Справа № 758/3453/14-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 травня 2015 року Подільський районний суд міста Києва у складі:

головуючого судді - Богінкевич С. М. ,

при секретарі - Власюк М. В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом Державної організації "Українське агентство з авторських та суміжних прав", ОСОБА_1, ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю "РЄАЛ ІСТЕЙТ-ТВ" про стягнення компенсації за порушення виключних майнових авторських прав, -

В С Т А Н О В И В :

Державна організація "Українське агентство з авторських та суміжних прав" (ДО УААСП) звернулась до суду з позовом від імені позивачів ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ТОВ "Рєал істейт-ТВ" з позовом про стягнення на їх користь, але на поточний рахунок Державної організації "Українське агентство з авторських та суміжних прав" компенсації за порушення виключних майнових авторських прав.

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 19.07.2013 року з 21 год. 00 хв. до 22 год. 30 хв. відповідач в ефірі належного йому телеканалу «Real TV Estate» здійснив бездоговірне публічне сповіщення музичних творів з текстом, майнові авторські права на які знаходяться в колективному управлінні ДО УААСП, а саме: музичний твір «Same Road Same Reason», виконавець Acoustic Alchemy та «Violet Theme», виконавець Pochill, що підтверджується даними моніторингу: записом використання творів на відеокасету Panasonic Mini DV DVM60 № 5082DS6AR/13, а також актом фіксації публічного сповіщення творів шляхом передачі в ефір від 19.07.2013 року.

У зв'язку з вищевикладеним, оскільки внаслідок бездоговірного публічного сповіщення вищезазначених музичних творів, з текстом було порушено вимог чинного законодавства та майнових авторських прав позивачів, ДО УААСП змушена була звернутись до суду з цим позовом в інтересах ОСОБА_1, ОСОБА_2, оскільки згідно із ст.ст. 47-49 Закону України «Про авторське право і суміжні права» від 23.12.1993 року № 3792-ХІІ управляє на колективній основі майновими правами суб'єктів авторського права та просить стягнути з відповідача на користь позивачів, але на поточний рахунок ДО УААСП компенсацію за порушення виключних майнових авторських прав у розмірі 73 080 гривень та визнати ДО УААСП стягувачем у виконавчому провадженні.

Представник ДО УААСП у судовому засіданні позов підтримав та просив його задоволити повністю з підстав, викладених у ньому.

Представник відповідача у судовому засіданні позов не визнала та просила у його задоволенні відмовити повністю, мотивуючи тим, що він необґрунтований та не доведений жодними належними та допустимими доказами.

Вислухавши представників сторін, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов задоволенню не підлягає, виходячи з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних і юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно ст.10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Частиною другою статті 16 ЦК України передбачено, що одним із способів захисту цивільних прав та інтересів судом може бути визнання права, у тому числі права власності на майно. Суд також може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Згідно ст.57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього Кодексу. Згідно ч.4 цієї ж статті доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін виникає спір.

Відповідно до частини першої статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.

Згідно зі статтею 418 Цивільного кодекс України особа має особисті немайнові права інтелектуальної власності та (або) майнові права інтелектуальної власності.

Відповідно до статті 45 Закону № 3792-XII суб'єкти авторського права і суміжних прав можуть управляти своїми правами: особисто, через свого повіреного, через організацію колективного управління.

Відповідно до ч. 4 ст. 48 Закону України «Про авторське право і суміжні права» № 3792-ХІІ організації колективного управління можуть управляти на території України майновими правами іноземних суб'єктів авторського права і (або) суміжних прав на основі договорів з аналогічними іноземними організаціями, в тому числі й про взаємне представництво інтересів.

Згідно з підпунктом "г" частини першої статті 49 Закону України Закону України «Про авторське право і суміжні права» № 3792-XII організації колективного управління повинні виконувати від імені суб'єктів авторського права і (або) суміжних прав і на основі одержаних від них повноважень, зокрема, таку функцію: звертатися до суду за захистом прав суб'єктів авторського права і (або) суміжних прав відповідно до статутних повноважень та доручення цих суб'єктів. При цьому окреме доручення для представництва в суді не є обов'язковим.

Відповідно до п.7 Постанови Пленуму Верховного Суду України №5 від 04.06.2010 року зазначено, що така організація, пред'явивши позов, не є позивачем, оскільки вона звертається до суду в порядку, передбаченому статтею 45 ЦПК, за захистом прав суб'єктів авторського і (або) суміжних прав, а не своїх прав, документами, які підтверджують право організації на звернення до суду є: свідоцтво про облік організації колективного управління; статут; договір із суб'єктом авторського права і (або) суміжних прав на управління майновими правами на колективній основі; у певних випадках - договір з аналогічними іноземними організаціями, що управляють такими ж правами, чи довіреність.

Як вбачається з матеріалів справи, ДО УААСП у підтвердження права на звернення до суду в інтересах позивачів ОСОБА_1, ОСОБА_2 за захистом їх прав як суб'єктів авторського і (або) суміжних прав подала копію статуту, затвердженого наказом Державної служби Інтелектуальної власності України від 11.12.2013 року №539-н (а.с.9-21), копію свідоцтва про облік організації колективного управління №3/2003 від 22.08.2003 року (а.с.22).

Крім того, слід зазначити, що у підтвердження того, що ДО УААСП є постійним і повноважним членом міжнародної неурядової організації - Міжнародної конфедерації авторських та композиторських товариств (CISАС) замість договору із суб'єктом авторського права і (або) суміжних прав на управління майновими правами на колективній основі, договору з аналогічними іноземними організаціями, що управляють такими ж правами, чи довіреності ДО УААСП було подано до суду копію листа головного юрисконсульта CISAC від 27.12.2013 року (а.с.25-26), відповідно до перекладу якого (а.с.27-28) не можливо однозначно стверджувати, що ДО УААСП було укладено договори про взаємне представництво інтересів з авторськими товариствами в інших країнах. Також у вказаному листі зазначено, що викладене у ньому «не повинно прийматись як обов'язкова правова позиція, оскільки, все, в кінцевому випадку, залежить від конкретного випадку та відповідних договірних відносин, про які нам, звісно, невідомо». У зв'язку з чим, судом вказаний лист не може бути прийнятий до уваги як належний та допустимий доказ у розумінні ст.57-60 ЦПК України перебування у членських відносинах з CISАС.

Також, слід зазначити, що ДО УААСП у підтвердження права на звернення до суду в інтересах саме ОСОБА_1, ОСОБА_2 подала до суду виписки із системи ІРІ (а.с.90, 111), що є підсистемою загальної інформаційної системи (CIS), посилаючись на те, що у ній містяться дані щодо правовласників авторських майнових прав на музичні твори, передані в колективне управління авторсько-правовим організаціям - членам CISAC, користувачем якої відповідно до угоди користувачів ІРІ, укладена між Швейцарським товариством з прав авторів на музичні твори SUISA та ДО УААСП від 23.02.2006 року (а.с.30-39, 40-47) є ДО УААСП. Однак вказані виписки не можуть бути прийняті судом як належний та допустимий доказ ідентифікації ОСОБА_1, ОСОБА_2 як авторів, вказаних ДО УААСП творів, у розумінні ст.57-60 ЦПК України, оскільки фактично складені самостійно ДО УААСП.

Також, слід зазначити, що ДО УААСП у підтвердження права на звернення до суду в інтересах саме ОСОБА_1, ОСОБА_2 подала до суду копії договорів про взаємне представництво інтересів укладені з Performing Right Society (PRS) від 01.08.2006 pоку (а.с.62-74, 75-88) та Societa Italiana degli Autori ed Editori від 04.06.2001 року (а.с.91-100, 101-109).

Відповідно до статті 440 Цивільного кодексу України (далі -ЦК України) майновими правами інтелектуальної власності на твір є: право на використання твору; виключне право дозволяти використання твору; право перешкоджати неправомірному використанню твору, в тому числі забороняти таке використання; інші майнові права інтелектуальної власності, встановлені законом. Майнові права на твір належать його авторові, якщо інше не встановлено договором чи законом.

Згідно з статтею 443 ЦК України використання твору здійснюється лише за згодою автора, крім випадків правомірного використання твору без такої згоди, встановлених цим Кодексом та іншим законом. Статтею 445 ЦК України встановлено, що автор має право на плату за використання його твору, якщо інше не встановлено цим Кодексом та іншим законом. У зв'язку з чим частинами першою-третьою статті 440 ЦК України та частиною першою статті 15 Закону передбачено, що автору чи іншій особі, яка має авторське право, належить виключне право на дозвіл або заборону використання твору іншими особами.

Як передбачено ст.1 Закону України № 3792-ХІІ виключним правом є майнове право особи, яка має щодо твору, виконання, постановки, передачі організації мовлення, фонограми чи відеограми авторське право і (або) суміжні права, на використання цих об'єктів авторського права і (або) суміжних прав лише нею і на видачу лише цією особою дозволу чи заборону їх використання іншим особам у межах строку, встановленого цим Законом.

Згідно з частиною третьою статті 15 Закону України «Про авторське право і суміжні права» № 3792-ХІІ виключне право особи, яка має авторське право на дозвіл або заборону використання твору іншими особами, дає їй право дозволяти або забороняти, зокрема, публічне сповіщення творів.

Як зазначено в пункті 41 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.10.2012 № 12 "Про деякі питання практики вирішення спорів, пов'язаних із захистом прав інтелектуальної власності", використанням твору в силу статті 441 ЦК України вважається, серед іншого, його публічне використання різними способами, як-от публічний показ, публічне виконання, в тому числі з допомогою технічних засобів, публічне сповіщення (радіо, телебачення) у місці, відкритому для публічного відвідування.

Відповідно до ст.1 Закону України «Про авторське право і суміжні права» № 3792-ХІІ публічне сповіщення (доведення до загального відома) - це передача за згодою суб'єктів авторського права і (або) суміжних прав в ефір за допомогою радіохвиль (а також лазерних променів, гамма-променів тощо), у тому числі з використанням супутників, чи передача на віддаль за допомогою проводів або будь-якого виду наземного чи підземного (підводного) кабелю (провідникового, оптоволоконного та інших видів) творів, виконань, будь-яких звуків і (або) зображень, їх записів у фонограмах і відеограмах, програм організацій мовлення тощо, коли зазначена передача може бути сприйнята необмеженою кількістю осіб у різних місцях, віддаленість яких від місця передачі є такою, що без зазначеної передачі зображення чи звуки не можуть бути сприйняті.

Судом встановлено, що позивач - ДО УААСП є організацію колективного управління та згідно зі ст.ст.47-49 Закону України «Про авторське право і суміжні права» від 23.12.1993 року № 3792-ХІІ управляє на колективній основі майновими правами суб'єктів авторського права.

Крім того, на підставі положень статей 47-49 Закону України «Про авторське право і суміжні права» № 3792-ХІІ ДО УААСП на території України управляє майновими авторськими правами, на підставі чого укладає з юридичними та фізичними особами угоди (надає дозволи) на використання творів авторів (в тому числі шляхом публічного виконання), проводить збір, розподіл і виплату авторської винагороди, вчиняє дії, пов'язані з захистом порушених авторських прав.

Відповідно до ч. 4 ст. 48 Закону України «Про авторське право і суміжні права» № 3792-ХІІ організації колективного управління можуть управляти на території України майновими правами іноземних суб'єктів авторського права і (або) суміжних прав на основі договорів з аналогічними іноземними організаціями, в тому числі й про взаємне представництво інтересів.

Відповідно до п.4.1.7. статуту ДО УААСП, затвердженого наказом Державної служби Інтелектуальної власності України від 11.12.2013 року №539-н (а.с.9-21) до функцій ДО УААСП відноситься, зокрема представлення прав та інтересів у судах.

Згідно з підпунктом "г" частини першої статті 49 Закону України «Про авторське право і суміжні права» № 3792-XII організації колективного управління повинні виконувати від імені суб'єктів авторського права і (або) суміжних прав і на основі одержаних від них повноважень, зокрема, таку функцію: звертатися до суду за захистом прав суб'єктів авторського права і (або) суміжних прав відповідно до статутних повноважень та доручення цих суб'єктів.

Відповідно до ст.52 Закону України «Про авторське право і суміжні права» № 3792-ХІІ визначено способи цивільно-правового захисту авторського права і суміжних прав, серед яких, зокрема, подавати позови про відшкодування збитків (матеріальної шкоди), включаючи упущену вигоду, або стягнення доходу, отриманого порушником внаслідок порушення ним авторського права і (або) суміжних прав, або виплату компенсацій.

Крім того, у ч.2 ст.52 Закону України «Про авторське право і суміжні права» № 3792-ХІІ зазначено, що суд за результатами розгляду позову про відшкодування збитків (матеріальної шкоди), включаючи упущену вигоду, або стягнення доходу, отриманого порушником внаслідок порушення ним авторського права і (або) суміжних прав, або виплату компенсацій має право постановити рішення чи ухвалу про: а) відшкодування моральної (немайнової) шкоди, завданої порушенням авторського права і (або) суміжних прав, з визначенням розміру відшкодування; б) відшкодування збитків, завданих порушенням авторського права і (або) суміжних прав; в) стягнення із порушника авторського права і (або) суміжних прав доходу, отриманого внаслідок порушення; г) виплату компенсації, що визначається судом, у розмірі від 10 до 50000 мінімальних заробітних плат, замість відшкодування збитків або стягнення доходу.

Тому суд приходить до висновку, що законодавець чітко розмежував способи цивільно-правового захисту авторського права і суміжних прав, а також наслідки їх розгляду

Крім того, як зазначено у п. 42 Постанови Верховного Суду України № 5 від 04.06.2010 року «Про застосування судами норм законодавства у справах про захист авторського права і суміжних прав»: відповідно до пункту "г" частини першої статті 52 Закону України «Про авторське право і суміжні права» суб'єкт авторського права і (або) суміжних прав має право вимагати виплату компенсації замість відшкодування збитків або стягнення доходу. При вирішенні відповідних спорів судам слід мати на увазі, що компенсація підлягає виплаті у разі доведення факту порушення майнових прав суб'єкта авторського права і (або) суміжних прав, а не розміру заподіяних збитків. Таким чином, для задоволення вимоги про виплату компенсації достатньо наявності доказів вчинення особою дій, які визнаються порушенням авторського права і (або) суміжних прав. Для визначення суми такої компенсації, яка є адекватною порушенню, суд має дослідити: факт порушення майнових прав та яке саме порушення допущено; об'єктивні критерії, що можуть свідчити про орієнтовний розмір шкоди, завданої неправомірним кожним окремим використанням об'єкта авторського права і (або) суміжних прав; тривалість та обсяг порушень (одноразове чи багаторазове використання спірних об'єктів); розмір доходу, отриманий унаслідок правопорушення; кількість осіб, право яких порушено; наміри відповідача; можливість відновлення попереднього стану та необхідні для цього зусилля тощо.

Слід зазначити, що ДО УААСП у підтвердження наявності повноважень щодо звернення до суду із позовом про стягнення компенсації на користь позивачів за порушення їх виключних майнових авторських прав, але на поточний рахунок ДО УААСП, визнання стягувачем у виконавчому провадженні, подав копії договорів про взаємне представництво інтересів укладені з Performing Right Society (PRS) від 01.08.2006 pоку (а.с.62-74, 75-88) та Societa Italiana degli Autori ed Editori від 04.06.2001 року (а.с.91-100, 101-109), однак вказаними договорами не передбачено такого права. Крім того, слід зазначити, що статутом ДО УААСП також не передбачено такого права.

Також, відповідно до п.4.2.7 вищезазначеного статуту ДО УААСП має право пред'являти судові позови на користь суб'єктів авторського права, інтереси якого воно представляє, зокрема, щодо відшкодування збитків, у зв'язку з чим суд приходить до висновку, про те, що позивачу не надано повноважень щодо звернення до суду із позовом за захистом авторського права і суміжних прав ОСОБА_1, ОСОБА_2 у такий спосіб цивільно-правового захисту, як стягнення компенсації на поточний рахунок ДО УААСП, визнання стягувачем у виконавчому провадженні.

Як вбачається з позовної заяви, ДО УААСП у підтвердження факту порушення майнових прав посилається на те, що ДО УААСП було зафіксовано, що 19.07.2013 року з 21 год. 00 хв. до 22 год. 30 хв. відповідач в ефірі належного йому телеканалу «Real TV Estate» здійснив бездоговірне публічне сповіщення музичних творів з текстом, майнові авторські права на які знаходяться в колективному управлінні ДО УААСП, а саме: музичний твір «Same Road Same Reason», виконавець Acoustic Alchemy та «Violet Theme», виконавець Pochill, та надав запис використання творів на відеокасету Panasonic Mini DV DVM60 № 5082DS6AR/13 (а.с.207), а також акт фіксації публічного сповіщення творів шляхом передачі в ефір від 19.07.2013 року (а.с.54).

Відповідно до п. 42 Постанови Верховного Суду України № 5 від 04.06.2010 року «Про застосування судами норм законодавства у справах про захист авторського права і суміжних прав» при вирішенні відповідних спорів судам слід мати на увазі, що компенсація підлягає виплаті у разі доведення факту порушення майнових прав суб'єкта авторського права і (або) суміжних прав, а не розміру заподіяних збитків. Таким чином, для задоволення вимоги про виплату компенсації достатньо наявності доказів вчинення особою дій, які визнаються порушенням авторського права і (або) суміжних прав. Для визначення суми такої компенсації, яка є адекватною порушенню, суд має дослідити: факт порушення майнових прав та яке саме порушення допущено; об'єктивні критерії, що можуть свідчити про орієнтовний розмір шкоди, завданої неправомірним кожним окремим використанням об'єкта авторського права і (або) суміжних прав; тривалість та обсяг порушень (одноразове чи багаторазове використання спірних об'єктів); розмір доходу, отриманий унаслідок правопорушення; кількість осіб, право яких порушено; наміри відповідача; можливість відновлення попереднього стану та необхідні для цього зусилля тощо.

Відповідно до ст.ст.1, 4 Закону України «Про авторське право і суміжні права» законодавець визначає установу - центральний орган виконавчої влади у сфері інтелектуальної власності, що здійснює моніторинг дотримання законодавства у сфері інтелектуальної власності. Цей орган також вправі доручити закладам, які входять до державної системи правової охорони інтелектуальної власності, відповідно до їх спеціалізації, виконувати окремі завдання, що визначені цим Законом, Положенням про Установу, іншими нормативно-правовими актами у сфері правової охорони інтелектуальної власності. У зв'язку з чим, законодавством чітко визначений орган, що має право здійснювати фіксацію порушень у сфері інтелектуальної власності, а також зазначено право делегування цих повноваженнь іншим державним органам.

Відповідно до ст.70 Закону України «Про телебачення і радіомовлення» встановлено перелік уповноважених органів, які здійснюють контроль та нагляд за дотриманням законодавства телерадіоорганізаціями і провайдерами програмної послуги, зокрема, такими органами є: Національна рада України з питань телебачення і радіомовлення, Антимонопольний комітет України, Державна інспекція зв'язку, уповноважені органи Кабінету Міністрів України, інші органи державної влади в межах своєї компетенції. Однак будь-яким іншим органам, установам, організаціям, підприємствам не надано права здійснювати контроль та нагляд за дотриманням законодавства у сфері телерадіомовлення, в тому числі облік та фіксування телерадіопередач.

Відповідно до ст.13 Закону України «Про Національну Раду України з питань телебачення і радіомовлення» повноваження на офіційний моніторинг програм, що сповіщаються в ефірі телерадіоорганізаціями, та їх фіксацію надані Національній раді України з питань телебачення і радіомовлення, іншим органам державної влади, а також, установам, що діють за їх дорученням. У зв'язку з чим встановлено перелік установ та організацій, уповноважених здійснювати контроль та нагляд за дотриманням законодавства телерадіоорганізаціями і провайдерами програмної послуги, встановлений Законом України «Про телебачення і радіомовлення» є вичерпним і розширеному тлумаченню не підлягає.

Згідно із ч.2 ст.59 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування, у зв'язку з чим суд приходить до висновку про те, що акт фіксації публічного сповіщення творів шляхом передачі в ефір від 19.07.2013 року, відповідно до якого було здійснено запис на відеокасету Panasonic Mini DV DVM60 № 5082DS6AR/13 (а.с.207) не може бути прийнятий судом до уваги, як належний та допустимий доказ у розумінні ст.57-60 ЦПК України, оскільки ДО УААСП не наділений правом, зокрема, обліку та фіксування телерадіопередач, складання ефірних довідок та здійснення контролю та нагляду а дотриманням законодавства у сфері телерадіомовлення в розумінні Закону України «Про телебачення і радіомовлення».

Крім того, дослідивши вищезазначений акт, суд дійшов висновку, що він не може бути взятий до уваги як належний доказ відповідно до ст.ст.57-66 ЦПК України також з огляду на те, що він складений без участі представників відповідача, а особи, що склали та підписали його належним чином не ідентифіковані (відсутні паспортні дані), не були опитані як свідки, в ході розгляду справи, що ставить під сумнів його достовірність та обставини його складення у відповідності до вимог законодавства. Також, слід зазначити, що у вищезазначеному акті не відображено також яким чином особи, що його склали ідентифікували авторів творів, що начебто сповіщувались відповідачем, хоча він був поданий ДО УААСП до суду у якості доказу, яким зафіксовано без договірне публічне сповіщення.

За клопотанням представника позивача, судом було відтворено запис із вказаного носія інформації, однак, він також не являється належним і допустимим доказом на підтвердження заявлених вимог, оскільки зміст вказаного запису не містить даних про те, що вказані твори були публічно сповіщені, оскільки не можливо однозначно струджувати, що відео та аудіо відтворення було одночасно з одного носія, чи були вони сповіщені одночасно, або музичні твори були відтворені з будь-якого іншого носія.

Крім того,слід зазначити, що стосується позовної вимоги про визнання ДО УААСП стягувачем у виконавчому провадженні, суд приходить до висновку, що підстави для її задоволення відсутні, у зв'язку з наступним.

Відповідно до ст.8 Закону України «Про виконавче провадження» стягувачем є фізична або юридична особа, на користь чи в інтересах якої видано виконавчий документ.

Відповідно до ст.19 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець відкриває виконавче провадження на підставі виконавчого документа, тому дана позовна вимога є передчасною, оскільки є питанням, пов'язаним з виконанням судових рішень.

У зв'язку з вищевикладеним, суд, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів приходить до висновку, про відсутність у матеріалах справи належних та допустимих у розумінні ст.ст.57-60 ЦПК України доказів порушення відповідачем виключних майнових авторських прав позивачів шляхом без договірного публічного сповіщення 19.07.2013 року з 21 год. 00 хв. до 22 год. 30 хв. в ефірі належного йому телеканалу «Real TV Estate» музичних творів з текстом, майнові авторські права на які знаходяться в колективному управлінні ДО УААСП, а саме: музичний твір «Same Road Same Reason», виконавець Acoustic Alchemy та «Violet Theme», виконавець Pochill; а також підстав звернення ДО УААСП в інтересах позивачів з позовом про стягнення з відповідача на користь позивачів, але на поточний рахунок ДО УААСП компенсацію за порушення виключних майнових авторських прав у розмірі 73 080 гривень та визнання ДО УААСП стягувачем у виконавчому провадженні.

На підставі викладеного, ст.ст.8, 41, 55 Конституції України, ст.ст.16, 426, 433 Цивільного Кодексу України, ст.ст.1, 15, 32, 33, 45, 47-52 Закону України «Про авторське право та суміжні права», керуючись ст. ст. 3-15, 57-60, 88, 208-209, 212-215, 294 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В :

У задоволенні позову Державної організації "Українське агентство з авторських та суміжних прав", ОСОБА_1, ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю "РЄАЛ ІСТЕЙТ-ТВ" про стягнення компенсації за порушення виключних майнових авторських прав - відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду м. Києва через Подільський районний суд м. Києва, шляхом подачі в десятиденний строк з дня його проголошення апеляційної скарги. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя С. М. Богінкевич