КпШС України, ст. 365 ЦК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 - задовольнити.

Визнати спільною сумісною власністю подружжя квартиру АДРЕСА_1.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1.

У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Держави судовий збір у розмірі 89 (вісімдесят дев'ять) грн. 99 коп.

Після набрання рішенням суду законної сили зобов'язати Територіальне управління Державної судової адміністрації України у Харківській області повернути ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, ІПН НОМЕР_1, кошти внесені нею, згідно з квитанцію від 12.03.2015 р., на депозитний рахунок Київського районного суду м. Харкова (отримувач коштів ТУ ДСА України у Харківській області, банк отримувача ГУДКСУ у Харківській області, код отримувача 26281249, код банку отримувача 851011, рахунок отримувача 0164), у розмірі 57750 (п'ятдесят сім тисяч сімсот п'ятдесят) грн. 00 коп.

Рішення може бути оскаржено до Апеляційного суду Харківської області через Київський районний суд м. Харкова протягом 10 днів з дня його проголошення.

Головуючий -