Справа № 240/556/15-ц р.
Номер провадження № 2/240/278/15 р.

Р І Ш Е Н Н Я
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
29 вересня 2015 року Олександрівський районний суд Донецької області
у складі :головуючого судді Щербак Ю.В.,
при секретарі Осадчій Л.В.,
позивачки ОСОБА_1 ,
представника позивачки ОСОБА_2 ,
відповідачки ОСОБА_3 ,
представника відповідачки ОСОБА_4
розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду смт. Олександрівка цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про відшкодування моральної шкоди,
В С Т А Н О В И В:
Позивачка звернулась до суду, зазначаючи, що 15 червня 2015 року о 15 годині 30 хвилин, знаходячись по АДРЕСА_1 ОСОБА_3 висловлювалась на її адресу образливими словами та висловлювалась нецензурною лайкою у присутності інших осіб, чим принизила честь та гідність позивачки, а також неповагу до неї, як посадової особи.
В обґрунтування позовної заяви позивачка зазначила, що постановою Олександрівського районного суду Донецької області від 10 липня 2015 року ОСОБА_3 була визнана винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 173 КУпАП.
Під час розгляду справи позивачка звернулась з уточненням позовних вимог,заявляючи, що 8 липня 2015 року відповідачка поширила про неї негативну інформацію голові Олександрівської райдержадміністрації ОСОБА_5 та першому заступнику голови - ОСОБА_6 , повідомивши, що вона, ОСОБА_1 , будучи головою сільради , зловживає спиртними напоями, грубіянка, сепаратистка та має недобропорядну родину. Позивачка вважає,що поширення цієї інформації ганьбить її честь і гідність, просить визнати цю інформацію недостовірною та зобов`язати ОСОБА_3 спростувати недостовірну інформацію в присутності голови Олександрівської райдержадміністрації Мачульського М.І. та його заступника- ОСОБА_6 .
В судовому засіданні позивачка та її представник підтримали вимоги позовної заяви . Позивачка пояснила, що 15 червня 2015 року, як голова сільської ради , разом із секретарем ОСОБА_7 та дільчим ОСОБА_8 вручала військовозобов`язаним повістки до військомату. Одна з повісток була адресована синові ОСОБА_3 . Під час вручення цієї повістки біля будинку за місцем проживання відповідачки, остання почала кричати та висловлюватися на адресу ОСОБА_1 та присутніх з нею осіб нецензурною лайкою, звинувачуючи їх в тому, що вони нібито самі вирішують кому приносити повістку.
Коли ОСОБА_1 спробувала вгамувати ОСОБА_3 , остання стала проклинати позивачку та її рідню, обзивати її образливими словами, висловлювалась нецензурною лайкою. Через ці події позивачка зазнала страждань, які позначились на її здоров`ї. Вона була знервована, підвищився тиск, страждала на головний біль. Звернувшись до дільничного лікаря , позивачка вимушена була пройти курс лікування.
Відповідачка не визнала провину, не зробила належних висновків та продовжувала ворожнечу. Так, 8 липня 2015 року вона звернулась до голови Олександрівської райдержадміністрації ОСОБА_5 ,де в його присутності та в присутності заступника голови - ОСОБА_6 стала скаржитися на ОСОБА_1 , повідомивши, що вона має залежність від алкогольних напоїв, вживає алкоголь в компанії нетверезих міліціонерів, є сепаратисткою,має недобропорядну сім`ю. В зв`язку зі скаргою ОСОБА_3 , позивачка була викликана до голови райдержадміністрації, давала пояснення, вимушена була спростовувати недостовірну інформацію, чим їй було завдано моральної шкоди.
Відповідачка та її представник позов не визнали. ОСОБА_3 в судовому засіданні пояснила, що дійсно стався конфлікт між нею та позивачкою з приводу вручення повістки через те, що остання запропонувала дати хабар, щоб уникнути призову до війська. Це її обурило, вона не стрималась та на підвищених тонах грубо висловилась на адресу ОСОБА_1 ,але не вживала нецензурних висловлювань. Позивачка також грубо розмовляла з нею та чоловіком, висловлюючи свою зверхність до них,чим спровокувала конфлікт.
До голови райдержадміністрації вона звернулась, щоб висловити свою позицію в зв`язку з розголосом цих подій. Відповідачка вважає, що не розповсюджувала негативну інформацію, бо звернулась безпосередньо до керівництва району.
Судом встановлено наступне.
15 червня 2015 року о 15 годині 30 хвилин , знаходячись у громадському місці, в АДРЕСА_1 , ОСОБА_3 , через виниклі неприязні стосунки, пов`язані з врученням їй повістки військомату на ім`я сина, стала висловлюватися нецензурною лайкою на адресу ОСОБА_1 - голову сільської ради, що була в складі осіб, які виконували покладене на них доручення стосовно вручення повісток військомату. Своїми діями відповідачка порушила громадський порядок та спокій громадян.
Вищевказані обставини встановлені постановою Олександрівського районного суду Донецької області від 10 липня 2015 року ,згідно якої ОСОБА_3 було визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 173 КУпАПз накладенням стягнення у виді штрафу.
Відповідно до ч. 4ст. 61 ЦПК України, вирок у кримінальному провадженні, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов`язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою.
Відповідачка не спростовує факт сварки, що стався 15 червня 2015 року, вважає, що вона не стримала емоцій та дійсно допускала негативні висловлювання на адресу ОСОБА_1 , також вона висловлювала на її адресу , адресу її дітей та онуків прокльони . Нецензурних слів при цьому не вживала.
Доводи ОСОБА_3 спростовуються вищезазначеною постановою суду про притягнення винної до адміністративної відповідальністю та поясненнями свідків.
Так, опитані в судовому засіданні свідки - ОСОБА_8 та ОСОБА_7 пояснили, що були очевидцями вчинення відповідачкою адміністративного правопорушення та підтвердили обставини нецензурної лайки ОСОБА_3 на адресу ОСОБА_1 , образливі висловлювання щодо особи позивачки та прокльони на її адресу та членів сім`ї.
Свідок ОСОБА_9 пояснив,що знаходився на подвір`ї своїх знайомих, що неподалік від місця проживання сім`ї ОСОБА_3 та чув лайку, що сталася на АДРЕСА_1 . Одночасно він заявив,що не чув щоб ОСОБА_3 висловлювалась нецензурно лайкою та когось проклинала. Оцінюючи пояснення свідка ОСОБА_9 , суд враховує, що свідок знаходився на певній відстані і міг дійсно не чути деяких обставин. Зокрема, що стосується прокльонів, то ці обставини не заперечує сама відповідачка.
Суд вважає встановленим, що висловлювання відповідачки мали виражений негативний характер, були образливими, ганебними та такими, що принижували честь, гідність та ділову репутацію позивачки, як голови сільської ради , з точки зору людської моралі, як такі, що висловлені в непристойній формі.
Згідно до п. 19 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 лютого 2009 року № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи», якщо суб`єктивну думку висловлено в брутальній, принизливій чи непристойній формі, що принижує гідність, честь чи ділову репутацію, на відповідача може бути покладено обов`язок відшкодувати моральну шкоду.
Твердження ОСОБА_3 про те, що вона не допускала образливого ставлення до ОСОБА_1 та не порушувала громадського порядку не може бути взято до уваги з огляду на пояснення свідків та наявність постанови суду про притягнення відповідачки до адміністративної відповідальності за ст. 173 КУпАП.
Таким чином, позивачці завдано моральну шкоду приниженням її честі та гідності, оскільки в даному випадку мало місце порушення прав позивачки, а саме, порушення конституційного права на повагу до честі, гідності, яке гарантоване ст. 28 Конституції Українита ст. ст. 270,297 ЦК України.
Відповідно до ч.1 та 2 п.п. 2,4 ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої,членів її сім`ї чи близьких родичів; у приниженні честі та гідності, а також ділової репутації фізичної особи.
Фізична особа, особисте немайнове право якої порушено, в силу ст. 280 ЦК України має право на відшкодування майнової та (або) моральної шкоди, яку їй завдано у зв`язку з таким порушенням.
Вирішуючи питання про відшкодування моральної шкоди, відповідно до п. 5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», необхідно з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.
Крім того, при визначенні розміру моральної шкоди слід виходити із засад справедливості, добросовісності та розумності. При цьому визначений розмір грошового відшкодування має бути співмірним із заподіяною шкодою .
Суд врахував пояснення свідка ОСОБА_10 - дільничого лікаря Олександрівської лікарні, якій підтвердив, що внаслідок подій 15 червня 2015 року ОСОБА_1 звернулась зі скаргами на головний біль, затемнення в очах, підвищення тиску. Як пояснив свідок, зазначене погіршення стану сталося внаслідок пережитого психоемоційного стресу. Хворій було призначено медикаментозне лікування.
Визначаючи розмір компенсації моральної шкоди, суд врахував ступінь вини відповідачки, яка припустила образливі та принизливі висловлювання на адресу позивачки в присутності підлеглих та інших осіб ,глибину моральних страждань позивачки, честь, гідність та ділова репутація якої була принижена, що спричинило моральні страждання, завдало шкоди її здоров`ю та вважає, що справедливою сатисфакцією моральної шкоди буде розмір відшкодування у 1000грн
Що стосується позовних вимог в частині визнання інформації, поширеної відповідачкою в присутності голови Олександрівської райдержадміністрації і його першого заступника та зобов`язання спростувати зазначену інформацію, суд виходить з наступного.
Відповідно до ст. 40 Конституції України, усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобов`язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк. У випадку, коли особа звертається до зазначених органів із заявою, в якій міститься та чи інша інформація, і в разі, якщо цей орган компетентний перевірити таку інформацію та надати відповідь, проте в ході перевірки інформація не знайшла свого підтвердження, вказана обставина не може сама по собі бути підставою для задоволення позову, оскільки в такому випадку мала місце реалізація особою конституційного права, передбаченого ст. 40 Конституції України, а не поширення недостовірної інформації. ( п. 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 лютого 2009 року № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи»).
Встановлено, що 8 липня 2015 року ОСОБА_3 звернулась до голови Олександрівської райдержадміністрації Мачульського М.І. та в його присутності, а також в присутності його заступника- ОСОБА_6 скаржилась на голову Новоолександрівської сільської ради, що вона зловживає спиртними напоями, грубіянка, веде себе непристойно, зверхньо.
Обставини звернення відповідачки до посадових осіб не спростовуються самою відповідачкою та підтверджені поясненнями свідків ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , які пояснили, що в своїй скарзі ОСОБА_3 посилалась на невідповідну поведінку ОСОБА_1 , як голови сільської ради (випиває в компаніях, грубить,зверхньо ставиться до мешканців села) .Скарга була розглянута , вказані обставини не знайшли свого підтвердження. Спроби примирення сторін не були вдалими.
Згідно ст. 200 ЦК України, інформацією є документовані або публічно оголошені відомості про події та явища, що мали або мають місце у суспільстві, державі та навколишньому середовищі.
Відповідно до п. 19 вищезазначеної постанови, вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначати характер такої інформації та з`ясовувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням. Якщо суб`єктивну думку висловлено в брутальній, принизливій чи непристойній формі, що принижує гідність, честь чи ділову репутацію, на відповідача може бути покладено обов`язок відшкодувати моральну шкоду.
Суд вважає, що суб`єктивна оцінка відповідачки щодо поведінки та рис характеру позивачки не є розповсюдженням недостовірної інформації в розумінні ст. 200, ч. 1ст. 277 ЦК
України, оскільки критична оцінка певних фактів, думки, судження, припущення та ідеї - не є розповсюдженням негативної інформації.
Суд розцінює висловлювання ОСОБА_3 в кабінеті голови Олександрівської райдержадміністрації Мачульського М.І. як суб`єктивну думку відповідачки, що не була висловлена в брутальній, принизливій формі, тому не є підставою для покладання обов`язку спростування недостовірної інформації. Визнання такої суб`єктивної думки відповідачки недостовірною інформацією є безпідставною. Тому вимоги позивачки в частині поширення Марочкевич Н.М. недостовірної інформації стосовно ОСОБА_1 та зобов`язання спростування її не підлягають задоволенню .
Керуючись, ст.ст.10, 11, 15, 57, 60, 61, 212-214 ЦПК України, ст. ст. 23, 277, 280 , 297 ЦК України, суд
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про відшкодування моральної шкоди задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 у відшкодування моральної шкоди, завданої приниженням честі та гідності останньої ,- 1000 грн. та в рахунок відшкодування судових витрат 243,6 грн., а всього стягнути 1243( одну тисячу двісті сорок три ) гривні 60 копійок.
В іншій частині позову відмовити
Рішення суду набирає чинності після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано.
Апеляційна скарга може бути подана до Апеляційного суду Донецької області через Олександрівський районний суд Донецької області протягом десяти днів з дня проголошення рішення суду.
Повний текст рішення виготовлено 5 жовтня 2015 року.
Суддя Щербак Ю.В.