У Х В А Л А

Іменем України

06 жовтня 2015 року м. Ужгород

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Закарпатської області в складі:

головуючої Готра Т.Ю.,

суддів Кожух О.А., Леско В.В.,

при секретарі Волощук В.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства "ОСОБА_1 Аваль" на рішення Ужгородського міськрайонного суду від 30 липня 2015 року у справі за первісним позовом ПАТ "ОСОБА_1 Аваль" до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором та зустрічним позовом ОСОБА_3 до ПАТ "ОСОБА_1 Аваль" в особі Закарпатської обласної дирекції АТ "ОСОБА_1 Аваль", третя особа: ОСОБА_2 про визнання договору поруки недійсним,-

в с т а н о в и л а :

Публічне акціонерне товариство "ОСОБА_1 Аваль" (далі по тексту ПАТ «ОСОБА_1 Аваль») оскаржило в апеляційному порядку рішення Ужгородського міськрайонного суду від 30 липня 2015 року, яким позов ПАТ "ОСОБА_1 Аваль" до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ПАТ «ОСОБА_1 Аваль» в особі Закарпатської обласної дирекції ПАТ «ОСОБА_1 Аваль» заборгованість за кредитним договором в розмірі 10570, 70 доларів США, що еквівалентно 132461,77 грн., з яких 7883,48 доларів США заборгованість за кредитом (еквівалент 98788,13 грн), 633,99 доларів США заборгованість за відсотками (еквівалент 7944,55 грн.), 2053,23 доларів США пеня за порушення графіку повернення кредиту та сплату відсотків (еквівалент 25729,09 грн.), та суму сплаченого позивачем судового збору в розмірі 1324,62 грн.

Зустрічний позов ОСОБА_3 задоволено. Визнано припиненим договір поруки від 11.11.2005 року, укладений між ПАТ "ОСОБА_1 Аваль" та ОСОБА_3.

У скарзі банк просить змінити зазначене рішення, ухвалити нове рішення, яким позов публічного акціонерного товариства "ОСОБА_1 Аваль" задовольнити в повному обсязі.

У судовому засіданні представник ПАТ «ОСОБА_1 Аваль» ОСОБА_4 апеляційну скаргу підтримав.

ОСОБА_3 та її представник ОСОБА_5 апеляційну скаргу не визнали, просили таку відхилити, а рішення суду залишити без змін.

Заслухавши доповідача, пояснення осіб, які беруть участь у справі, перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали справи, колегія суддів вважає, що скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 11 листопада 2005 року між Акціонерним поштово-пенсійним банком «Аваль» (правонаступником якого є ПАТ «ОСОБА_1 Аваль») та ОСОБА_2 укладено кредитний договір №014/4074/74/21913, згідно якого останній отримав кредит в сумі 8500 доларів США, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 13% річних, строком погашення до 10.11.2025 року. На виконання умов кредитного договору відповідач ОСОБА_2 зобовязався щомісячно частково погашати кредит та відсотки по ньому.

На забезпечення виконання зобовязань ОСОБА_2 за вказаним кредитним договором, 11.11.2005 року між Акціонерним поштово-пенсійним банком «Аваль» та ОСОБА_3 був укладений договір поруки, згідно якого ОСОБА_3 взяла на себе зобовязання відповідати перед кредитором по зобовязанням боржника ОСОБА_2, які виникають з умов кредитного договору №014/4074/74/21913 від 11.11.2005 року, в повному обсязі цих зобовязань (а.с. 26-27).

З метою зменшення фінансового навантаження на позичальника в умовах кризових явищ в економіці України, між банком та позичальником була укладена додаткова угода №014/4074/74/21913-1 від 12.05.2009 року до кредитного договору №014/4074/74/21913 від 11.11.2005 року, якою змінено строк та порядок погашення кредиту (а.с. 18-19).

Однак позичальник ОСОБА_2 своїх зобовязань за кредитним договором належним чином не виконує, внаслідок чого станом на 03.09.2015 року у нього утворилась заборгованість в сумі 10570,70 доларів США, яка складається із заборгованості по кредиту в сумі 7883,48 доларів США (98788,13 грн.), заборгованості по сплаті відсотків 633,99 доларів США (7944,55 грн.), пені за порушення графіку повернення кредиту та сплату відсотків 2053,23 доларів США (25729,09 грн.).

Статтею 526 ЦК України встановлено, що зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу.

Згідно ч.1 ст. 530 ЦК України якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ч.2 ст.1050 ЦК України якщо договором встановлений обовязок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Право позивача вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати належних йому відсотків передбачено і умовами кредитного договору. Так, у п. 6.5. кредитного договору зазначено, що кредитор має право достроково стягувати заборгованість за кредитом, нараховані відсотки за користування кредитом та штрафні санкції, у випадках невиконання позичальником умов цього договору та/або договорів застави, інших договорів, що забезпечують погашення кредиту. Таке стягнення здійснюється за рахунок коштів, майна та майнових прав позичальника, включаючи забезпечення за цим договором, за умови попереднього (за 10 днів) повідомлення позичальника рекомендованим листом.

З матеріалів справи слідує, що вимога про дострокове повернення кредиту банком рекомендованим листом позичальнику ОСОБА_2 була надіслана 08.05.2014 року, яку він під розписку отримав 10.05.2014 року, що стверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення (а.с. 30). Однак, у встановлений банком у вимозі строк, а саме про дострокове погашення кредиту позичальником протягом не більш ніж 30 календарних днів з дати цієї вимоги, таку не виконав.

Встановивши, що позичальник ОСОБА_2 своїх зобовязань за кредитним договором належним чином не виконує, а саме не сплачує кредит та відсотки за користування кредитом, і на вимогу банку про дострокове погашення кредиту у повному обсязі разом зі сплатою процентів та пені таку не погасив, тому суд першої інстанції правильно дійшов висновку про стягнення з нього кредитної заборгованості в сумі 10570,70 доларів США, що еквівалентно 132461,77 грн..

Також суд правильно відмовив у позовних вимогах ПАТ «ОСОБА_1 Аваль» про стягнення заборгованості з ОСОБА_3 у звязку з припиненням поруки. Такого висновку суд першої інстанції дійшов виходячи з того, що 12.05.2009 року з метою зменшення фінансового навантаження на позичальника в умовах кризових явищ в економіці України, між ВАТ «ОСОБА_1 Аваль» та позичальником ОСОБА_2 була укладена додаткова угода №014/4074/74/21913-1 до кредитного договору №014/4074/74/21913 від 11.11.2005 року, відповідно до якої остаточний строк погашення кредиту був збільшений та Графік погашення кредиту та сплати інших платежів викладений в новій редакції в Додатку. (а.с. 18-19). Пунктом 1.3. додаткової угоди передбачено, що на підставі цієї додаткової угоди з 12.05.2009 фактична заборгованість за сумою кредиту збільшується на суму заборгованості за процентами (згідно п.1.2 на 288,52 доларів США), у звязку з чим відбувається зміна строку погашення заборгованості. Таке збільшення не супроводжується видачею кредитних коштів позичальнику. Отже, відбулась зміна суми та способу погашення заборгованості, внаслідок чого збільшився обсяг відповідальності і в поручителя, так як сума заборгованості по кредиту станом на дату укладення додаткової угоди збільшилась з 7992,23 доларів США до 8280,75 доларів США.

Як слідує з договору поруки від 11.11.2005 року, то у ньому не передбачена можливість зміни розміру процентів за основним зобовязанням і строків їх виплати та інших умов без додаткового повідомлення про це поручителя та укладення окремої угоди.

Відповідно до ч. 1 ст. 559 ЦК України порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов'язання, а також у разі зміни зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності.

Встановивши, що поручитель ОСОБА_3 своєї згоди на укладення між банком і позичальником додаткової угоди до кредитного договору, внаслідок чого збільшився обсяг її відповідальності - не давала, тому суд першої інстанції правильно дійшов висновку про припинення поруки ОСОБА_3 на підставі ч.1 ст.559 ЦК України.

Посилання апелянта на п. 10.2. кредитного договору, яким передбачено, що зміни в договорі оформлюються додатковими угодами, які стають невідємною частиною договору, з чого апелянт робить висновок про те, що поручитель - ОСОБА_3 при укладенні договору поруки дала свою згоду на всі зміни, які будуть внесені в кредитний договір сторонами шляхом укладення додаткових угод, і не потребують її додаткової згоди на такі зміни, - не заслуговують на увагу, оскільки вище зазначені умови в договорі поруки відсутні.

Таким чином, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції у відповідності до ст.308 ЦПК України підлягає залишенню без зміни, а апеляційна скарга позивача за первісним позовом відхиленню, оскільки суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 307, 308, 313, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,-

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства "ОСОБА_1 Аваль" - відхилити.

Рішення Ужгородського міськрайонного суду від 30 липня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, однак може бути оскаржена в касаційному порядку на протязі двадцяти днів з дня набрання нею законної сили шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуюча :

Судді :