Провадження № 22ц/790/2502/15 Головуючий 1-ї інст. - Грінчук О.П.
Справа 641/425/14 Суддя доповідач - Бровченко І.О.
Категорія: договірні
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 липня 2015 року судова колегія судової палати з цивільних справ апеляційного суду Харківської області в складі:

Головуючого - Бровченко І.О.,

суддів - Піддубного Р.М., Пилипчук Н.П.,

при секретарі - Афоніні К.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Харкові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 12 лютого 2015 року по цивільній справі за позовом публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до товариства з обмеженою відповідальністю «Українське Фінансове Агентство «Верус», ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

В С Т А Н О В И Л А :

У січні 2014 року позивач звернувся до суду з позовом до товариства з обмеженою відповідальністю «Українське Фінансове Агентство «Верус», ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що 17 листопада 2005 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 укладено договір № HAG4AK12180018, у відповідності до умов якого ОСОБА_1 отримав кредит у розмірі 12559 доларів США зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 12,48 % річних з кінцевим терміном повернення 16 листопада 2012 року. Згідно умов договору ОСОБА_1 зобов'язався щомісяця та у визначені строки здійснювати погашення частини суми заборгованості, проценти за користування кредитом та комісію.

У порушення умов кредитного договору № HAG4AK12180018 від 17 листопада 2005 року про належне, повне і своєчасне виконання зобов'язань, ОСОБА_1 зобов'язання за кредитним договором належним чином не виконав, не сплатив щомісячні платежі у повному обсязі, в результаті чого станом на 01 жовтня 2013 року ОСОБА_1 має заборгованість в розмірі 8368,97 доларів США, а саме: 2266,02 доларів США - заборгованість за кредитом; 1235,45 доларів США - заборгованість по процентам за користування кредитом; 324,17 доларів США - заборгованість по комісії за користування кредитом; 4543,33 доларів США - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором.

В забезпечення зобов'язань ОСОБА_1 за кредитним договором між позивачем та Товариством з обмеженою відповідальністю "Українське Фінансове Агентство "ВЕРУС" в особі філії "Товариства з обмеженою відповідальністю "Українське Фінансове Агентство "ВЕРУС" у Комінтернівському районі міста Харкова" укладено договір поруки, відповідно до якого поручитель та позичальник відповідають перед банком як солідарні боржники.

Рішенням Комінтернівського районного суду м. Харкова від 12 лютого 2015 року позовні вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк» задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором від 17 листопада 2005 року у розмірі 3825,64 доларів США, з яких 2266,02 доларів США - заборгованість за кредитом, 1235,45 доларів США - заборгованість по процентам, 324,17 доларів США - заборгованість по комісії, а також пеню у розмірі 15812 грн. 12 коп.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_1, ТОВ «Українське Фінансове Агентство «ВЕРУС» в особі філії ТОВ «Українське Фінансове Агентство «ВЕРУС» у Комінтернівському районі м. Харкова на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором у розмірі 200 грн.

В іншій частині позову відмовлено.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду скасувати та відмовити у задоволені позовних вимог. Обґрунтовуючи скаргу посилається на порушення судом норм матеріального та процесуального права, неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи та невідповідність висновків суду обставинам справи.

Вислухав доповідь судді, пояснення осіб, які беруть участь у справі, встановивши обставини справи, перевірив зібрані по справі докази, обговоривши доводи апеляційної скарги судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Ст. 526 ЦК України передбачено, що зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутністю таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Приписами ч. 1 ст. 530 ЦК України визначено, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Частинами 1, 2 ст. 1054 ЦК України визначено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, якщо при цьому були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до вимог ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Згідно ст. 554 ЦК України, у разі порушення боржником зобов'язання забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед банком як солідарні боржники.

Поручитель відповідає перед кредитором у тому обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Відповідно до ч. 2 ст. 553 ЦК України порукою може забезпечуватись виконання зобов'язань частково або в повному обсязі.

Згідно з ч.1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України, суд апеляційної інстанції відхиляє апеляційну скаргу, якщо визнає, що суд першої інстанції постановив рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено наявними в справі доказами, що 17 листопада 2005 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 укладено договір № HAG4AK12180018, у відповідності до умов якого ОСОБА_1 отримав у строк до 16 листопада 2012 року включно у вигляді непоновлюваної кредитної лінії у розмірі 12559 доларів США на купівлю автомобіля у сумі 9208 доларів США та на сплату страхових платежів у сумі 3351 доларів США, зі сплатою за користування кредитом відсотків 1, 04% на місяць (12, 48% річних) на суму залишку заборгованості за кредитом і комісією за розрахункове-касове обслуговування у розмірі 0, 32% від суми виданого кредиту щомісяця в період сплати, комісії за дострокове погашення кредиту у розмірі 0, 00% від суми кредиту, що погашається достроково.

Згідно умов п. 1.1 договору ОСОБА_1 зобов'язався здійснювати погашення суми заборгованості в наступному порядку: щомісяця в період сплати, за який приймається період з 21 по 25 число кожного місяця відповідач зобов'язався надавати банку грошові кошти (щомісячний платіж) у сумі 195,25 доларів США для погашення заборгованості за кредитним договором, що складається із заборгованості за кредитом, відсотками, комісією, а також інших витрат банку відповідно до п.п.2.2.9, 4.3.

Пунктом 3.2 кредитного договору передбачено, що згідно ст. 212 ЦК України, при порушенні позичальником зобов'язань по погашенню кредиту, передбачених пп. 1.1, 2.2.4, 2.3.3 цього договору, позичальник сплачує банку відсотки за користування кредитом у розмірі 3, 01% на місяць (що рівнозначно 36, 12% на рік) нараховані від суми погашеної в строк заборгованості за кредитом. Розраховані відповідно до цього пункту договору відсотки сплачуються позичальником щомісяця в період сплати понад зазначену в пункті 1.1 суми щомісячного платежу за кредитним договором.

У відповідності до п. 4.1 кредитного договору пеня нараховується у розмірі 1% від суми простроченого платежу, але не менше 1 грн. за кожен день прострочки.

Судом встановлено, що відповідач ОСОБА_1 належним чином свої зобов'язання не виконував, внаслідок чого у відповідача перед позивачем склалась заборгованість.

З розрахунку банку вбачається, що станом на 01 жовтня 2013 року заборгованість ОСОБА_1 за кредитом становить 2266,02 доларів США, заборгованість по процентам за користування кредитом -1235,45 доларів США, заборгованість по комісії за користування кредитом - 324,17 доларів США. та пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором - 4543 грн. 33 коп.

Згідно умов уточненої позовної заяви, заборгованість пред'явлено позивачем станом на 01 жовтня 2013 року (т. 1, а.с. 195), а тому межах строку позовної давності розмір пені складає 16012,12грн.

Питання наявності або відсутності у відповідача ОСОБА_1 заборгованості за спірним кредитним договором неодноразово було предметом судового дослідження.

Зокрема, рішенням апеляційного суду Харківської області від 13 серпня 2014 року по справі № 640/9857/13-ц встановлено, що з першого місяця виконання договору кредиту ОСОБА_1 допустив прострочення передбаченого кредитним договором щомісячного платежу, після чого також припустився до його прострочення та недоплати передбаченої договором щомісячної суми у розмірі 195,25 доларів США, що надало право банку підвищувати процентну ставку за користування простроченими платежами за отримане тіло кредиту (окрім процентів та комісії) до 3,01% щомісяця або 26,12% річних (п.п. 3.2, 4.1 кредитного договору). За своїм змістом таке підвищення процентної ставки за кредитним договором є санкцією банку за порушення позичальником передбачених п. п. 1.1, 2.2.4, 2.3.3 обов'язків.

Хоча ОСОБА_1 у подальшому почав достроково повертати отриманий кредит, однак такі повернення також були з затримкою, а з огляду недостатності суми проведеного платежу для повного виконання грошового зобов'язання ця сума погашала вимоги банку у черговості, яка передбачена у п. 3.8 договору кредиту, внаслідок чого на день закінчення дії договору позивачу була нарахована заборгованість за договором.

З огляду на зазначене, рішенням апеляційного суду Харківської області від 13 серпня 2014 року, яке залишено без змін ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 21 січня 2015 року, по справі № 640/9857/13-ц в задоволенні позову ОСОБА_1 до ПАТ КБ «ПриватБанк» про захист прав споживачів відмовлено (т.1 а.с. 171- 172).

У відповідності до приписів ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Крім того, в забезпечення зобов'язань ОСОБА_1 за кредитним договором, між позивачем та товариством з обмеженою відповідальністю «Українське Фінансове Агентство «ВЕРУС» в особі філії «ТОВ «Українське Фінансове Агентство «ВЕРУС» у Комінтернівському районі міста Харкова 22 березня 2011 року укладено договір поруки, відповідно до якого поручитель та позичальник відповідають перед банком як солідарні боржники.

Згідно додатку № 1 до договору поруки від 22 березня 2011 року розмір відповідальності поручителя - ТОВ «Українське Фінансове Агентство «ВЕРУС» в особі філії «ТОВ «Українське Фінансове Агентство «ВЕРУС» у Комінтернівському районі міста Харкова складає 200 грн.

Задовольняючи позовні вимоги частково, суд першої інстанції керувався положеннями ст. ст. 530, 536, 610, 611, 1050, 1054, 553, 554 ЦК України та виходив з того, що ОСОБА_1 свої зобов'язання за кредитним договором не виконує.

Судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції, оскільки ОСОБА_1 взятих на себе зобов'язань за кредитним договором не виконав.

Доводи апеляційної скарги про застосування строків позовної давності у повному обсязі повторюю заперечення на позовну заяву, яким судом першої інстанції надана належна оцінка, з якою погоджується судова колегія. Крім того, з урахування клопотання відповідача судом першої інстанції було застосовано строк позовної давності до вимог банку щодо стягнення пені.

Посилання ОСОБА_1, що рішення апеляційного суду Харківської області від 13 серпня 2014 року не має преюдіційного значення по даній справі, висновків суду не спростовують. Посилаючись на відповідне рішення суду, суд першої інстанції виходив з того, що рішенням апеляційного суду Харківської області від 13 серпня 2014 року встановлені обставини щодо повернення ОСОБА_1 кредитних коштів відповідно до умов договору № HAG4AK12180018 від 17 листопада 2005 року укладеним з ПАТ КБ «ПриватБанк».

Разом з тим, ОСОБА_1 вважає, що судом першої інстанції при ухвалені судового рішення не було враховано рішення апеляційного суду Харківської області від 19 лютого 2013 року, яке має преюдіційне значення по даній справі.

Рішенням апеляційного суду Харківської області від 19 лютого 2013 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково. Рішення Київського районного суду м. Харкова від 28 листопада 2012 року скасовано. Позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково. Визнано незаконними дії ПАТ КБ «ПриватБанк» по підвищенню з 16 жовтня 2008 року процентної ставки з 12, 48% до 14, 52% річних за користування кредитом ОСОБА_1 за кредитним договором № HAG4AK12180018 від 17 листопада 2005 року. В решті позовних вимог відмовлено з інших підстав (справа № 2018/12000/12).

Судова колегія враховує, що під час розгляду справи № 2018/12000/12 досліджувались питання щодо збільшення процентної ставки на залишок поточної заборгованості за користування кредитом, а за позовом, який розглядається по цій справі - прострочена заборгованість по сплаті тіла кредиту.

Таким чином, встановлені рішенням апеляційного суду Харківської області від 19 лютого 2013 року обставини не дають підстав для зміни або скасування рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 12 лютого 2015 року.

Твердження апелянта, що розрахунок заборгованості наданий банком не є належним та допустимим доказом по справі та про наявність розбіжностей в розрахунках заборгованості банку від 16 травня 2011 року та станом на 01 жовтня 2013 року, не спростовують висновків суду. В обґрунтування розміру заборгованості банком також були надані відповідні виписки, які відображають рух сплачених ОСОБА_1 грошових коштів та відомості щодо списання відповідних сум відповідно до п. 3.3 кредитного договору. Під час апеляційного розгляду справи доказів які б спростовували розрахунок банку станом на 01 жовтня 2013 року встановлено не було.

Той факт, що рішенням апеляційного суду Харківської області від 09 червня 2015 року за позовом ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про звернення стягнення позовні вимоги банку задоволено частково та в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором звернуто стягнення на заставне майно, не є підставою для скасування рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 12 лютого 2015 року, оскільки відповідно до вимог ч. 1 ст. 303 ЦПК України апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Інші доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

За таких обставин судова колегія приходить до висновку про постановлення районним судом рішення з дотриманням вимог матеріального та процесуального права, у відповідності з обставинами справи, наданими сторонами доказами та, відповідно, про відсутність підстав для зміни чи скасування судового рішення.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 308, 313, п. 1 ч. 1 ст. 314, ст.ст. 315, 317, 319 ЦПК України, судова колегія, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 12 лютого 2015 року залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий:

Судді -