У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 лютого 2015 року м. Чернігів

АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІГІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ у складі:

головуючого - суддіБобрової І.О.,
суддів:Висоцької Н.В., Шитченко Н.В.,
при секретарі:Зіньковець О.О.,
за участю:позивача ОСОБА_5, її представника адвоката ОСОБА_6, відповідача ОСОБА_7, що діє у власних інтересах та інтересах неповнолітніх ОСОБА_8, ОСОБА_8, ОСОБА_9, представника відповідача ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_10,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Чернігові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_5 на рішення Деснянського районного суду м.Чернігова від 20 січня 2015 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_11, ОСОБА_7, яка діє в своїх інтересах та інтересах неповнолітніх дітей ОСОБА_8, ОСОБА_12, ОСОБА_9 про усунення перешкод у користуванні житлом шляхом виселення,

- третя особа - орган опіки та піклування в особі Деснянської районної у місті Чернігові ради,

в с т а н о в и в:

В апеляційній скарзі ОСОБА_5 просить скасувати рішення Деснянського районного суду м.Чернігова від 20 січня 2015 року та ухвалити нове, яким повністю задовольнити позовні вимоги.

Рішенням Деснянського районного суду м.Чернігова від 20 січня 2015 року у задоволенні позову відмовлено.

Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що рішення прийняте з неправильним застосуванням норм матеріального права та з порушенням норм процесуального права. Так, апелянт зазначає, що судом не враховано покази свідків ОСОБА_13, ОСОБА_14 та ОСОБА_15; не враховано акт обстеження квартири, складений ОЖБК, в якому зазначено, що квартира знаходиться в антисанітарійному стані; не враховано також і неодноразові звернення до Чернігівського МВ міліції з приводу протиправних дій відповідачів.

В судовому засіданні апелянт та її представник підтримали доводи апеляційної скарги і просили її задовольнити.

Відповідач ОСОБА_7 та її представник в судовому засіданні послалися на безпідставність апеляційної скарги і просили відмовити в її задоволенні, надавши письмові заперечення .

Відповідач ОСОБА_11 в судове засідання не з'явилася. Про час розгляду справи була повідомлена належним чином, про що свідчить повідомлення про вручення 17.02.2015 поштового відправлення.

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідачів - орган опіки та піклування - належним чином був повідомлений про час розгляду справи, про що свідчить повідомлення про вручення 16.02.2015 поштового відправлення, проте свого представника до суду не направив.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення залишенню буз змін, виходячи з наступного.

Відповідно до ст.308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_5 зареєстрована в квартирі АДРЕСА_1 У спірній квартирі також зареєстровані син ОСОБА_5- ОСОБА_16, ІНФОРМАЦІЯ_2, колишня невістка - ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_3, а також онуки - ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_4, ОСОБА_8 та ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_5, що підтверджується довідками ОЖБК м.Чернігова № 1421 від 14.05.2014т № 139 від 28.07.2014.

Звертаючись з позовом до відповідачів, позивач зазначила дві підстави яким обґрунтовувалися позовні вимоги : 1) Захист права власності (ст.391 та 405 ЦК України); 2) Виселення відповідачів у зв'язку з систематичним порушенням прав співжиття, які роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі (ст.116 ЖК УРСР).

На власний розсуд трактуючи взаємозв'язок цих правових норм та, відповідно, позовних вимог, позивач просила усунути перешкоди в користуванні житлом шляхом виселення відповідачів.

На підтвердження права власності позивач надала фотокопію свідоцтва про право власності на нерухоме майно, що видано на підставі рішення № 167 виконкому Чернігівської міської ради від 17.07.2006 року (а.с.6). На вимогу суду оригінал цього свідоцтва наданий не був, оскільки, за словами позивача, він був втрачений . Згідно з інформаційною довідкою від 23.12.2014 (а.с.101), у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно відсутні відомості щодо наявності зареєстрованого права власності на спірну квартиру у позивача.

Відповідно до ч.4 ст.334 ЦК України, права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації.

В матеріалах справи дані щодо виникнення у позивача права власності на спірне нерухоме майно відсутні.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 ЦПК України. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

З огляду на вказане вище, ОСОБА_5 не довела суду того, що вона за вимогою про захист права власності є належним позивачем у справі.

Згідно зі ст. 116 ЖК Української РСР, якщо наймач, члени його сім'ї або інші особи, які проживають разом з ним, систематично руйнують чи псують жиле приміщення, або використовують його не за призначенням, або систематичним порушенням правил співжиття роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі чи в одному будинку, а заходи запобігання і громадського впливу виявились безрезультатними, виселення винних на вимогу наймодавця або інших заінтересованих осіб провадиться без надання іншого жилого приміщення.

Як роз'яснено постановою Пленуму Верховного Суду України № 2 від 12 квітня 1985 року «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України», при вирішенні справ про виселення на підставі ст. 116 ЖК Української РСР осіб, які систематично порушують правила співжиття і роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі або будинку, слід виходити з того, що при триваючій антигромадській поведінці виселення винного може статися і при повторному порушенні, якщо раніше вжиті заходи попередження або громадського впливу не дали позитивних результатів. Маються на увазі, зокрема, заходи попередження, що застосовуються судами, прокурорами, органами внутрішніх справ, адміністративними комісіями виконкомів, а також заходи громадського впливу, вжиті на зборах жильців будинку чи членів ЖЕК, трудових колективів, товариськими судами й іншими громадськими організаціями за місцем роботи або проживання відповідача (незалежно від прямих вказівок з приводу можливого виселення).

Судом встановлено, що ОСОБА_5 11 серпня 2014 року зверталась до чергової частини ЧМВ УМВС України в Чернігівській області із заявою про вжиття заходів до ОСОБА_11, мотивуючи це проживанням останньої у квартирі без законних підстав. У висновку від 21.08.2014 про результати перевірки за зверненням ОСОБА_5 дільничним інспектором ВДІМ ЧМВ УМВС України в Чернігівській області рекомендовано їй звернутись до суду в приватному порядку (а.с.11).

02 жовтня 2014 року позивач зверталась до чергової частини ЧМВ УМВС України в Чернігівській області із заявою про вжиття заходів до ОСОБА_7 та ОСОБА_11, мотивуючи це створенням останніми перешкод у користуванні квартирою, однак в ході перевірки заявниця просила припинити її проведення. Згідно з висновком від 15.10.2014 про результати перевірки по заяві ОСОБА_5 старшим дільничним інспектором ВДІМ ЧМВ УМВС України в Чернігівській області проведення перевірки закінчено (а.с.48).

Також, 30.06.2014 ОСОБА_16 (син позивача) звернувся до ЧМВ УМВС України в Чернігівській області з повідомленням про те, що ОСОБА_7 відмовляється добровільно залишити спірну квартиру. Після проведення перевірки старшим дільничним інспектором ВДІМ ЧМВ УМВС України в Чернігівській області складено висновок (а.с.10).

Разом з тим, до правоохоронних органів із заявами про неправомірну поведінку ОСОБА_16 двічі зверталась і ОСОБА_7 Проведення перевірок закінчено за проханням заявника, що підтверджується висновками ДІМ ВДІМ ЧМВ УМВС України від 28.04.2014 та 05.02.2014.

Судом встановлено, що офіційних попереджень за результатами проведених перевірок правоохоронними органами не виносилось.

Показання свідків, які на думку позивача не були враховані, не можуть стати підставою для скасування рішення суду, оскільки ст. 116 ЖК УРСР передбачає дії офіційного характеру, які передують виселенню, як вірно зазначив суд першої інстанції у своєму рішенні.

За таких підстав, суд першої інстанції вірно відмовив в задоволення позовних вимог про виселення відповідачів, як таких, що систематично порушують правила співжиття і роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі або будинку.

Доводи апелянта , що суд першої інстанції при ухваленні рішення не врахував акт обстеження квартири, складений ОЖБК, в якому зазначено, що квартира знаходиться в антисанітарійному стані, не можуть бути взяті до уваги в силу ст.11 ч.1 ЦПК України, оскільки вимоги про виселення відповідачів через систематичне руйнування чи псування жилого приміщення не заявлялися.

Статтею 9 ЖК Української РСР передбачено, що ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.

З огляду на викладене вище, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, оцінивши зібрані по справі докази відповідно до вимог ст. 212 ЦПК України, дійшов законного та обґрунтованого висновку про те, що підстави для виселення відповідачів із спірної відсутні.

Розглядаючи справу відповідно до ч.1 ст.303 ЦПК України, тобто в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що доводи викладені в апеляційній скарзі обґрунтованості судових висновків не спростовують, тому підстави для її задоволення відсутні.

Судове рішення постановлено з дотриманням норм матеріального і процесуального права. Підстави для його скасування відсутні.

Керуючись ст. 303, 307, 308, 313, 314, 315, 317, 319 ЦПК України,

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 відхилити.

Рішення Деснянського районного суду м.Чернігова від 20 січня 2015 року залишити без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів

Головуючий:Судді: