Золотоніський міськрайонний суд Черкаської області
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 695/706/15-ц

номер провадження 2/695/514/15

22 травня 2015 року м. Золотоноша

Золотоніський міськрайонний суд Черкаської області в складі:

головуючого судді Таратіна В.О.

при секретарі Курченко В.М.

з участю представників ОСОБА_1, ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні м. Золотоноша цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди заподіяної злочином, -

ВСТАНОВИВ

Позивачі ОСОБА_3 звернувся до суд з позовом до ОСОБА_4 про відшкодування шкоди заподіяної злочином.

Свою позовну заяву позивач мотивує тим, що являється потерпілим у кримінальному провадженні, зареєстрованого в ЄРДР під № 0000223 від 19 березня 2014 року відносно відповідача у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.1 ст.122 КК України.

Вироком Золотоніського міськрайонного суду від 16 січня 2015 року ОСОБА_4 було визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.1 ст. 122 КК України за тих обставин, що ОСОБА_4 18.03.2013 року близько 17 год. перебуваючи па території домоволодіння, що по АДРЕСА_1 на ґрунті раптово неприязних відносин наніс два удари мені в обличчя та здійснив два постріли з револьвера, який згідно висновку судово-балістичної експертизи №1/370 від 02.04.2014 року не являється вогнепальною зброєю після даних пострілів я отримав тілесні ушкодження згідно висновку судово-медичного експерта № 96 під 19.05.2014 року ЗЧМТ, струс головного мозку до категорії тілесних ушкоджень легкого ступеню тяжкості, що спричинили короткочасний розлад здоров'я, вогнепальні поранення правого стегна, лівої ступні, порушення функції ходи, до категорії тілесних ушкоджень середнього ступеню тяжкості, в зв'язку з тривалим розладом здоров'я.

Позивач проходив курс лікування в Золотоніський ЦРЛ, що стверджується виписками про лікування за період з 18 березня 2014 року по 31 березня 2014 року, з 10 квітня 2014 року 19 квітня 2014 року, з 04 серпня по 13 серпня 2014 року, з 26 грудня 2014 року по 05 січня 2015 року.

Позивачем було витрачено на лікування кошти в сумі 7761 грн. 79 коп. та понесені витрати на паливно-мастильні матеріали пов'язані з необхідністю проїзду його дружини з с. Коврай-1 до Золотоніської ЦРЛ, оскільки позивач потребував постійної корекції в лікуванні та витрачання додаткових коштів на ліки, які внаслідок отриманої травми не мав можливості придбати ліки самостійно. Витрати на проїзд складають 2181 грн. 59 коп., а всього позов заявлено на суму 9943 грн. 38 коп. матеріальних збитків.

Також внаслідок дій відповідача та несення тілесних ушкоджень позивачу була завдана моральна шкода, яка полягає в моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я, так як перебував під постійним психологічним тиском та страхом за своє життя, позбавлення можливості нормального ведення домашнього господарства, що потребувало та потребує на даний час додаткових зусиль для організації життя, оскільки на даний час кулі знаходяться в ногах позивача та на даний час лікування не завершено, потребується операційне втручання для витягування куль та можливе подальше встановлення інвалідності. Моральну шкоду позивач оцінює у 15000 грн.

В судовому засіданні представник позивача та позивач позовні вимоги підтримали частково, просили суд задовольнити матеріальну шкоду в сумі 4402, 82 грн. матеріальних витрат пов'язаних з придбанням ліків та медпрепаратів, 169,85 грн. витрат на паливо. Моральну шкоду просили стягнути в заявленому обсязі.

Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги визнав частково, а саме визнав заявлені 4402,82 грн. матеріальних збитків, пов'язаних з придбанням ліків, заперечував щодо можливості стягнення витрат на паливо, а також визнав матеріальну шкоду в сумі 5000 грн.

Суд, вивчивши матеріали справи, заслухавши пояснення учасників судового розгляду, приходить до наступних висновків:

У відповідності до ст. 1166 ЦК України майнова шкода,завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

У відповідності до п. 2 Постанови пленуму ВСУ «Про практику розгляду судами цивільних справза позовами про відшкодування шкоди» № 6 від 27.03.1992 року розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини.

Таким чином внаслідок дій відповідача, а саме нанесення тілесних ушкоджень, позивачу було заподіяно матеріальну шкоду, яка полягає у витратах на лікування.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Відповідно до ст.61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню.

Сторонами не оспорюються розмір витрат на ліки, які становлять 4402,82 грн., а тому ця сума підлягає стягненню з відповідача.

Щодо витрат на пальне, чеки на придбання якого надає позивач, то варто зауважити, що дана вимога позивача є безпідставною, адже нормами цивільного законодавства не передбачено відшкодування витрат на пальне автомобіля, якщо це не зумовлено життєво-необхідними заходами для врятування життя фізичної особи.

Тілесне ушкодження нанесене позивачеві, як встановлено Вироком Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 16.01.2015 року не було небезпечним для життя позивача. Заявляючи таку вимогу, позивач її не обґрунтовує, адже з даних чеків не зрозуміло, хто саме придбавав це пальне, для якого автомобіля, які витрати двигуна цього автомобіля та чим зумовлений саме такий об'єм придбаного пального.

Окрім того, у разі відсутності коштів у позивача на подолання шляху до медичного закладу в період амбулаторного лікування, він не був позбавлений можливості користуватися соціальним транспортом, а тому, відповідно відсутні будь-які підстави для задоволення даної вимоги по відшкодуванню витрат на пальне.

При вирішенні питання про відшкодування моральної шкоди завданої злочином, суд враховує роз'яснення п.4 Постанови Пленуму ВСУ N 4 від 31.03.95 р. «відповідно до ст.137 ЦПК (ст. 119 ЦПК) у позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується)).

Так відповідач своїми діями наніс позивачеві тілесні ушкодження середньої тяжкості, які не є небезпечними для життя і не потягли за собою наслідків, передбачених ст.121 КК України, та не відмовляється від компенсації останньому моральної шкоди. Однак, «Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодо і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні.

Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору)) - п. 5 ПП ВСУ № 4 від 31.03.1995 р.

Позивач просить відшкодувати йому моральну шкоду в сумі 15000 грн., однак, при визначенні даної суми позивач не надає жодних розрахунків та не обґрунтовує саме такий розмір суми відшкодування моральної шкоди.

Отже при наявності явних ознак моральної шкоди, визначеної ст.23 ЦК України, яка виразилась у душевних стражданнях, негативних емоціях та переживаннях, позбавлення можливості нормального ведення домашнього господарства, що потребувало додаткових зусиль для організації життя, яких позивач зазнав внаслідок дій відповідача та несення тілесних ушкоджень, позивач не довів суду наявності моральної шкоди в заявленому обсязі. Зокрема позивачем жодним чином не доведено перебування під постійним психологічним тиском та страхом за своє життя, потреби на даний час додаткових зусиль для організації життя, потреби операційного втручання та можливого подальшого встановлення інвалідності, тому суд, враховуючи принципи моральності, співмірності та достатності задовольняє дані вимоги частково в межах 300 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 5100 грн., які підлягають стягненню з відповідача.

Керуючись ст.ст. 212-215, 218 ЦПК України суд, -

ВИРІШИВ

Позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_4, АДРЕСА_2 код ІПННОМЕР_1, на користь ОСОБА_3, АДРЕСА_1, код ІПН НОМЕР_2, - 4402 грн. 82 коп. матеріальної шкоди.

Стягнути з ОСОБА_4, АДРЕСА_2 код ІПННОМЕР_1, на користь ОСОБА_3, АДРЕСА_1, код ІПН НОМЕР_2, - 5100 грн. 00 коп. моральної шкоди.

В задоволенні решти вимог відмовити.

Рішення може бути оскаржено до Апеляційного суду Черкаської області через Золотоніський міськрайонний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня проголошення.

Суддя В. О. Таратін