Р І Ш Е Н Н Я

І м е н е м У к р а ї н и

21 серпня 2015 року м. Черкаси

Черкаський районний суд Черкаської області у складі:

головуючого судді Морозова В.В.

при секретарі Швидкій І.О.

за участю позивача ОСОБА_1

представника відповідача Лиманець О.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Черкаси цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до публічного акціонерного товариства «Мостобуд» про стягнення заборгованості із заробітної плати, середнього заробітку за час затримки розрахунку та стягнення моральної шкоди,-

В С Т А Н О В И В

ОСОБА_1 звернувся до суду з вищезазначеним позовом, вказавши, що з 07.10.2014 року по 03.02.2015 року працював у відповідача на посаді юрисконсульта та звільнився за угодою сторін. В день звільнення відповідач не провів з ним повного розрахунку та не виплатив заборгованість із заробітної плати. Позивач таким чином вважає, що відповідач допустив порушення його прав, а тому просив стягнути з відповідача на його користь 4875 грн. 00 коп. середньої заробітної плати та моральну шкоду в розмірі 4875 грн.

В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав, просив суд задовольнити позов та стягнути середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні у сумі 4875 грн. та моральну шкоду у сумі 4875 грн., яка полягала у тому, що він значний час хворів та не отримував у відповідача заробітну плату, заборгованість з якої йому була виплачена лише на наступний день після звільнення, хоча у день звільнення він був на робочому місці і ходив до керівництва з вимогою розрахуватись з ним.

Представник відповідача у судовому засіданні позовні вимоги не визнала та зазначала, що заборгованості перед позивачем підприємство не має, всі належні суми були позивачу виплачені на наступний день після звільнення. В день звільнення повний розрахунок не був проведений оскільки бухгалтерія підприємства не встигла провести відповідні розрахунки, тому відбулася затримка розрахунку. Щодо стягнення моральної шкоди представник відповідача зазначала, що на її підтвердження позивачем не надано жодних доказів і вважала, що моральної шкоди відповідачем позивачу не було заподіяно за 1 день затримки розрахунку, а тому з цих підстав просила відмовити у задоволенні позову.

Заслухавши думку учасників процесу, дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні фактичні обставини справи.

У судовому засіданні встановлено, що згідно записів в трудовій книжці позивача, встановлено, що ОСОБА_1 з 07.10.2014 року був прийнятий на роботу в ПАТ «Мостобуд» на посаду юрисконсульта, а 03.02.2015 року звільнений за згодою сторін.

Відповідно до довідки про середньоденну заробітну плату №667/21-15 від 06.08.2015 року видану ПАТ «Мостобуд», середньоденна заробітна плата позивача становить 81 грн. 30 коп.

Як вбачається з видаткових касових ордерів заборгованість відповідача перед позивачем була виплачена в повному обсязі 04.02.2015 року, тобто на наступний день після звільнення, що підтвердили і сторони у судовому засіданні.

Таким чином, суд вважає, що відповідачем порушено строки кінцевого розрахунку позивача при звільненні, оскільки позивача звільнено 03.02.2015 року, а кінцевий розрахунок з ним було проведено 04.02.2015 року, тобто на 1 день. Оскільки середньоденна заробітна плата позивача складає 81 грн. 30 коп. то саме дана сума і має бути стягнута з відповідача на його користь.

Вирішуючи даний спір, суд вважає необхідним керуватись наступним.

Відповідно до ст. ст. 10, 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

У трудових відносинах (з урахуванням вимог ст. ст. 115, 116 КЗпП України, ст. 10, 60 ЦПК України) обов'язок доказування відсутності вини покладається на відповідача.

Відповідно до ст. 2-1 КЗпП України, Україна забезпечує рівність трудових прав усіх громадян незалежно від походження, соціального і майнового стану, расової та національної приналежності, статі, мови, політичних поглядів, релігійних переконань, роду і характеру занять, місця проживання та інших обставин.

Згідно ч. 1 ст. 233 КЗпП України, працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки.

Згідно зі ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

Відповідно до ч. 1 ст. 117 КЗпП України у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Відтак, закон прямо покладає на підприємство, установу, організацію обов'язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать; при невиконанні такого обов'язку з вини власника або уповноваженого ним органу наступає передбачена ст. 117 КЗпП України відповідальність.

Пунктом 20 постанови Пленуму Верховного Суду України № 13 від 24 грудня 1999 року зазначено, що установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред'явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст.117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при непроведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності.

З огляду на наведені вище обставини справи та норми закону, суд вважає, що вимоги позивача в частині стягнення середнього заробітку за весь час затримки виплати заробітної плати є законними та обґрунтованими та такими, що підлягають до задоволення.

Відповідно до положень ст. 237-1 КЗпП України у разі, якщо порушення законних прав працівника призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя він має право вимагати від власника або уповноваженого ним органу відшкодування моральної шкоди.

Частиною 1 ст. 23 ЦК України встановлено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Відповідно до ч. 2 ст. 23 ЦК України моральна шкода полягає:

1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я;

2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів;

3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна;

4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Згідно ч. 3 ст. 23 ЦК України моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб.

Відповідно до ч. 3 ст. 23 ЦК України розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Згідно ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Відповідно до ч. 3 Постанови Пленуму Верховного суду України №4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» визначено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв'язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Аналізуючи вищезазначені норми та надані суду матеріали справи, що обґрунтовують позов в частині стягнення моральної шкоди суд зазначає, що позивачем не надано доказів, що підтверджують наявність у нього душевних страждань, які завдали позивачу значних моральних страждань, а посилання позивача на те, що через затримку розрахунку на один день він поніс значні моральні страждання та погіршення стану здоров'я, суд не вважає таким що має істотне значення для визначення розміру відшкодування, а тому за таких обставин заявлена вимога щодо стягнення моральної шкоди до задоволення не підлягає.

Судові витрати підлягають стягненню з відповідача на підставі ст. 88 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 10, 11, 59 - 61, 208 - 218 ЦПК України,-

в и р і ш и в :

Позовні вимоги задовольнити частково.

Стягнути з публічного акціонерного товариства «Мостобуд», що зареєстроване за адресою: м. Київ, вул. Паньківська, 5 (код за ), на користь ОСОБА_1 проживаючого АДРЕСА_1, середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні у сумі 81 (вісімдесят одну) грн. 30 коп.

Стягнути з публічного акціонерного товариства «Мостобуд» на користь держави 243 (двісті сорок три) грн. 60 коп. судового збору.

У решті позовних вимог відмовити повністю.

Апеляційну скаргу на рішення суду може бути подано протягом десяти днів з дня його проголошення через суд першої інстанції, а особою, яка не була присутня під час проголошення судового рішення - протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Повний текст рішення виготовлений 26.08.2015 року.

Суддя: В. В. Морозов