У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"10" грудня 2015 р. суддя Дніпровського районного суду м. Києва Гаврилова О.В., розглянувши матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб про зобов'язання повернути грошові кошти та про стягнення грошових коштів,

В С Т А Н О В И В:

До Дніпровського районного суду м. Києва звернувся представник позивача з вищезазначеним позовом, в якому, посилаючись на укладення позивачем - ОСОБА_1 з ПАТ «Дельта Банк» договору №010-28694-230215 банківського вкладу (депозиту) «Найкращій від Миколая» від 23.02.2015 р. у доларах США, відповідно до якого Вкладником було відкрито депозитний рахунок НОМЕР_1 та розміщено вклад у розмірі 6 000,00 доларів США під 5,5% річних на строк по 22.08.22015 року, однак ПАТ «Дельта Банк» не повернув грошові кошти, оскільки відповідно до постанови правління НБУ від 02.03.2015 року №150 «Про віднесення ПАТ «Дельта Бакн» до категорії неплатоспроможних», виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення про запровадження тимчасової адміністрації з 03.03.2015р. та призначено уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації у ПАТ «Дельта Банк». За заявою заявника тимчасовою адміністрацією в ПАТ «Дельта Банк» грошові кошти не повернуто та повідомлено, що тимчасова адміністрація вважає нікчемним Договір, однак не надано доказів того, що Договір порушує публічний порядок чи спрямований на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина, знищення, пошкодження майна держави. При цьому вкладник не має нести відповідальність за дії співробітників банку, тому просить зобов'язати Фонд гарантування вкладів фізичних осіб повернути позивачу грошові кошти в розмірі 127 620,00грн. та стягнути з Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на користь позивача грошові кошти в розмірі 1 667,80грн. - три проценти річних від невиконаного грошового зобов'язання.

Відповідно до п. 22 ст. 1 Закону України "Про захист прав споживачів", споживачем є фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує, або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов'язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов'язку найманого працівника.

Як роз'яснено у пунктах 1 та 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 квітня 1996 року за №5 "Про практику розгляду цивільних справ за позовами про захист прав споживачів", споживачем, права якого захищаються на підставі Закону, є лише громадянин (фізична особа), котрий придбає, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити товари (роботи, послуги) для власних побутових потреб.

Оскільки Закон не визначає певних меж своєї дії, судам слід мати на увазі, що до відносин, які ним регулюються, належать, зокрема, ті, що виникають із договорів про надання фінансово-кредитних послуг для задоволення власних побутових потреб громадян (у тому числі про надання кредитів, відкриття й ведення рахунків, проведення розрахункових операцій, приймання зберігання цінних паперів, надання консультаційних послуг).

Тобто, виходячи з роз'яснень Верховного Суду України, позовна заява про захист прав споживача подається саме споживачем, у разі порушення його прав, передбачених ст. 4-15 Закону України "Про захист прав споживачів".

При цьому, визначений у позові відповідач - Фонд гарантування вкладів фізичних осіб не є стороною договору №010-28694-230215 банківського вкладу (депозиту) «Найкращій від Миколая» у доларах США від 23.02.2015р., позивач ОСОБА_1 не є споживачем послуг Фонд гарантування вкладів фізичних осіб за вищезазначеним договором банківського вкладу.

Тому вказані представником позивача положення ч. 3 ст. 22 Закону України "Про захист прав споживачів" не розповсюджуються на правовідносини між позивачем ОСОБА_1 та відповідачем Фондом гарантування вкладів фізичних осіб.

Відповідно ч.2 ст.109 Цивільного процесуального кодексу України, позови до юридичних осіб пред'являються в суд за їхнім місцезнаходженням.

Звертаючись з позовом до суду, позивач визначив у якості відповідача - Фонд гарантування вкладів фізичних осіб, юридична адреса: м. Київ, бульвар Шевченка, буд. 33-Б, що не відноситься до адміністративної території Дніпровського району м. Києва.

Таким чином, виходячи із предмету спірних правовідносин, суб'єктного складу сторін та загальних правил підсудності, даний спір не підсудний Дніпровському районному суду міста Києва, оскільки має розглядатись за правилами територіальної підсудності в порядку, передбаченому ч.2 ст.109 Цивільного процесуального кодексу України, тобто за місцезнаходженням відповідача, оскільки формальне посилання позивача для визначення правил підсудності на положення ч.5 ст.110 Цивільного процесуального кодексу України, суперечить нормам як процесуального, так і матеріального права, та виходить за межі заявлених позовних вимог, які не ґрунтуються на положеннях Закону України "Про захист прав споживачів".

З огляду на викладене, дана справа не підсудна Дніпровському районному суду міста Києва, тому підлягає поверненню позивачеві для подання позову до належного суду, як це передбачено п.4 ч.3 ст.121 Цивільного процесуального кодексу України.

Враховуючи наведене та керуючись ст.121, 209, 210 Цивільного процесуального кодексу України, суддя

У Х В А Л И В :

Позовну заяву ОСОБА_1 до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб про зобов'язання повернути грошові кошти та про стягнення грошових коштів - вважати неподаною і повернути позивачу.

Роз'яснити позивачу її право на звернення до суду за місцезнаходженням відповідача.

Ухвала може бути оскаржена до Апеляційного суду м. Києва шляхом подання через Дніпровський районний суд м. Києва апеляційної скарги протягом п'яти днів з дня отримання її копії.

Суддя