Справа № 740/1751/15
Провадження № 2/740/582/15
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 травня 2015 року м.Ніжин

Ніжинський міськрайонний суд Чернігівської області в складі:

головуючої - судді Діденко О.П.,

при секретарі Капленку І.О.,

за участю: представника позивача Шукліної Л.А.,

відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Ніжині справу за позовною заявою товариства з обмеженою відповідальністю „НіжинТеплоМережі" до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за спожиту теплову енергію,

встановив:

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідачів про стягнення з них у солідарному порядку заборгованості за спожиту теплову енергію за період з 01.10.2006 року по 31.03.2015 року в сумі 996,53 грн., пославшись на те, що відповідачі є споживачами послуг, які надає позивач, у квартирі АДРЕСА_1, особовий рахунок № НОМЕР_1 відкрито на ім»я ОСОБА_2 У зв»язку з тим, що споживачі вчасно не вносили плату за спожиті послуги, утворилася заборгованість у вищезазначеному розмірі. Також позивач просив стягнути з відповідачів суму судового збору.

У судовому засіданні представник позивача Шукліна Л.А. розмір позовних вимог зменшила на 176,28 грн., пославшись на те, що зазначена сума коштів - це оплата за надані послуги за березень 2015 року, яка відповідачами сплачена. В іншій частині - в розмірі 820,25 грн. позовні вимоги підтримала та дала пояснення, аналогічні обставинам, зазначеним у позові в обґрунтування позовних вимог та додатково пояснила, що нарахування відповідачам плати за опалення проводилося за Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення і підстав для проведення перерахунку немає.

Відповідач ОСОБА_2 позовні вимоги не визнав у повному обсязі і в їх задоволенні просив відмовити, пояснивши, що розрахунок заборгованості виконаний позивачем у порушення Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, Закону України «Про теплопостачання», Правил користування тепловою енергією, тобто зазначену до сплати суму позивачем нараховано не за фактично отриману теплову енергію, а за планові нормативні (прогнозні) показники витрат теплової енергії, без врахування середньої температури зовнішнього повітря, яка за даними метеослужби була вища за нормативну. Він неодноразово звертався до позивача з заявами про здійснення перерахунку, але його проведено не було, а позивач у відповідь на звернення повідомляв, що всі розрахунки здійснено у відповідності до тарифів, затверджених органом місцевого самоврядування і відповідають дійсності. Тому він сам після закінчення опалювальних сезонів робив перерахунок і замість зазначеної в рахунках позивача суми сплачував ту, на яку, як він вважав, фактично спожив тепла. При цьому щодо вимог у частині стягнення суми боргу в розмірі 687,25 грн. просив застосувати строк позовної давності.

Відповідач ОСОБА_3 у судове засідання викликалася, але не з»явилася, тому суд з врахуванням думки представника позивача та відповідача ОСОБА_2 визнав можливим справу розглянути за її відсутності.

Заслухавши пояснення представника позивача, відповідача, дослідивши письмові докази, суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до положень ст.13 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" від 24.06.2004 року № 1875-IV до житлово-комунальних послуг відносяться, зокрема, послуги з централізованого постачання гарячої води та опалення. Положеннями ст.19 цього ж Закону встановлено, що відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах. Обов»язок укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем на основі типового договору, згідно ст.20 зазначеного Закону покладається на споживача.

Відповідно до довідок Ніжинського МВ УДМС України в Чернігівській області (а.с.9,10) зареєстрованим місцем проживання відповідачів є адреса: АДРЕСА_1, і вони є споживачами послуг теплопостачання, які надаються позивачем.

Договір про надання житлово-комунальних послуг з централізованого опалення квартири АДРЕСА_1 між сторонами не укладався, у зв»язку з чим між ними встановилися фактичні договірні зобов»язання.

Правовідносини між сторонами з приводу надання-отримання послуг з централізованого опалення регулюються, насамперед Законом України "Про житлово-комунальні послуги" та Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення та типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 року № 630 (далі по тексту - Правила 1).

Відповідно до ст.ст. 525, 526, 530 Цивільного кодексу України зобов»язання мають виконуватись належним чином та у встановлений строк, одностороння відмова від зобов»язання не допускається.

Частиною 3 ст.16 Закону України «Про житлово-комунальні послуги" визначено принцип безперебійного надання споживачу комунальних послуг.

Право споживача на вчасне та відповідної якості одержання комунальних послуг передбачено п.1 ч.1 ст.20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги", а обов'язок забезпечувати своєчасність та відповідну якість житлово-комунальних послуг, відповідно до п.1 ч.2 ст.21 цього Закону, покладається на виконавця.

Частинами першою та другою ст.32 Закону України «Про житлово-комунальні послуги" встановлено, що плата за житлово-комунальні послуги нараховується щомісячно в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України, виходячи з розміру затверджених цін/тарифів та показань засобів обліку або за нормами, затвердженими в установленому порядку. Обов»язок своєчасно вносити плату за комунальні послуги, до яких відноситься і теплова енергія, покладається на споживача п.5 ч.3 ст.20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги".

Відповідно до п.18 Правил 1, розрахунковим періодом для оплати послуг є календарний місяць. Плата за послуги вноситься не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим, якщо договором не встановлено інший строк.

У відповідності до Правил 1, нарахування за теплову енергію проводиться наступним чином:

1.При відсутності лічильника на будинковій мережі централізованого опалення - за встановленими нормами споживання з розрахунку за 1 кв. метр опалюваної площі квартири (п.21 Правил 1);

2.При наявності теплового лічильника - у відповідності до фактичної кількості спожитої теплової енергії, зафіксованої будинковим приладом обліку пропорційно опалюваній площі квартири (п.12 Правил 1);

3.У разі здійснення повірки засобів обліку теплової енергії, яка проводиться у строк, що не перевищує одного місяця, нарахування проводяться згідно із середньомісячними показаннями засобів обліку за попередній опалювальний період. У разі несправності засобів обліку теплової енергії, що не підлягає усуненню, плата за послуги з моменту її виявлення вноситься згідно з нормативами (нормами) споживання (п.15 Правил 1).

З розрахунку по особовому рахунку НОМЕР_1 на а.с.4 убачається заборгованість відповідачів за спожиту теплову енергію за період з 01.10.2006 року по 31.03.2015 року у розмірі 820,25 грн. Дана сума була розрахована позивачем відповідно до тарифів для населення, довідка про розмір яких на відповідний період на а.с.5, виходячи з розміру опалювальної площі 57 кв.м. та показань теплолічильника, встановленого з 01.02.2008 року, а за період перебування лічильника на повірці з 15.10.2012 року по 15.01.2013 року - відповідно до п.п.15, 21 Правил1 (пояснення на а.с.45-47 та додаткові пояснення на а.с.56, уточнені в судовому засіданні щодо дати встановлення теплолічильника).

Як з пояснень представника позивача, так і з пояснень відповідача убачається, що по закінченню опалювальних періодів відповідач сам проводив перерахунок плати послуг з теплопостачання, і зазначена в позові сума заборгованості - це та сума, яку, як вважає відповідач, вони не повинні сплачувати позивачу.

Суд не приймає до уваги доводи відповідача про те, що позивачем неправильно нарахована плата за послуги з теплопостачання, так як позивач не здійснював перерахунок цієї плати з врахуванням температури зовнішнього повітря.

Відповідно до ч.1 ст.60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно ст.1 Закону України «Про теплопостачання», споживач - фізична чи юридична особа, яка споживає теплову енергію на підставі договору, а згідно ст.1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», споживач - фізична чи юридична особа, яка споживає або має намір отримати житлово-комунальну послугу.

Згідно ст.1 Закону України «Про теплопостачання», теплова енергія - товарна продукція, що виробляється на об»єктах сфери теплопостачання для опалення, підігріву питної води, інших господарських і технологічних потреб споживачів, призначена для купівлі-продажу. Тобто, відповідно до закону теплова енергія є товарною продукцією, призначеною для купівлі-продажу.

Пунктом 4 ст.19 Закону України «Про теплопостачання» передбачено, що теплогенеруюча організація має право постачити вироблену теплову енергію безпосередньо споживачу згідно з договором купівлі-продажу.

Відповідно до п.3 Правил користування тепловою енергією, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 03.10.2007 року (далі - Правил 2), на які посилається відповідач, споживач теплової енергії - фізична особа, яка є власником будівлі або суб»єктом підприємницької діяльності, яка використовує теплову енергію відповідно до договору. Споживач зобов»язаний укласти з теплопостачальною організацією договір до початку подачі теплоносія до системи те6плоспоживання.

Згідно п.23 Правил 2, розрахунки за спожиту теплову енергію здійснюються на межі продажу, яка є межою балансової належності (відповідальності), відповідно до договору на підставі показів вузла обліку згідно з діючими тарифами (цінами), затвердженими в установленому порядку. У споживачів, що не мають приладів комерційного обліку, обсяг фактично спожитої теплової енергії розраховується відповідно до теплового навантаження, визначеного у договорі, з урахуванням середньомісячної фактичної температури теплоносія в теплових мережах теплопостачальної організації, середньомісячної температури зовнішнього повітря та кількості годин (діб) роботи тепловикористального обладнання в розрахунковому періоді. Розрахунків за надані послуги з теплопостачання відповідно до опалювальної площі приміщення цими Правилами не визначено. Згідно п.27 Правил 2, якщо фактична середньомісячна температура зовнішнього повітря вище зазначеної в нормативних документах, то проводиться перерахунок плати за теплоносій у бік зменшення.

Відповідач ОСОБА_2 у судовому засіданні не надав доказів укладення з позивачем договору купівлі-продажу теплової енергії, яким би були встановлені обсяги споживання відповідачами теплової енергїі, на підставі яких здійснюються розрахунки за спожиту енергію, що дозволило б провести перерахунок плати за теплоносій у визначених Правилами 2 випадках. Крім того, докази про середньомісячну температуру по м.Ніжину, за період, починаючи з опалювального періоду у 2009-2010 роках та в подальшому, відповідачами взагалі не надані, хоч перерахунок відповідачами проводився, як і не надані самі розрахунки.

Згідно п.п.5,6 ч.1 ст.20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», де зазначено, що споживач має право на зменшення розміру плати за надані послуги в разі їх ненадання або надання не в повному обсязі, зниження їх якості в порядку, визначеному договором або законодавством; на несплату вартості житлово-комунальних послуг за період тимчасової відсутності споживача та/або членів його сім»ї при відповідному документальному оформленні, а також за період фактичної відсутності житлово-комунальних послуг, визначених договором у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 17.02.2010 року № 151 «Про затвердження Порядку проведення перерахунків розміру плати за надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення в разі ненадання їх або надання не в повному обсязі, зниження якості» (далі - Порядок) визначений механізм проведення перерахунків розміру плати за послуги в разі їх ненадання або надання не в повному обсязі. Перелік випадків, в яких виконавець повинен здійснити перерахунок споживачу згідно Порядку, є вичерпним.

В даному випадку відсутні обставини, наявність яких, відповідно до норм діючого законодавства, давала б підстави відповідачам для здійснення в односторонньому порядку перерахунку за надані позивачем послуги.

Зазначене дає підстави прийти до висновку, що вимоги позивача є обґрунтованими, а заперечення відповідача належними доказами не доведені.

Позов подано до суду 15.04.2015 року (а.с.3). Ухвалою Ніжинського міськрайонного суду від 22.12.2014 року відмовлено у прийнятті заяви ТОВ "НіжинТеплоМережі" про видачу судового наказу про стягнення з ОСОБА_2, ОСОБА_3 1020,85 грн. заборгованості за комунальні послуги за період з 01.10.2006 року по 30.11.2014 року. Статтею 257 ЦК України встановлено загальний строк позовної давності тривалістю у три роки. Частиною другою статті 264 ЦК України визначено, що позовна давність переривається у разі пред'явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Судовий наказ відповідно до частини першої статті 95 ЦПК України є особливою формою судового рішення про стягнення з боржника грошових коштів або витребування майна за заявою особи, якій належить право такої вимоги. Ураховуючи те, що судовий захист права кредитора на стягнення грошових коштів може бути реалізовано як у позовному провадженні, так і шляхом видачі судового наказу як особливої форми судового рішення, подання кредитором заяви про видачу судового наказу в порядку, передбаченому розділом ІІ ЦПК України, перериває перебіг строку позовної давності - така правова позиція висловлена Верховним Судом України в постанові від 21.01.2015 року у справі № 6-214цс14, то у зв»язку з цим суд приходить до висновку, що так як позивач у грудні 2014 року звертався до суду з заявою про видачу судового наказу з вимогою, яка зараз ним заявлена у позовній заяві, то строк позовної давності переривається саме у зв»язку з таким зверненням, а тому його слід рахувати з грудня 2011 року. Пункт 11 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 року № 14 «Про судове рішення у цивільній справі» містить роз»яснення, що встановивши, що строк для звернення з позовом пропущено без поважної причини, суд у рішенні зазначає про відмову в позові з цих підстав, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі, зробленою до ухвалення ним рішення, крім випадків, коли позов не доведено, що є самостійною підставою для цього.

Відповідно до листа-розрахунку на а.с.48, заборгованість відповідачів перед позивачем за період, починаючи з грудня 2011 року, тобто, в межах строку позовної давності, становить 133,00 грн., а щодо решти заборгованості, яка становить 687,25 грн. (820,25 грн. - 133,00 грн.), позовна давність минула, поновити її позивач у позові, а представник позивача в судовому засіданні - не просили і причин, які б суд міг визнати поважними, представник позивача не назвала. Відповідно до ч.3 ст.267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у справі, зробленою до винесення ним рішення, а відповідно до ч.4 цієї ж статті сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. І так як відповідачем ОСОБА_2 у судовому засіданні заявлено про застосування до вимог позивача у даній частині строку позовної давності, то у задоволенні позовних вимог у частині стягнення заборгованості в розмірі 687,25 грн. слід відмовити у зв»язком з пропуском строку позовної давності, а позовні вимоги в іншій частині слід задовольнити, стягнувши з відповідачів у солідарному порядку на користь позивача 133,00 грн. заборгованості за послуги з теплопостачання за період з грудня 2011 року по 31.03.2015 року та, відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідачів на користь позивача слід стягнути витрати по сплаті судового збору пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а саме по 19,75 грн. з кожного (820,25 грн. - 100%, 133,00 -16,21%; 243,60 грн. -100%, 16,21% - 39,50 грн.; 39,50грн. :2 = 19,75 грн.).

Керуючись ст.ст. 60, 95, 209, 213, 215, 218, 88 ЦПК України, ст.ст.525, 526, 530, 257, 254, ч.ч.3,4 ст.267 ЦК України, ст.ст.1, 19 Закону України «Про теплопостачання», ст.ст.1,13, 16, 19, 20,21,32 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», суд

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги товариства з обмеженою відповідальністю „НіжинТеплоМережі" задовольнити частково.

Стягнути в солідарному порядку з ОСОБА_2, ОСОБА_3 на користь товариства з обмеженою відповідальністю „НіжинТеплоМережі" 133,00 (сто тридцять три) грн. заборгованості за спожиту теплову енергію за період з грудня 2011 року по 31.03.2015 року включно.

У задоволенні позовних вимог товариства з обмеженою відповідальністю „НіжинТеплоМережі" в іншій частині - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2, ОСОБА_3 з кожного по 19 (дев»ятнадцять) грн.75 коп. на користь товариства з обмеженою відповідальністю „НіжинТеплоМережі" у повернення витрат по сплаті судового збору.

На рішення може бути подана апеляційна скарга до апеляційного суду Чернігівської області через Ніжинський міськрайонний суд протягом десяти днів з дня його проголошення, а особами, які брали участь у справі, але були відсутні в судовому засіданні під час проголошення рішення, у той же строк з дня отримання копії рішення.

Суддя Діденко О.П.