Справа № 4с-36/15
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 січня 2015 року Солом'янський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді - Калініченко О.Б.

при секретарі - Войцеховська М.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні скаргу ОСОБА_1 на рішення головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України Думанської Аліни Леонідівни,-

В С Т А Н О В И В :

Заявник 06.01.2015 року звернувся на рішення головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України Думанської А.Л. із скаргою, в якій просив суд визнати постанову державного виконавця про відмову у відкритті виконавчого провадження від 11.12.2014 року неправомірною та зобов'язати державного виконавця відкрити виконавче провадження та виконати ухвалу Солом'янського районного суду м. Києва від 11.11.2014 року у цивільній справі №2-5508/14(№760-26731-13-ц).

Представник заявника в судове засідання надав письмову заяву з проханням розглянути скаргу без його участі.

Суб'єкт оскарження в судове засіданні не з'явився, про розгляд заяви повідомлявся належним чином, причини неявки суду не повідомив.

За правилами ст. 386 ЦПК України скарга розглядається у судовому засіданні за участю заявника і державного виконавця або іншої посадової особи державної виконавчої служби, рішення, дія чи бездіяльність якої оскаржується, однак неявка цих осіб не є перешкодою для розгляду заяви.

Враховуючи, що суб'єкт оскарження був належно повідомлений про час і місце судового засідання відповідно до ч. 2,3 ст. 74 ЦПК України шляхом завчасного направлення йому повідомлення з приводу вчинення даної процесуальної дії, у якій їх участь не є обов'язковою, тому правові підстави для забезпечення обов'язкової участі заявника в судовому засідання відсутні, а його неявка в судове засідання не перешкоджає розгляду скарги.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що заява підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.2 ст. 17 ЗУ «Про виконавче провадження» підлягають виконанню державною виконавчою службою такі виконавчі документи, зокрема ухвали, постанови судів у цивільних, господарських, адміністративних справах, кримінальних провадженнях та справах про адміністративні правопорушення у випадках, передбачених законом.

Згідно з ч.1 ст. 14 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов'язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України.

Згідно з ч.1 ст.5 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець зобов'язаний вживати заходів примусового виконання рішень, встановлених цим Законом, неупереджено, своєчасно, повно вчиняти виконавчі дії.

Так, ухвалою Солом'янського районного суду м. Києва від 11.09.2014 року було накладено арешт на квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1. Вказана ухвала підлягала негайному виконанню.

08.12.2014 року заявник ОСОБА_3 звернувся до Відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України з заявою про прийняття до примусового виконання ухвали суду.

Однак постановою ВП №45798721 від 11.12.2014 року, винесеною головним державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби Думанською А.Л., заявнику було відмовлено у відкритті виконавчого провадження з підстав невідповідності виконавчого документу вимогам ст. 18 ЗУ «Про виконавче провадження», оскільки в ухвалі суду не зазначено ідентифікаційний код суб'єкта господарської діяльності боржника та індивідуальний ідентифікаційний номер стягувача.

Слід зазначити, що у відповідності до вимог п.3 ч.1 ст.18 ЗУ «Про виконавче провадження» індивідуальний ідентифікаційний номер стягувача та боржника зазначається у виконавчому документі лише тоді, якщо він відомий органу, який видає виконавчий лист.

Тобто, суд може зазначити відповідну інформацію тільки за його наявності в матеріалах справи.

Отже, при відсутності відповідних відомостей та/або неможливості їх встановити при виготовленні виконавчого документу - ухвали суду про забезпечення позову така інформація не вноситься, а й відповідно її відсутність не може слугувати підставою для висновку про невідповідність такого виконавчого документу вимогам закону.

Між тим, індивідуальний ідентифікаційний номер стягувача і боржника є лише тією інформацією, яка ідентифікує осіб та може сприяти виконанню виконавчого провадження, однак її відсутність жодним чином не перешкоджає вчиняти дії по примусовому виконанню рішення суду.

Водночас державний виконавець відповідно до ст.11 ЗУ «Про виконавче провадження» з метою захисту інтересів стягувача має право одержувати безоплатно від органів, установ, організацій, посадових осіб, сторін та учасників виконавчого провадження необхідні для проведення виконавчих дій пояснення, довідки та іншу інформацію, у тому числі конфіденційну.

Таким чином, дії державного виконавця щодо відмови в прийняті до провадження ухвали суду про забезпечення позову не відповідали положенням ЗУ «Про виконавче провадження».

Згідно з ч 2. ст. 387 ЦКП України у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов'язує державного виконавця або іншу посадову особу державної виконавчої служби задовольнити вимогу заявника та усунути порушення або іншим шляхом поновлює його порушені права чи свободи.

Враховуючи вищезазначене, суд вважає, що викладені обставини заявником ОСОБА_1 є обґрунтованими, а скарга такою, що підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 383-385 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

Заяву ОСОБА_1 на рішення головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України Думанської Аліни Леонідівни задовольнити.

Визнати постанову державного виконавця про відмову у відкритті виконавчого провадження №45798721 від 11.12.2014 року неправомірною.

Зобов'язати державного виконавця прийняти до провадження та виконати ухвалу Солом'янського районного суду м. Києва від 11.11.2014 року у цивільній справі №2-5508/14(№760-26731-13-ц) за позовом ОСОБА_1 до Київської міської ради, третя особа: Головне управління юстиції в м. Києві, про визнання права власності на спадщину.

Ухвала може бути оскаржена до апеляційної інстанції через суд першої інстанції шляхом подання апеляційної скарги протягом п'яти днів з дня проголошення ухвали.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення ухвали, можуть подати апеляційну скаргу протягом п'яти днів з дня її отримання.

Суддя: