У Х В А Л А

25 серпня 2015 року м. Київ

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України в складі

суддів:Яреми А.Г., Романюка Я.М.,Сеніна Ю.Л., -
розглянувши заяву ОСОБА_4 про перегляд рішення Апеляційного суду Вінницької області від 30 березня 2015 року, ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 28 квітня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, Жмеринської міської ради Вінницької області про визнання права на приватизацію земельної ділянки без погодження меж із суміжним землекористувачем,

в с т а н о в и л а:

ОСОБА_4 звернулась до суду із вказаною позовною заявою, зазначаючи, що 30 червня 1983 року на підставі договору купівлі-продажу вона придбала в ОСОБА_6 19/50 частин дерев'яно-валькового будинку з господарськими будівлями по АДРЕСА_1, який розташований на земельній ділянці площею 691 кв. м. Ідеальні частки інших співвласників цього будинку становлять: ОСОБА_5 - 17/50 частин, ОСОБА_7 - 14/50 частин. Бажаючи здійснити своє право на приватизацію земельної ділянки, ОСОБА_4 почала підготовку необхідних документів на приватизацію земельної ділянки площею 0,029 га, яка розміщена по АДРЕСА_1, однак угода про порядок користування та розпорядження земельною ділянкою, що знаходиться в спільному користуванні співвласників вищезазначеного будинку та акт прийому-передачі межових знаків на зберігання не були погоджені з суміжним користувачем - ОСОБА_5 та головою квартального комітету. У зв'язку з наведеним ОСОБА_8 звернулась до суду з позовною вимогою про визнання за нею права на приватизацію вищенаведеної земельної ділянки без погодження меж з суміжним землекористувачем.

Рішенням Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 10 лютого 2015 року позов ОСОБА_4 було задоволено.

Апеляційним судом Вінницької області від 30 березня 2015 року рішення суду першої інстанції було скасовано, а в позові ОСОБА_4 - відмовлено.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 28 квітня 2015 року у відкритті касаційного провадження за касаційними скаргами ОСОБА_4 та ОСОБА_7 на вказане рішення апеляційного суду було відмовлено.

8 червня 2015 року ОСОБА_4 звернулась до Верховного Суду України із заявою про перегляд вищезазначеного судового рішення Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ на підставі пункту 4 частини першої статті 355 ЦПК України.

Оскільки ОСОБА_4 для прикладу наявності підстави для подання заяви, передбаченої пунктом 4 частини першої статті 355 ЦПК України, посилалася на постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» та «Про судову практику розгляду цивільних справ в апеляційному порядку», то ухвалою Верховного Суду України від 10 червня 2015 року заяву ОСОБА_4 про перегляд вказаного судового рішення було залишено без руху та надано заявникові строк для усунення недоліків.

6 липня 2015 року до Верховного Суду України надійшла заява ОСОБА_4 про усунення наведеного вище недоліку. Одночасно у цій заяві порушується питання про скасування рішення Апеляційного суду Вінницької області від 30 березня 2015 року та ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 28 квітня 2015 року й залишення в силі рішення суду першої інстанції з підстав, передбачених пунктами 1, 4 частини першої статті 355 ЦПК України:

неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах, а саме статті 120 ЗК України та статті 377 ЦК України;

невідповідності судового рішення суду касаційної інстанції викладеному у постанові Верховного Суду України висновку щодо застосування у подібних правовідносинах норм матеріального права, а саме статті 120 ЗК України та статті 377 ЦК України. <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_843047/ed_2014_10_30/pravo1/T030435.html?pravo=1>

Для прикладу наявності зазначених підстав подання заяви про перегляд судового рішення ОСОБА_4 посилається на:

ухвалу Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 22 жовтня 2008 року, постановлену в порядку касаційного перегляду, у справі за первісним позовом про усунення перешкод у приватизації земельної ділянки та усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою та за зустрічним позовом про визнання права користування земельною ділянкою та відновлення меж;

ухвалу колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 3 квітня 2013 року у справі про встановлення порядку користування земельною ділянкою;

ухвалу колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 27 серпня 2014 року у справі про визнання протиправною відмови від підписання акту визначення та погодження меж земельної ділянки та акта прийому-передачі межових знаків, зобов'язання здійснити державну реєстрацію земельної ділянки без визначення та погодження меж та без підписання акта прийому-передачі межових знаків;

ухвалу колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 15 жовтня 2014 року у справі про визначення порядку користування земельною ділянкою;

постанову Судових палат у цивільних та господарських справах Верховного Суду України від 11 лютого 2015 року у справі за первісним позовом про поділ земельної ділянки та зобов'язання вчинити дії, та за зустрічним позовом про поділ земельної ділянки.

Перевіривши доводи заявника, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України вважає, що необхідність відкриття провадження у справі за вказаною заявою відсутня та в допуску справи до провадження необхідно відмовити з таких підстав.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 355 ЦПК України заява про перегляд судових рішень у цивільних справах може бути подана з підстави неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах.

Під судовими рішеннями у подібних правовідносинах слід розуміти такі, де тотожними є предмет спору, підстави позову, зміст позовних вимог та встановлені судом фактичні обставини, а також має місце однакове матеріально-правове регулювання спірних правовідносин.

В ухвалі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 28 квітня 2015 року суд касаційної інстанції відмовив у відкритті касаційного провадження, залишаючи в силі рішення Апеляційного суду Вінницької області від 30 березня 2015 року про відмову в задоволенні позову, оскільки технічна документація із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) ОСОБА_4 виготовлена на земельну ділянку площею 0,0290 га, у той час, коли згідно з розміром належної їй частки будинку вона може претендувати на приватизацію 276,64 кв. м, тобто на земельну ділянку меншу на 13,36 кв. м, ніж визначено у технічній документації. Такими діями ОСОБА_4 порушила права ОСОБА_5, тому остання обґрунтовано відмовилася погоджувати визначені приватним підприємством «Земельно-кадастрове бюро» межі земельної ділянки, на яку претендує ОСОБА_8

Крім того, враховуючи відсутність між співвласниками будинку по АДРЕСА_1 встановленого порядку користування присадибною земельною ділянкою в частках, що відповідали б їхнім часткам у будинку, господарських будівлях і спорудах, приватизація ОСОБА_4 частини спільної земельної ділянки, що перевищує її частку, без згоди всіх співвласників суперечить законодавству.

Ухвали Верховного Суду України від 22 жовтня 2008 року та Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 3 квітня 2013 року, 27 серпня 2014 року і 15 жовтня 2014 року, що надані заявником як приклади, якими судові рішення судів попередніх інстанцій скасовані, а справи передані на новий розгляд, не містять правової позиції щодо спірних правовідносин, а вказують на допущені судами попередніх інстанцій порушення норм процесуального права та необхідність їх усунення для правильного вирішення спору, а також нез'ясування судами належним чином фактичних обставин справи.

Окрім того, у відповідності до ухвал Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 3 квітня 2013 року та 15 жовтня 2014 року предметом розгляду суду касаційної інстанції були справи про встановлення порядку користування земельною ділянкою.

Порівняння змісту вказаних для прикладу судових рішень зі змістом судового рішення, про перегляд якого подано заяву, не дає підстав для висновку про те, що суд касаційної інстанції під час розгляду двох чи більше справ за тотожних предмета спору, підстав позову та за аналогічних обставин і однакового регулювання нормами матеріального права спірних правовідносин дійшов протилежних висновків щодо заявлених вимог.

У зв'язку з цим, підстава для перегляду судового рішення у зв'язку з неоднаковим застосуванням судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, передбачена пунктом 1 частини першої статті 355 ЦПК України, відсутня.

Згідно з пунктом 4 частини першої статті 355 ЦПК України заява про перегляд судових рішень у цивільних справах може бути подана з підстави невідповідності судового рішення суду касаційної інстанції викладеному у постанові Верховного Суду України висновку щодо застосування у подібних правовідносинах норм матеріального права.

Відповідно до постанови Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 11 лютого 2015 року предметом розгляду суду була справа про поділ земельної ділянки на частки, набуті в порядку спадкування.

Таким чином, порівняння змісту постанови Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 11 лютого 2015 року зі змістом ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 28 квітня 2015 року, про перегляд якої подано заяву, не дає підстав для висновку про те, що зазначена ухвала суду касаційної інстанції не відповідає викладеному у вказаній постанові Верховного Суду України висновку щодо застосування у подібних правовідносинах норм матеріального права, зокрема статті 120 ЗК України та статті 377 ЦК України.

Ураховуючи наведене, вважати зазначену заяву обґрунтованою немає підстав.

Керуючись статтями 355, 360 ЦПК України, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України

у х в а л и л а:

У допуску до провадження Верховним Судом України справи за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, Жмеринської міської ради Вінницької області про визнання права на приватизацію земельної ділянки без погодження меж із суміжним землекористувачем за заявою ОСОБА_4 про перегляд рішення Апеляційного суду Вінницької області від 30 березня 2015 року, ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 28 квітня 2015 року відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: А.Г. Ярема
Я.М. Романюк Ю.Л. Сенін