РІШЕННЯ

іменем України

"20" травня 2015 р. 145/452/15-ц

2/145/360/2015

Тиврівський районний суд Вінницької області

в складі: головуючий суддя Ліщишина М. Ю.

за участю секретаря Віценко К.А.

представника позивача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт Тиврів цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення боргу,

встановив:

ОСОБА_2 звернувся до суду із заявою, в якій вказує, що 27 червня 2014 року ОСОБА_3 взяв у нього в борг 1000 ( одну тисячу) доларів США, строком на два місяці. Договір позики був укладений в простій письмовій формі у вигляді розписки, яку відповідач написав власноручно.

Згідно ч 2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми. Таким документом є написаний власноручно позичальником текст, де зазначено, що він у нього позичив одну тисячу доларів США.

Після спливу строку повернення боргу ОСОБА_3 борг не повернув і уникає зустрічей із ним та спілкування по телефону. З його поведінки зрозумів, що добровільно повернути йому борг відповідач не має наміру, тому змушений звернутися до суду зданим позовом.

Згідно довідки ПАТ КБ " Приватбанк" курс долара до національної валюти встановлений Національним банком України на даний час становить 23,15 грн. за один долар США.

Отже сума боргу в національній валюті складає 23 150 грн.

Згідно ч.1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі) у строк, що встановлений договором. Відповідно до ч. 2 ст. 1049, якщо строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред'явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред'явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором.

Оскільки строк повернення боргу ними був встановлений за взаємною домовленістю усно, то він пред'явив вимогу про повернення позики відповідно до ч. 2 ст. 1049 ЦК України.

Просить стягнути з ОСОБА_3 на його користь 23150 грн., судові витрати в сумі 243,60 грн. та витрати на юрдопомогу в сумі 1000 грн.

Представник позивача ОСОБА_1 позовні вимоги підтримала, пояснила, що на прохання відповідача 27.06.2014 р. позивач позичив йому 1000 доларів США терміном на два місяці. Про отримання грошей відповідач написав розписку. Позивачеві позичені кошти на даний час не повернуті. Просить позовні вимоги задовольнити.

Відповідач ОСОБА_3 в судове засідання повторно не з'явився, хоч про слухання справи повідомлений належним чином, заяви про відкладення розгляду справи, чи про слухання справи у його відсутності до суду не надходило.

Відповідно до ч.2 ст. 77 ЦПК України сторони та інші особи, які беруть участь у справі, зобов'язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що сторони та інші особи, які беруть участь у справі, не з'явились в судове засідання без поважних причин.

Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України.

Суд, вислухавши представника позивача, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає до задоволення, виходячи з наступного:

27.06.2014 року відповідач у справі - ОСОБА_3 позичив у позивача - ОСОБА_2 1000 доларів США і за усною домовленістю зобов'язався повернути борг за два місяці, тобто до 27.08.2014 року.

Між позивачем та відповідачем у справі виникли правовідносини на підставі договору позики. Від імені ОСОБА_3 написано документ, які названо "розписка" ( а.с. 5).

ОСОБА_3 свої зобов'язання не виконав, борг не повернув, про що свідчить наявність у позивача оригіналу зазначеної розписки, справжність якої не оспорюється відповідачем.

Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно із частиною другою статті 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Отже, письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику.

Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво - чи багатосторонніми (договори).

Відповідно до частин першої та другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей.

Отже, суд дійшов висновку, що договір позики укладено між сторонами у справі, та на суму, зазначену в розписці , оскільки письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику . Частиною першою статті 1049 ЦК України встановлено, що за договором позики на позичальникові лежить зобов'язання повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором.

Відповідач у справі ОСОБА_3 порушив свої зобов'язання, так як борг не сплатив.

Згідно статей 526, 527, 530 Цивільного кодексу України зобов'язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону.

Відповідно до ст. 533 ЦК України грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. .

Правомірність укладення договору у доларах США відповідачем не оспорюється.

Згідно довідки ПАТ КБ "Приватбанк" курс долара до національної валюти встановлений Національним банком України на даний час становить 23,15 грн. за один долар США.

Отже сума боргу в національній валюті складає 23 150 грн., які підлягають до стягнення з відповідача .

Згідно ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення., суд присуджує понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Суд стягує з відповідача витрати на юридичну допомогу .

Керуючись ст. ст. 10, 11, 60, 88, 212, 213 - 215, 223 -226 ЦПК України, 192, 202, 207, 524, 526, 527, 530 533, 1046, 1047, 1049 ЦК України,

вирішив:

Позов задовольнити .

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 борг у сумі 23150 грн., судовий збір в сумі 243,60 грн., витрати на юридичну допомогу, а всього 24393 (двадцять чотири тисячі триста дев'яносто три) гривні 60 копійок .

Заочне рішення може бути переглянуто Тиврівським районним судом Вінницької області за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Рішення може бути оскаржено позивачем в апеляційному порядку до апеляційного суду Вінницької області через Тиврівський районний суд шляхом подання в 10-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене відповідачем в апеляційному порядку .

Суддя Ліщишина М. Ю.