Провадження № 22-ц/773/1810/15 Категорія: 58 Доповідач: Матвійчук Л. В.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 грудня 2015 року місто Луцьк

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Волинської області в складі:

головуючого - судді Матвійчук Л.В.,

суддів - Русинчука М.М., Осіпука В.В.,

з участю секретаря Губарик К.А.,

представника позивача ОСОБА_1,

представника відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до Другого відділу державної виконавчої служби Луцького міського управління юстиції, Публічного акціонерного товариства ОСОБА_4 банк «Приватбанк», третя особа без самостійних вимог на стороні позивача ОСОБА_5 акціонерне товариство комерційний банк «Правекс-Банк» про звільнення майна з-під арешту за апеляційною скаргою представника позивача ОСОБА_3 ОСОБА_1 на рішення Луцького міськрайонного суду від 09 листопада 2015 року,

В С Т А Н О В И Л А:

Рішенням Луцького міськрайонного суду від 09 листопада 2015 року в задоволенні позову ОСОБА_3 до Другого відділу державної виконавчої служби Луцького міського управління юстиції, Публічного акціонерного товариства ОСОБА_4 «ПриватБанк», третя особа без самостійних вимог на стороні позивача ОСОБА_5 акціонерне товариство комерційний банк «Правекс-Банк» про звільнення майна з-під арешту відмовлено.

В апеляційній скарзі представник позивача ОСОБА_3 ОСОБА_1, покликаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просив рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення по суті позовних вимог.

Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з таких мотивів.

Судом встановлено, що 27.10.2008 року між АКБ «ПравексБанк» та ОСОБА_3 був укладений кредитний договір № 1159-084/08Р, відповідно до умов якого останній отримав кредитні кошти в сумі 97801 грн., зі сплатою 21,49% річних, з кінцевим терміном повернення 27.10.2015 року (а.с.6-8).

27.10.2008 року в забезпечення виконання зобовязань за кредитним договором між ОСОБА_3 та ПАТ КБ «Правекс-Банк» був укладений договір застави транспортного засобу, відповідно до умов якого позивач передав в заставу банку автомобіль «Шкода-Фабія», державний номерний знак НОМЕР_1, який належить на праві власності ОСОБА_3 на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії СС 086649, виданим 24.10.2008 року Луцьким ВРЕР УДАІ УМВС України у Волинській області (а.с.9-12).

Згідно ст. 572 ЦК України в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов'язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави).

Згідно ст. 14 ЗУ «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» пріоритет зареєстрованих обтяжень визначається у черговості їх реєстрації. Обтяжувач з вищим пріоритетом має переважне право на звернення стягнення на предмет обтяження.

Статтею 54 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено право заставодержателя звернутися до суду про звільнення заставленого майна з- під арешту.

Згідно ст. 60 Закону України «Про виконавче провадження», особа яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права на майно і про звільнення з - під арешту.

Відповідно п. 4 Постанови Пленуму Верховного суду України від 27.08.76 року №6 «Про судову практику в справах про виключення майна з опису» за правилами, встановленими для розгляду позовів про виключення майна з опису, розглядаються вимоги громадян і організацій, що ґрунтуються як на праві власності на описане майно, так і на праві володіння ним і відповідачами в справі суд притягує боржника, особу, в інтересах якої накладено арешт на майно.

Відповідно до ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до Витягу з Державного реєстру обтяжень рухомого майна на запит органу державної влади від 09.07.2015 року внесений запис про заставу автомобіля «Шкода-Фабія», державний номерний знак НОМЕР_1, підстава обтяження: договір застави транспортного засобу від 27.10.2008 року; обтяжувач: ПАТ КБ «Правекс -Банк»; боржник ОСОБА_3 (а.с. 14-16).

Постановами державних виконавців від 09.12.2010 року, від 07.03.2012 року, від 24.11.2014 року, про які вказує позивач, накладено арешт на все рухоме майно ОСОБА_3 в межах виконавчих проваджень про стягнення з нього боргу в користь ПАТ КБ «ПриватБанк».

Враховуючи наведене, суд першої інстанції дав належну оцінку представленим доказам, правильно встановивши, що права позивача накладенням арешту на належне йому рухоме майно не порушені дійшов обґрунтованого висновку про відмову в задоволенні позову.

Доводи апеляційної скарги, про те, що державним виконавцем не було повідомлено заставодержателя(ОСОБА_4) про накладення арешту на предмет застави(автомобіль) та не розяснено його право на звернення до суду з позовом про зняття арешту із заставленного майна є безпідставними, оскільки банк як заставодержатель не позбавлений можливості звернутись з позовом до суду про звільнення майна з-під арешту у випадку порушення його прав як заставодержателя. У данному випадку з позовом про звільнення майна з-під арешту звернувся боржник, права якого накладенням арешту на належний йому автомобіль, який перебуває в заставі банку не порушені.

Покликання позивача в апеляційній скарзі на те, що накладенням арешту на автомобіль порушене його право власності на належне йому рухоме майно не заслуговують на увагу, оскільки ОСОБА_3, будучи власником транспортного засобу, передав його в заставу банку, чим добровільно позбавив себе складової права власності щодо розпорядження цим майном, а тому накладенням арешту на це майно права боржника щодо власності на належне йому майно жодним чином не порушені.

Отже доводи апеляційної скарги є власним тлумаченням особи, яка подала апеляційну скаргу, норм чинного законодавства та обставин справи і не спростовують висновків суду та не містять встановлених законом підстав для скасування оскаржуваного рішення, яке постановлено з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_3 ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Луцького міськрайонного суду від 09 листопада 2015 року в даній справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий

Судді