АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІВЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 серпня 2015 року м. Чернівці

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Чернівецької області у складі:

головуючого-судді Кулянди М. І.

суддів: Одинака О.О., Винту Ю.М.

секретар: Вівчарик Н.В.

розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_1, в інтересах якої на підставі довіреності діє ОСОБА_2 на рішення Хотинського районного суду Чернівецької області від 23 червня 2015 року у цивільній справі за позовом публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про дострокове солідарне стягнення заборгованості за кредитним договором та за зустрічним позовом ОСОБА_1, третя особа на стороні позивач - ОСОБА_2 до публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» про визнання кредитного договору недійсним, -

В С Т А Н О В И Л А:

Публічне акціонерне товариство «Райффайзен Банк Аваль» (далі по тексту - ПАТ «Райффайзен Банк Аваль») звернувся до суду з позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2 про дострокове солідарне стягнення заборгованості за кредитним договором.

В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що відповідно до кредитного договору № 014/0030/74/45917 від 12 травня 2008 року ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» надав ОСОБА_1 на споживчі цілі кредит у вигляді не відновлювальної кредитної лінії у сумі 36 000 доларів США строком до 12 травня 2028 року зі сплатою 12,25 % річних, а позичальник зобов'язався належним чином використати та повернути банку суму отриманого кредиту, а також сплатити проценти за його користування, комісії згідно умов договору та тарифів кредитора, та виконати всі інші зобов'язання в порядку та строки, визначені договором.

№ 22ц-1095/15 головуючий по 1 інстанції Руснак А.І.

Категорія: 19/27 доповідач Кулянда М.І.

Надання кредитних коштів проводилося згідно вимог ст. 6.1. Кредитного договору шляхом перерахування коштів на поточний рахунок позичальника.

Зазначає, що крім того відповідач зобов'язався щомісячно повертати кредитні кошти згідно графіку погашення та здійснити остаточне погашення кредиту не пізніше 12 травня 2028 року. Також ОСОБА_1 зобов'язалась щомісячно сплачувати банку відсотки за користування кредитними коштами із розрахунку 12,25 % річних.

ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» належним чином виконав зобов'язання по видачі кредиту, а позичальник ОСОБА_1 порушила умови кредитного договору і станом на 21 квітня 2015 року її заборгованість становить 43 725,96 доларів США, що станом на 21 квітня 2015 року складає 973 094 грн. 44 коп. і складається із наступного:

- 32 001,14 доларів США (712 165 грн. 75 коп.) - заборгованість за кредитом, в тому числі прострочена заборгованість за кредитом 558,40 доларів США (12 426 грн. 85 коп.);

- 3 992, 80 доларів США (88 857 грн. 32 коп.) - заборгованість за відсотками, у тому числі прострочена заборгованість за відсотками 3 896, 14 доларів США (86 706 грн. 21 коп.);

- 7 732,02 доларів США пені (172 071 грн. 37 коп.).

Для забезпечення належного виконання позичальником ОСОБА_1 умов кредитного договору було укладено договір поруки № /356464 від 12 травня 2008 року, згідно якого ОСОБА_2 виступив поручителем ОСОБА_1 і взяв на себе зобов'язання перед банком ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» відповідати за зобов'язаннями позичальника ОСОБА_1

Просив суд стягнути на його користь з відповідача ОСОБА_1, ОСОБА_2 достроково солідарно заборгованість на загальну суму 43 725,96 доларів США, що станом на 21 квітня 2015 року складає 973 094 грн. 44 коп. і складається із наступного:

- 32 001,14 доларів США (712 165 грн. 75 коп.) - заборгованість за кредитом, в тому числі прострочена заборгованість за кредитом 558,40 доларів США (12 426 грн. 85 коп.);

- 3 992, 80 доларів США (88 857 грн. 32 коп.) - заборгованість за відсотками, у тому числі прострочена заборгованість за відсотками 3 896,14 доларів США (86 706 грн. 21 коп.);

- 7 732,02 доларів США пені (172 071 грн. 37 коп.).

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ПА Т «РАйффайзен Банк Аваль» про визнання кредитного договору недійсним, посилаючись на те, що 12 травня 2008 року між ОСОБА_1 та ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» був укладений кредитний договір № 01410030/74/45917, за яким банк надав їй грошові кошти у розмірі 36 000 доларів США на споживчі цілі зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 12,25 % річних, строком до 12 травня 2028 року.

для забезпечення цього договору був укладений іпотечний договір від 12 травня 2008 року № 01110030/24688, за умовами якого ОСОБА_1 передала в іпотеку нерухоме майно, а саме двокімнатну квартиру за адресою АДРЕСА_1. Також 12 травня 2008 року було укладено договір поруки між банком та ОСОБА_2 про солідарну відповідальність поручителя перед банком за кредитним договором.

Указані договори вважає недійсними, оскільки в укладеному нею кредитному договорі не визначено, що валютні ризики, пов'язані з підвищенням вартості валюти (долару США) зобов'язання, покладені тільки на позичальника, чим порушено вимоги ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» та п. 3.5. Постанови Правління НБУ № 1168 від 10 травня 2007 року «Про затвердження Правил надання банками України інформації про умови кредитування та сукупну вартість кредиту».

Зазначає, що кредитодавець також не виконав вимог Постанови Національного-банку України № 1168 від 10 травня 2007 року, а саме приписів пункту 3.8. Правил, згідно з яким у разі надання кредиту в іноземній валюті банки зобов'язані під час укладення кредитного договору: попередити споживача, що валютні ризики під час виконання зобов'язань за кредитним договором несе споживач; надати інформацію щодо методики, яка використовується банком для визначення валютного курсу, строків і комісій, пов'язаних з конвертацією валюти платежу у валюту зобов'язання під час погашення заборгованості за кредитом та процентами за користування ним.

Вказує, що умови спірного кредитного договору є несправедливими, оскільки відповідно до договору несправедливими є, зокрема, умови договору про: встановлення жорстких обов'язків споживача, тоді як надання послуги обумовлене лише власним розсудом виконавця; установлення обов'язкових для споживача умов, з якими він не мав реальної можливості ознайомитися перед укладенням договору та надання продавцю (виконавцю, виробнику) права в односторонньому порядку змінювати умови договору на власний розсуд або на підставах, не зазначених у договорі (п.п. 4.1, 4.2, 4.3, 4.4, 4.5, 4.7, 9.1, 9.2,10.5 кредитного договору).

У кредитному договорі на її думку неправильно були зафіксовані його істотні умови, що стосуються предмету договору. У даному договорі відсутня істотна умова договору - його реальна ціна. Вказана у п. 1.1.1 договору сума кредиту - 36 000 доларів США не відповідає його умовам, спростовується математичними розрахунками і вводить в оману позивача щодо вартості кредиту і його основних умов.

У зв'язку з визнанням вищевказаних договорів недійсними вважає, що мають бути застосовані правові наслідки визнання правочину недійсним, а саме, зупинення ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» нарахування пені, відсотків, штрафних санкцій за договором про надання споживчого кредиту № 01410030/74/45917 від 12 травня 2008 року, укладений між ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_1 з моменту останньої оплати за квитанціями; а також шляхом зобов'язання сторін повернути один одному у натурі все, що вони отримали на виконання договору по надання споживчого кредиту № 014/0030/74/45917 від 12 травня 2008 року, та іпотечним договором.

Просить суд:

- визнати недійсним кредитний договір № 01410030/74/45917 від 12 травня 2008 року, укладений між ОСОБА_1 та ВАТ «Райффайзен Банк Аваль»;

- визнати недійсним іпотечний договір від 12 травня 2008 року № 01110030/24688, укладений між ОСОБА_1 та ВАТ «Райффайзен Банк Аваль»;

- визнати недійсним договір поруки № /356464 від 12 травня 2008 року, укладений між ОСОБА_2 та ВАТ «Райффайзен Банк Аваль».

Рішенням Хотинського районного суду Чернівецької області від 23 червня 2015 року первісний позов ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про дострокове солідарне стягнення заборгованості за кредитним договором ПАТ «Райффайзен Банк Аваль задоволено.

Стягнути достроково солідарно з відповідачів ОСОБА_1, ОСОБА_2 заборгованість за Кредитним договором № 014/0030/74/45917 від 12 травня 2008 року в розмірі 43 725,96 доларів США, що станом на 21 квітня 2015 року становить 973 094,44 (дев'ятсот сімдесят три тисячі дев'яносто чотири) гривень 44 копійки, яка складається з наступного:

- заборгованість за кредитом - 32001,14 доларів США (712165,75 грн.) в тому числі прострочена заборгованість за кредитом 558,40 доларів США (12426,85 грн.);

- заборгованість за відсотками 3992,80 доларів США (88 857,32 грн.) в тому числі прострочена заборгованість за відсотками 3896,14 доларів США (86706,21 грн.);

- розрахована пеня 7732,02 доларів США ( 172071,37 грн.).

Вирішено питання про судовий збір.

У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1, третя особа на стороні позивача: ОСОБА_2 до ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» про визнання кредитного договору недійсним відмовлено.

На дане рішення ОСОБА_1, в інтересах якої на підставі довіреності діє ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якій просить рішення Хотинського районного суду Чернівецької області від 23 червня 2015 року скасувати і ухвалити нове рішення про задоволення її позовних вимог за зустрічним позовом.

Апелянт вважає, що оскаржуване рішення суду ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Колегія суддів, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції у межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з наступних підстав.

Задовольняючи позовні вимоги за первісним позовом суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_1 не виконала взяті на себе зобов'язання за кредитним договором, за нею утворилась заборгованість, яка підлягає достроковому стягнення.

Такий висновок суду є правильним.

Так, судом встановлено, що 12 травня 2008 року між позивачем та відповідачем ОСОБА_1 було укладено кредитний договір №4/45917, згідно умов якого банк надав ОСОБА_1 кредит в розмірі 36 000 доларів США на термін до 12 травня 2028 року.

Для забезпечення належного виконання позичальником ОСОБА_1 умов кредитно договору було укладено договір поруки № /356464 від 12 травня 2008 року, згідно якого ОСОБА_2 виступив поручителем ОСОБА_1 і взяв на себе зобов'язання перед ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» відповідати за зобов'язаннями позичальника ОСОБА_1

Також у забезпечення цього договору був укладений іпотечний договір від 12 травня 2008 року № 01110030/24688, за умовами якого ОСОБА_1 передала в іпотеку нерухоме майно, а саме двокімнатну квартиру за адресою АДРЕСА_1.

Відповідно до ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Із матеріалів справи вбачається, що кредитний договір не змінений та не відмінений, не втратив своєї чинності та відповідає вимогам законодавства.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ч. 1 ст. 527 ЦК України, боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту.

Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до ст. 623 ЦК України боржник, який порушив зобов'язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки.

Згідно ст. 629 ЦК України, договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Частиною 2 ст. 1050 ЦК України передбачено, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього кодексу.

Згідно ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Як вбачається із матеріалів справи ОСОБА_1 не виконала взяті на себе зобов'язання за кредитним договором, в зв'язку з чим утворилася заборгованість у розмірі 43 725,96 доларів США, що станом на 21 квітня 2015 року становить 973 094,44 (дев'ятсот сімдесят три тисячі дев'яносто чотири) грн. 44 коп.

Відмовляючи у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 про визнання кредитного договору недійсним суд першої інстанції виходив із того, що з підписанням Кредитного договору сторонами було досягнуто згоди по всім істотним умовам, встановленим діючим законодавством України для цього виду правочину: сума кредиту, відсоткова ставка, термін надання та повернення кредитних коштів, графік платежів, права та обов'язки сторін та інші умови, а також відповідачем були надані, а позивачем ОСОБА_1 отримані кредитні кошти в розмірі 36 000 доларів США. За таких обставин, суд першої інстанції не знайшов підстав для визнання кредитного договору недійсним.

Такий висновок суду першої інстанції є правильним.

Судом встановлено, що згідно п. 1.1.1 кредитного договору сума кредиту становить 36 000 доларів США. Пунктом 1.1.2. вказаного договору визначено, що кошти видаються на споживчі цілі, для придбання житла в розмірі 35 700,14 доларів США та оплату комісії за надання кредиту в розмірі 299,86 доларів CША. Процентна ставка відповідно до п. 1.2.1 становить 12,25 % річних .

Відповідно до п. 15.5 кредитного договору Позичальника повідомлено, що в разі зміни курсу іноземної валюти (валюти кредиту) відносно національної грошової одиниці України, всі валютні ризики несе Позичальник. З підписанням цього договору Позичальник свідчить, що йому розтлумачено, що зміна курсу іноземної валюти відносно національної грошової одиниці України може призвести до значних збитків та погіршення фінансового стану позичальника.

Як вбачається із розписки, що міститься в матеріалах справи на а.с. 101-102 позичальнику до укладення кредитного договору 17 квітня 2008 року було надано повідомлення про умови кредитування. Згідно даного повідомлення позичальника повідомлено про сукупну вартість кредиту та всю необхідну інформацію про умови отримання та обслуговування кредиту. Інформація по кредитному договору в повному об'ємі викладена в тексті кредитного договору, з чим позивач в повній мірі погодилася, особисто підписавши кожну сторінку кредитного договору. Крім цього, позивач до отримання кредиту була ознайомлена із щомісячними платежами, які повинні сплачуватись після отримання кредиту, власноручно підписавши Додаток 1 до кредитного договору «Графік погашення кредиту та відсотків» із якого видно сукупну вартість належного до повернення кредиту разом з відсотками за його користування (а.с. 103).

Згідно п. 14 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» від 30 березня 2012 № 5, при вирішенні спорів про визнання кредитного договору недійсним суди мають враховувати вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, зокрема ЦК України (статті 215, 1048 - 1052, 1054 - 1055), статті 18 - 19 Закону України «Про захист прав споживачів». Зокрема, кредитний договір обов'язково має укладатись у письмовій формі (стаття 1055 ЦК України); недодержання письмової форми тягне його нікчемність та не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його нікчемністю. При вирішенні справ про визнання кредитного договору недійсним суди повинні враховувати роз'яснення, наведені у постанові Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними».

Відповідно до ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Згідно ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Відповідно до ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно п. 20 постанови Пленуму Верховного суду України № 9 від 06 листопада 2009 року «Про практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» правочин визнається вчиненим під впливом обману у випадку навмисного введення іншої сторони в оману щодо обставин, які впливають на вчинення правочину.

Наявність умислу в діях відповідача, істотність значення обставин щодо яких позивача введено в оману, і сам факт обману повинна довести особа, яка діяла під впливом обману.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 не надала суду жодного належного та допустимого доказу того, що Кредитний договір суперечить нормам цивільного законодавства України та іншим актам цивільного законодавства.

Позивач не довів, що спірний договір кредиту містить умови, які є несправедливими та такими, що містять істотний дисбаланс прав та обов'язків сторін і не відповідають вимогам Закону України «Про захист прав споживачів», не надав доказів, що оспорюваний кредитний договір не відповідає вимогам ст. 203 ЦК України і підлягає визнанню недійсним на підставі ст. 215 ЦК України, оскільки умови договору на момент його укладення були погоджені сторонами при їх укладенні.

Доводи апеляційної скарги про те, що банк не надав достовірну, своєчасну інформацію про кредит та відповідні валютні ризики, що поставило ОСОБА_1 у нерівні умови з банком спростовуються наявною у матеріалах справи на а.с. 101-102 розпискою від 17 квітня 2008 року, якою позичальника повідомлено про сукупну вартість кредиту та всю необхідну інформацію про умови отримання та обслуговування кредиту. Інформація по кредитному договору в повному об'ємі викладена в тексті кредитного договору, з чим позивач в повній мірі погодилася, особисто підписавши кожну сторінку кредитного договору.

Крім цього, позивач до отримання кредиту була ознайомлена із щомісячними платежами, які повинні сплачуватись після отримання кредиту, власноручно підписавши Додаток 1 до кредитного договору «Графік погашення кредиту та відсотків» із якого видно сукупну вартість належного до повернення кредиту разом з відсотками за його користування (а.с. 103).

Інші доводи апеляційної скарги не заслуговують на увагу.

За таких обставин рішення суду першої інстанції ухвалене з дотриманням норм матеріального та процесуального права і підстав для його скасування колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст. ст. 307, 308 ЦПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу апеляційну скаргу ОСОБА_1, в інтересах якої на підставі довіреності діє ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Хотинського районного суду Чернівецької області від 23 червня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий /підпис/

Судді: /підписи/

З оригіналом згідно: