Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 лютого 2015 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Рівненської області в складі: головуючого судді - Боймиструка С.В., суддів: Гордійчук С.О., Рожина Ю.М.

секретар судового засідання - Ковальчук Л.В.,

з участю ОСОБА_1, ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги ОСОБА_1 та Відокремленого структурного підрозділу «Клесівське кар'єроуправління» на рішення Сарненського районного суду від 16 липня 2014 року в справі за позовом ОСОБА_1 до Відокремленого структурного підрозділу «Клесівське кар'єроуправління» Державного підприємства «Управління промислових підприємств Державної адміністрації залізничного транспорту України», Державного підприємства «Управління промислових підприємств Державної адміністрації залізничного транспорту України» про скасування наказів про внесення змін до штатного розпису, скорочення посади та про звільнення з роботи, поновлення на роботі, стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу та моральної шкоди,

В С Т А Н О В И Л А:

Рішенням Сарненського районного суду від 16 липня 2014 року позов задоволено частково: скасовано як незаконний наказ №28-ОС від 14 червня 2013 року відокремленого структурного підрозділу «Клесівське кар'єроуправління» Державного підприємства «Управління промислових підприємств» залізничного транспорту України про звільнення ОСОБА_1 з посади заступника директора ВСП «Клесівське кар'єроуправління» за п.1 ст. 40 КЗпП України у зв'язку з скороченням штату працівників і відмовою від переведення на іншу роботу.

Скасовано як незаконний наказ №47-ОС від 23 липня 2013 року відокремленого структурного підрозділу «Клесівське кар'єроуправління» Державного підприємства «Управління промислових підприємств» залізничного транспорту України про звільнення ОСОБА_1 з посади заступника директора ВСП «Клесівське кар'єроуправління» з 23 липня 2013 року за п.1 ст. 40 КЗпП України у зв'язку з скороченням штату працівників і відмовою від переведення на іншу роботу.

Скасовано як незаконний наказ №44/ОС від 14 серпня 2013 року Державного підприємства «Управління промислових підприємств» залізничного транспорту України «Про внесення змін до наказу ДП «УПП» УЗ від 10 червня 2013 року №28/ОС «Про звільнення ОСОБА_1.» щодо надання ОСОБА_1 відпустки з 15 червня 2013 року по 23 липня 2013 року та звільнення з займаної посади з 23 липня 2013 року.

Скасовано наказ №28-ОС від 10 червня 2013 року Державного підприємства «Управління промислових підприємств» залізничного транспорту України про звільнення ОСОБА_1 у зв'язку зі скороченням штату працівників за п.1 ст. 40 КЗпП України.

___________________________________________________________________________________________________

Справа №572/3080/13-ц Головуючий в суді І інст. - Власик Н.М.

Провадження № 22-ц /787/249/2015р. Суддя-доповідач - Боймиструк С.В.

Поновлено ОСОБА_1 на посаді заступника директора відокремленого структурного підрозділу «Клесівське кар'єроуправління» Державного підприємства «Управління промислових підприємств» залізничного транспорту України з 14.06.2013 року.

Рішення в частині поновлення на роботі допущено до негайного виконання.

Стягнуто з відокремленого структурного підрозділу «Клесівське кар'єроуправління» Державного підприємства «Управління промислових підприємств» залізничного транспорту України на користь ОСОБА_1 5014 грн. за час вимушеного прогулу та 3000 грн. у відшкодування моральної шкоди, всього 8014 грн.

В задоволенні решти позовних вимог відмовлено за безпідставністю позовних вимог.

На час апеляційного перегляду справи, ОСОБА_1 отриманий в даній справі виконавчий лист про поновлення його на роботі для примусового виконання в відділ ДВС не подавав, а відповідач самостійно в добровільному порядку наказ про поновлення на роботі ОСОБА_1 не видавав.

ОСОБА_1 у поданій на вказане рішення суду апеляційній скарзі покликався на його незаконність та необгрунтованість в частині відмови стягнути на його користь заробітної плати за час вимушеного прогулу в розмірі 24 936,83 грн., витрат на правову допомогу та судового збору.

Вказував, що разом з позовом ним була подана квитанція про оплату витрат на правову допомогу в розмірі 1500 грн. та судового збору, однак суд відмовив у стягненні цих сум.

Просив рішення Сарненського районного суду від 16 липня 2014 року скасувати в частині відмови у задоволенні позовних вимог щодо стягнення на його користь різниці в заробітку за період роботи в ДП «Укрбурштин» з 19 липня по 29 грудня 2013 року та з 11 квітня по 16 липня 2014 року, втраченого заробітку за період з 30.12.2013р. по 10.04.2014р., витрат на правову допомогу та сплаченого судового збору.

Ухвалити нове рішення про задоволення цих вимог, стягнувши з відокремленого структурного підрозділу «Клесівське кар'єроуправління» Державного підприємства «Управління промислових підприємств» залізничного транспорту України на його користь 5817,40 грн. різниці в заробітку за період роботи в ДП «Укрбурштин» з 19 липня по 29 грудня 2014 року, 3384,55 грн. - за період з 11 квітня по 16 липня 2014 року, 15734,88 грн. втраченого заробітку за період з 30.12.2013 р. по 10.04.2014 р., 1500 грн. витрат на правову допомогу та 229,40 грн. судового збору, сплаченого при подачі позову. В іншій частині рішення залишити без змін.

Відокремлений структурний підрозділ «Клесівське кар'єроуправління» у поданій на вказане рішення апеляційній скарзі покликався на його незаконність та необгрунтованість через порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Стверджував, що підставою для поновлення позивача на роботі суд вважав ту обставину, що його було звільнено в останній день відпустки, однак такий порядок звільнення повністю відповідає вимогам ч.1 ст. 3 ЗУ «Про відпустки», згідно з якою за бажанням працівника у разі його звільнення (крім звільнення за порушення трудової дисципліни) йому має бути надано невикористану відпустку з наступним звільненням, датою звільнення в цьому разі є останній день відпустки.

Вказував на невідповідність ОСОБА_1 кваліфікаційним вимогам, які ставляться до посади заступника директора, та його неспроможність виконувати завдання, передбачені посадовою інструкцією.

Доводив, що судом першої інстанції не конкретизовано, в чому полягає завдана ОСОБА_1 моральна шкода, оскільки перед звільненням йому була запропонована інша робота, була виплачена вихідна допомога та компенсація за невикористані відпустки, а через 23 дні після звільнення він влаштувався на більш доходну роботу в ДП «Укрбурштин».

Просив рішення Сарненського районного суду від 16 липня 2014 року скасувати та ухвалити нове рішення про відмову ОСОБА_1 у задоволенні позову в повному обсязі.

В запереченні на апеляційну скаргу Відокремленого структурного підрозділу «Клесівське кар'єроуправління» ОСОБА_1 зазначив про її безпідставність та просив залишити без задоволення, а рішення місцевого суду, крім тих його положень, які оскаржені ним в апеляційному порядку, залишити без змін.

ОСОБА_1 в судовому засіданні доводи своєї апеляційної скарги підтримав та просив її задовольнити, апеляційну скаргу Відокремленого структурного підрозділу «Клесівське кар'єроуправління» вважав безпідставною.

Представник Відокремленого структурного підрозділу «Клесівське кар'єроуправління» та ДП «Управління промислових підприємств Державної адміністрації залізничного транспорту України» ОСОБА_2 підтримав доводи апеляційної скарги, просив її задовольнити та відхилити вимоги апеляційної скарги ОСОБА_1

За результатами апеляційного розгляду колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає відхиленню, а апеляційна скарга ВСП «Клесівське кар'єроуправління» до часткового задоволення з таких підстав.

Задовольняючи позов та поновлюючи ОСОБА_1 на роботі на посаді заступника директора ВСП «Клесівське кар'єроуправління», суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем порушена процедура звільнення позивача, якого звільнено під його час перебування у відпустці.

Такий висновок місцевого суду не відповідає обставинам справи та вимогам закону.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку змін в організації виробництва праці, у тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Відповідно до роз'яснень, даних в п.19 Постанови Пленуму Верховного Суду України „Про практику розгляду судами трудових спорів" № 9 від 6 листопада 1992 року, розглядаючи трудові спори, пов'язані зі звільненням за п.1 ст.40 КЗпП, суди зобов'язані з'ясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджувався він за 2 місяці про наступне вивільнення.

Зазначених вимог при звільненні ОСОБА_1 відповідачем дотримано.

Наказ про внесення змін до штатного розпису за № 326 від 24 грудня 2012 року, яким скорочувалась посада заступника директора, що її обіймав ОСОБА_1, виданий директором ВСП за погодженням з ДП «Управління промислових підприємств Державної адміністрації залізничного транспорту України», в межах своїх повноважень, що вбачається з п. 5.1 Положення про відокремлений підрозділ ( т.1 а.с. 7, 12, 82).

Згідно з ч.ч. 2,3 ст.64 ГК України, функції, права та обов'язки структурних підрозділів підприємства визначаються положеннями про них, які затверджуються в порядку, визначеному статутом підприємства або іншими установчими документами. Підприємство самостійно визначає свою організаційну структуру, встановлює чисельність працівників і штатний розпис, тобто, таке право належить виключно роботодавцю, у зв'язку із чим, обговорення питання про доцільність проведення скорочення чисельності або штату працівників на підприємствах, в установах, організаціях не входить в компетенцію суду.

Крім того, на час звернення 15 липня 2013 року до суду в даній справі, ОСОБА_1 пропущено трьохмісячний строк на оскарження наказу № 326 від 24 грудня 2012 року, а представник відповідача категорично заперечував проти відновлення цього процесуального строку (т.1 а.с.234).

Відповідно до ст.49-2 КЗпП України, ОСОБА_1 був повідомлений 24 грудня 2012 року про скорочення займаної посади та наступне звільнення за п.1 ст. 40 КЗпП України з 1 березня 2013 року і йому були запропоновані наявні на підприємстві вакантні посади на які він не погодився, зазначивши що вони є робітничими, а не керівними (т.1 а.с.10, 182).

За погодженням з ВСП«Клесівське кар'єроуправління» та ДП «Управління промислових підприємств Державної адміністрації залізничного транспорту України», згідно поданої 20 лютого 2013 року ОСОБА_1 заяви про надання невикористаної відпустки, за день до звільнення йому була надана така відпустка тривалістю 102 дні, з 28 лютого по 14 червня 2013 року та попереджено, що датою звільнення буде останній день відпустки (а.с.41,54,55,129).

Відповідно до ч.1 ст.3 Закону України „Про відпустки ", за бажанням працівника у разі його звільнення (крім звільнення за порушення трудової дисципліни) йому має бути надано невикористану відпустку з наступним звільненням. Датою звільнення в цьому разі є останній день відпустки.

Умови за яких надається відпустка, ОСОБА_1 були відомі, що це не щорічна, а невикористана відпустка перед звільненням та обумовлений раніше його день звільнення 1 березня 2013 року, в зв'язку з використання ним права на відпустку, фактично перенесений на останній день відпустки.

Посилання ОСОБА_1 на неотримання відповідачем при його звільненні попередньої згоди профкому, не заслуговує на увагу, оскільки згідно вимог ст.43-1 КЗпП України, при звільненні керівника підприємства, установи, організації (філіалу, представництва, відділення та іншого відокремленого підрозділу), його заступників, такої згоди не потребується.

Отже, виданий наказ №28-ОС від 10 червня 2013 року Державного підприємства «Управління промислових підприємств» залізничного транспорту України про звільнення ОСОБА_1 у зв'язку зі скороченням штату працівників за п.1 ст. 40 КЗпП України з 14 червня 2013 року не суперечить ч.3 ст.40 КЗпП України, на що посилався місцевий суд вирішуючи даний спір та скасований ним безпідставно.

Оскільки при звільненні ОСОБА_1 були дотримані вимоги трудового законодавства, то підстав для його поновлення були відсутні. Відповідно відсутні підстави для стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, відшкодування моральної шкоди та понесених ним судових витрат.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що місцевий суд порушив норми матеріального та процесуального права, неповно з'ясував обставини, які мають значення для справи, його висновки не відповідають обставинам справи, а тому рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню в частині оскарженій відповідачем з ухваленням нового рішення про відмову позивачу в поновленні на роботі, стягненні середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди і судових витрат..

Керуючись ст.ст. 303, п.2 ч.1 ст. 307, 309, 313, 314, 316, 324-325 ЦПК України, колегія суддів

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Апеляційну скаргу Відокремленого структурного підрозділу «Клесівське кар'єроуправління» задовольнити частково.

Рішення Сарненського районного суду від 16 липня 2014 року скасувати в частині:

скасування наказу №28-ОС від 10 червня 2013 року Державного підприємства «Управління промислових підприємств» залізничного транспорту України про звільнення ОСОБА_1 у зв'язку зі скороченням штату працівників за п.1 ст. 40 КЗпП України;

поновлення ОСОБА_1 на посаді заступника директора відокремленого структурного підрозділу «Клесівське кар'єроуправління» Державного підприємства «Управління промислових підприємств» залізничного транспорту України з 14.06.2013 року та допущення рішення в частині поновлення на роботі до негайного виконання;

стягнення з відокремленого структурного підрозділу «Клесівське кар'єроуправління» Державного підприємства «Управління промислових підприємств» залізничного транспорту України на користь ОСОБА_1 5014 грн. за час вимушеного прогулу та 3000 грн. у відшкодування моральної шкоди, всього 8014 грн. та в задоволенні цих вимог ОСОБА_1 відмовити.

В решті рішення місцевого суду залишити без змін.

Рішення Апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий :

Судді: