АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/9316/15 Справа № 183/3761/15 Головуючий у 1 й інстанції - Парфьонов Д. О. Доповідач - Осіян О.М.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 грудня 2015 року м. Дніпропетровськ

Апеляційний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого - судді - Осіяна О.М.,

суддів - Глущенко Н.Г., Пищиди М.М.

за участю секретаря - Хлус Ю.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську апеляційну скаргу ОСОБА_2, ОСОБА_3

на рішення Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 21 вересня 2015 року по справі за позовом ОСОБА_2, ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про стягнення авансу, понесених витрат на придбання будівельних матеріалів та моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

Позивачі звернулись до суду з позовом до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про стягнення авансу, понесених витрат на придбання будівельних матеріалів та моральної шкоди, в якому, з урахуванням уточнень, просили для відновлення становища, яке існувало до його порушення у зв'язку з невиконанням відповідачами обов`язків щодо укладання договору купівлі-продажу домоволодіння АДРЕСА_1, стягнути грошову суму у розмірі 100 доларів США, що по курсу НБУ становить 2 200 грн., витрати на придбання будівельних матеріалів та купівлю інших товарів на ремонт цього будинку в сумі 8913,62 грн. та відшкодування моральної шкоди у розмірі 5 000 грн.

В обґрунтування позову посилались на те, що в червні 2007 року сторони домовились про купівлю 1/2 частини домоволодіння, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 за ціною 13 000 доларів США.

На підтвердження взятих двохсторонніх зобов'язань щодо користування зазначеним домоволодінням та подальшим оформленням договору купівлі-продажу 26 червня 2007 року позивачами передано відповідачам суму авансу в розмірі 100 доларів США, а відповідачі, в свою чергу, передали позивачам ключі від будинку.

26 червня 2007 року позивачі заселились в будинок, правомірно використовували його на протязі більш ніж три місяці та здійснили ремонт в будинку на суму 8 913 грн. 62 коп. Позивачі просили стягнути з відповідачів суму коштів, витрачених ними на ремонт будинку, суму авансу та моральну шкоду, понесену внаслідок того, що на протязі довгого часу вимушені були розшукувати відповідачів для врегулювання виниклого спору, збирати документи і наймати спеціалістів для отримання юридичної допомоги, що потребувало додаткових фізичних і психічних зусиль.

Рішенням Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 21 вересня 2015 року позовні вимоги задоволені частково.

Стягнуто із ОСОБА_5 на користь ОСОБА_3 суму авансового платежу в розмірі 2 200 грн. та витрати по сплаті судового збору в розмірі 243,6 грн.

В решті позову відмовлено.

В апеляційній скарзі позивачі просять скасувати рішення та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог у повному обсязі, посилаючись на неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам у справі та порушення судом норм матеріального права.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, суд вважає, що апеляційну скаргу позивачів необхідно відхилити, а рішення суду залишити без змін.

Приймаючи рішення про часткове задоволення позову, суд першої інстанції обґрунтовано виходив із того, що рішенням Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 02 березня 2012 року встановлено, що ОСОБА_4 станом на 02 березня 2012 року була власником 1/2 частини домоволодіння по АДРЕСА_1 на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 16 травня 2006 року після смерті батька ОСОБА_6, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1.

Мати позивачки ОСОБА_2 - ОСОБА_3 виявила бажання купити для своєї онуки - ОСОБА_7 будинок в м. Новомосковську. Для купівлі передала гроші ОСОБА_2

В червні 2007 року ОСОБА_2 домовилася з ОСОБА_5 купити 1/2 частину цього будинку за ціною 13 000 доларів США.

Відповідно до розписки від 26 червня 2007 року /а.с.10/, ОСОБА_2 передала ОСОБА_5 аванс в сумі 100 доларів США.

Як встановлено в судовому засіданні, відповідачка ОСОБА_5 отримала 100 доларів США не від ОСОБА_2, а від її доньки - ОСОБА_7, які належали ОСОБА_3

В серпні-вересні 2007 року ОСОБА_2 закупила будівельні матеріали: цемент, пісок, алебастр, замовила металопластикові вікна, двері, замінила весь електропровід в будинку, вивезла сміття з подвір'я. На ремонт будинку були витрачені кошти в сумі 8 913 гривень 62 копійки.

Судом також встановлено, що кошти на ремонт будинку надала ОСОБА_3 Дозвіл на проведення ремонту в будинку до укладення угоди купівлі-продажу, ОСОБА_5, яка діяла в інтересах неповнолітньої доньки ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, не давала.

У зв'язку із тим, що відповідач збільшила вартість будинку до 20 000 доларів США, позивачка відмовилася від його купівлі та просила повернути 100 доларів США та кошти, витрачені на ремонт будинку.

Судом встановлено, що правовідносини фактично виникли між ОСОБА_7 та ОСОБА_4 До цих правовідносин суд застосував приписи ст. 203, 215, 216, 220, 570, 635, 655, 657 ЦК України.

Суд обґрунтовано виходив із того, що оскільки договір купівлі-продажу між сторонами не був нотаріально посвідчений, письмово не укладався та фактично підтвердженням договору є складена відповідачкою ОСОБА_5 розписка про отримання авансового платежу, цей договір, укладений між сторонами - власником майна, в інтересах якого діяла ОСОБА_5, та ОСОБА_3, в інтересах якої діяла ОСОБА_7, на підставі ч. 1 ст. 220 ЦК України вважається нікчемним, що не суперечить і роз'ясненням п. 13 Постанови Пленуму ВСУ «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» № 9 від 06 листопада 2009 року.

Суд зазначив, що оскільки укладена між сторонами розписка підтверджує факт передачі позивачами відповідачу грошових коштів в рахунок наступного укладання договору купівлі-продажу житлового приміщення, а передаючи грошові кошти ОСОБА_7 діяла фактично за дорученням ОСОБА_8, договору купівлі-продажу будинку, або договору завдатку, які б за своєю формою та змістом відповідали вимогам закону, між сторонами укладено не було, то сплачена позивачами в рахунок вартості будинку сума в розмірі 100 доларів США є авансом і повинна бути повернута в тому розмірі, в якому вона і передавалася.

А тому сплачені кошти в розмірі 100 доларів США суд стягнув із ОСОБА_5, як законного представника ОСОБА_4, в еквіваленті до національної валюти.

Вирішуючи вимоги про стягнення із відповідачів на користь позивачів грошових коштів в сумі 8 913,62 грн., витрачених ОСОБА_2 на ремонт житлового приміщення, належного ОСОБА_4, суд посилався на ч. 1, 3 ст. 776 ЦК України, а також на те, що доказів укладення між сторонами договору найму житлового приміщення суду не надано, як не надано і належних та допустимих доказів наявності згоди відповідачів на проведення ремонту в приміщенні, належному ОСОБА_4 Крім того, відсутність такої згоди підтверджена і встановленими обставинами у рішенні суду у справі № 2-4520/11.

Також суд дійшов висновку, що не можуть вважатися понесені позивачем витрати і майновою шкодою, завданою неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю відповідачів, оскільки доказів на підтвердження наявності неправомірних рішень, дій чи бездіяльності так і зв`язку витрат із бездіяльністю відповідачів суду не надано. Також суд послався на те, що не є означені витрати, враховуючи положення ч.1 ст.22 ЦК України, і збитками, які завдані позивачам у результаті порушення їх цивільного права, оскільки доказів та посилань на те, які саме права позивачів є порушеними, з урахуванням встановлених вище обставин суду не надано.

Врахувавши усі обставини у справі та надані позивачами докази, суд дійшов обґрунтованого висновку, що позовні вимоги в цій частині та в частині відшкодування моральної шкоди, завданої діями відповідачів через укладання останніми недійсного правочину, задоволенню не підлягають.

Безпідставними є доводи позивачів в апеляційній скарзі про те, що оскільки судом був встановлений факт існування між сторонами договірних правовідносин та суд дійшов висновку про стягнення з відповідачів на їх користь суми авансового платежу, то і витрати на ремонт приміщення також мають бути стягнуті з відповідачів.

Відповідно до вимог ч. 1, 3 ст. 776 ЦК України поточний ремонт речі, переданої у найм, провадиться наймачем за його рахунок, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо наймодавець не провів капітального ремонту речі, що перешкоджає її використанню відповідно до призначення та умов договору, наймач має право; відремонтувати річ, зарахувавши вартість ремонту в рахунок плати за користування річчю, або вимагати відшкодування вартості ремонту; вимагати розірвання договору та відшкодування збитків.

Отже, належних та достовірних доказів, у відповідності до вимог ст. ст. 57-60, 64 ЦПК України, щодо укладення між сторонами найму житлового приміщення, позивачами не надано, як і не надано доказів щодо згоди власника житлового приміщення на проведення відповідних ремонтних робіт.

Обставини у справі судом першої інстанції з'ясовані у повному обсязі, а тому доводи скарги в цій частині нічим не підтверджені, та позивачка не наводить ніяких нових обставин, які б не досліджував суд при розгляді справи.

Отже, наведені в апеляційній скарзі доводи висновків суду не спростовують, а із матеріалів справи вбачається, що передбачені ст. 309 ЦПК України підстави для скасування чи зміни судового рішення відсутні, і оскаржуване рішення судом першої інстанції ухвалене із додержанням норм процесуального права та у відповідності із нормами матеріального права.

Керуючись ст.ст. 307, 308, 315 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2, ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 21 вересня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена у двадцятиденний строк у касаційному порядку.

Судді: