АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа № 22-ц/796/3286/2015 Головуючий у першій інстанції - Антонова Н.В.
Доповідач - Оніщук М.І.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 лютого 2015 року колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду міста Києва в складі:

головуючого судді Оніщука М.І.,

суддів Українець Л.Д., Шебуєвої В.А.,

при секретарі Троц В.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 - ОСОБА_4 на заочне рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 02 листопада 2010 року по цивільній справі за позовом Відкритого акціонерного товариства Комерційний банк «Надра» до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення боргу,

В С Т А Н О В И Л А:

У листопаді 2009 року ВАТ КБ «Надра» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_2., ОСОБА_3. про стягнення боргу.

В обґрунтування заявлених вимог позивач вказував, що 17.08.2006 між ВАТ КБ «Надра» та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір № 12/П/63/2006-840 строком до 16.08.2011 на суму 160 900,00 дол. США зі сплатою 9%, зобов'язавшись виплачувати кредит та відсотки згідно договору. Відповідач свої зобов'язання не виконав, внаслідок чого утворилась заборгованість.

В якості забезпечення виконання зобов'язання по кредиту між позивачем та ОСОБА_3 17.08.2006 був укладений договір поруки, відповідно до якого поручитель та позичальник відповідають перед кредитором як солідарні боржники.

Відповідачі порушили взяті на себе зобов'язання, визначені кредитним договором та договором поруки щодо вчасного повернення кредиту та плати за його користування (відсотків), що призвело до виникнення заборгованості, яка підлягає стягненню з відповідачів в солідарному порядку.

Заочним рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 02.11.2010 позов задоволено частково: стягнуто з ОСОБА_2 на користь ВАТ КБ «Надра» борг у сумі 143 601,51 доларів США, що становить 1 209 392 грн. та судові витрати у сумі 1 820 грн.

Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 20.10.2014 залишено без задоволення заяву ОСОБА_2 про перегляд заочного рішення.

Ухвалами Апеляційного суду м. Києва від 19.11.2014 відкрито апеляційне провадження та призначено справу до розгляду.

В судовому засіданні 10.12.2015 на обговорення учасників процесу було поставлено питання про повернення справи до суду першої інстанції для вирішення питання про ухвалення додаткового рішення, оскільки зі змісту оскаржуваного заочного рішення вбачається, що судом не було вирішено всі заявлені позовні вимоги, зокрема щодо задоволення чи відмови в задоволенні заявленої позивачем вимоги про солідарне стягнення заборгованості з боржника і поручителя, а також рішення суду не містить вирішення заявлених позивачем вимог про стягнення комісії та пені. Також, в мотивувальній частині рішення суд дійшов висновку про необхідність зменшення суми пені до 10 000 грн., однак не зазначив цю суму в резолютивній частині рішення. Вимога ж про стягнення комісії взагалі залишилась поза увагою суду.

Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 10.12.2014 справу повернуто до суду першої інстанції для вирішення питання про ухвалення додаткового рішення.

Додатковим рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 21.01.2015 доповнено рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 02.11.2010. Стягнуто з ОСОБА_3. солідарно з ОСОБА_2. на користь ВАТ «КБ «Надра» борг в сумі 143 601,51 доларів США, що становить 1 209 392 грн., з яких заборгованість в розмірі 975 988,61 грн. боргу по тілу кредиту, 158 922,82 грн. боргу по сплаті відсотків, 64 479,72 грн. по сплаті комісії, 10 000,00 грн. пені.

В апеляційній скарзі представник відповідача ОСОБА_2 - ОСОБА_4, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, просить скасувати рішення та ухвалити нове про відмову в задоволенні позову. Вважає, що суд першої інстанції дійшов хибного висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача заборгованості за кредитним договором, оскільки позивачем не було надано жодних доказів на підтвердження розрахунків суми нарахованої заборгованості за кредитним договором.

Особи, які беруть участь у справі в судове засідання не з'явились, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, про причини неявки суд не повідомили, заяв про відкладення розгляду справи не подавали. Колегія суддів, визнала за можливе розглянути справу за відсутності осіб, які не з'явились, оскільки їх неявка не перешкоджає апеляційному розгляду справи.

Заслухавши доповідь судді, вивчивши та дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції.

Згідно вимог ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення суду, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

На переконання колегії суддів оскаржуване рішення суду повністю відповідає вказаним вимогам процесуального закону.

Так, задовольняючи позов суд першої інстанції виходив з того, що відповідачі порушили взяті на себе зобов'язання, визначені кредитним договором та договором поруки щодо вчасного повернення кредиту та плати за його користування (відсотків), що призвело до виникнення заборгованості, яка, в силу вимог договору та закону, підлягає стягненню з відповідачів в солідарному порядку.

Вказаний висновок суду є законним та обґрунтованим, з огляду на наступне.

Як вбачається з матеріалів справи та вірно встановлено судом першої інстанції, що 17.08.2006 між ВАТ КБ «Надра» та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір №12/П/63/2006-840 строком до 16.08.2011 на суму 160 900 дол. США зі сплатою 9% річних.

В якості забезпечення виконання зобов'язання по кредиту між позивачем та ОСОБА_3 17.08.2006 був укладений договір поруки, відповідно до якого поручитель та позичальник відповідають перед кредитором як солідарні боржники.

Відповідно до п. п. 3.2.1, 3.2.3 Договору, відповідач зобов'язався щомісячно до 10 числа кожного місяця сплачувати черговий платіж на погашення кредиту, який становить 690 дол. США.

Судом першої інстанції обґрунтовано встановлено, що позивач повністю виконав перед відповідачем свої зобов'язання, передбачені умовами кредитного договору, надавши суму кредиту, натомість відповідач порушив взяті на себе зобов'язання щодо вчасного повернення кредиту та сплати відсотків за його користування, у зв'язку з чим виникла заборгованість.

Відповідно до наданого позивачем та перевіреного судом розрахунку заборгованість відповідача, станом на 14.07.2010, становить: 123 492,84 долари США, що еквівалентно 975 988 грн. 61 коп. - заборгованість за кредитом; 20 108,67 доларів США, що еквівалентно 158 922 грн. 82 коп. - заборгованість за відсотками; 8 158,69 доларів США, що еквівалентно 64 479 грн. 72 коп. Крім того, позивачем нарахована пеня в розмірі 258 881,59 доларів США, що еквівалентно 2 045 993 грн.

Доводи апеляційної скарги щодо недоведеності позивачем розміру заборгованості не можуть бути прийняті до уваги, оскільки матеріали справи містять розрахунок заборгованості, який проведений автоматизованою системою банку, відповідно до умов кредитного договору в якому також відображено суми погашення кредиту відповідачем. Натомість апелянт, вказуючи на невірність розрахунку, в порушення вимог ст. ст. 10, 60 ЦПК України, не надав належних та допустимих доказів на підтвердження своїх заперечень проти вимог позивача.

Відповідно до ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Відповідач, не сплативши у вказаний в договорі строк кредит, порушив вимоги ст. 530 ЦК України відповідно до якої, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін), тобто згідно ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором.

Згідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Відповідно до ст.ст. 525, 526, 530 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, при чому зобов'язання має виконуватися належним чином і у встановлений строк відповідно до умов договору.

Статтею 614 ЦК України передбачено, що особа, яка порушила зобов'язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно із ч. 2 ст. 615 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов'язання.

Стаття 629 ЦК України встановлює, що договір є обов'язковим до виконання сторонами.

Частина 1 ст. 1054 ЦК України визначає, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредити) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

При цьому, слід зазначити, що ч. 2 вказаної статті наголошує, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 «Позика», якщо інше не встановлено параграфом 2 «Кредит» і не випливає із суті кредитного договору.

Тому, відповідно до вимог ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

Разом з цим у відповідності до ч. 1 ст. 554 ЦК України, у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитом як солідарні боржники. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не вказано договором поруки.

З наведеного вбачається, що судом першої інстанції обґрунтовано встановлено, що позивач виконав належним чином свої зобов'язання за договором. Водночас, відповідачі, в односторонньому порядку, відмовились виконувати взяті на себе зобов'язання за договором кредиту, а отже в суді першої інстанції знайшов підтвердження факт неналежного виконання відповідачами своїх зобов'язань та, відповідно, суд цілком правомірно дійшов висновку про необхідність стягнення з відповідачів в солідарному порядку суми кредиту, відсотків, комісії, а також пені, яка була зменшена судом у відповідності до вимог ч. 3 ст. 551 ЦК України.

Отже, суд першої інстанції розглянув справу в межах заявлених позовних вимог та у відповідності з умовами договорів кредиту і поруки та вимогами закону і обґрунтовано дійшов висновку про солідарне стягнення з відповідачів заборгованості в сумі 1 209 392 грн., з яких: 975 988,61 грн. заборгованість по кредиту, 158 922,82 грн. заборгованість по сплаті відсотків, 64 479,72 грн. заборгованість по сплаті комісії та 10 000,00 грн. пеня., що відповідало розміру заборгованості, обрахованої банком станом на 14.07.2010.

Таким чином, колегія суддів вважає безпідставними та необґрунтованими доводи викладені в апеляційній скарзі про порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права.

Суд першої інстанції повно та всебічно розглянув справу, надав всім доводам сторін належну правову оцінку, оцінив належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності та постановив законне, правильне по суті і справедливе рішення.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, при цьому, не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Оскільки при апеляційному розгляді справи порушень норм матеріального і процесуального права, які є підставою для скасування судового рішення, в справі не виявлено, колегія суддів приходить до висновку про відхилення апеляційної скарги та залишення рішення суду без змін.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 218, 303, 304, 305, 307, 308, 313-315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 - ОСОБА_4 - відхилити.

Заочне рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 02 листопада 2010 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та протягом двадцяти днів може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий

Судді