Справа № 161/7872/15-ц Головуючий у 1 інстанції: Рудська С.М.
Провадження № 22-ц/773/1276/15 Категорія: 27 Доповідач: Овсієнко А. А.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 грудня 2015 року місто Луцьк

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Волинської області в складі:

головуючого - судді Овсієнка А.А.,

суддів - Лівандовської-Кочури Т.В., Карпук А.К.,

при секретарі Кирилюку О.О.,

з участю: позивача ОСОБА_1,

представника позивача ОСОБА_2,

третьої особи ОСОБА_3,

представника відповідача ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Просто-Страхування», третя особа на стороні позивача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - ОСОБА_3, про стягнення страхового відшкодування за апеляційною скаргою позивача ОСОБА_1 на рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 14 липня 2015 року,

встановила:

Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 14 липня 2015 року відмовлено в задоволенні вищевказаного позову ОСОБА_1

Не погоджуючись із таким рішенням суду, позивач подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне зясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права, просила його скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення її позову у повному обсязі.

В ході апеляційного розгляду даної справи позивач, її представник та третя особа апеляційну скаргу підтримали із зазначених у ній підстав, тоді як представник відповідача просив відхилити подану апеляційну скаргу з огляду на безпідставність наведених у ній доводів та залишити без змін рішення суду першої інстанції.

Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів апеляційної скарги та позовних вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення суду першої інстанції - залишенню без змін з наступних підстав.

Звернувшись до суду з вищевказаним позовом, ОСОБА_1 зазначила, що 15 жовтня 2014 року між нею та АТ «ПРОСТО-страхування» було укладено договір № 1401695 ПКС добровільного страхування належного позивачу легкового автомобіля марки «SKODA RAPID», державний реєстраційний номер НОМЕР_1, на випадок його пошкодження з лімітом страхового відшкодування 220000 грн.

В результаті ДТП, яка мала місце 26 листопада 2014 року з вини водія ОСОБА_5, даний транспортний засіб отримав пошкодження. Вартість матеріального збитку, спричиненого власнику, становить 224408 грн. 70 коп. згідно висновку оцінювача.

Покликаючись на те, що відповідач неправомірно відмовляється виплачувати страхове відшкодування, ОСОБА_1 просила суд стягнути на її користь з ПРАТ «ПРОСТО-страхування 224408 грн. 70 коп. страхового відшкодування, 6732 грн. 26 коп. неустойки (ч.5 ст.10 Закону України «Про захист прав споживачів), 2785 грн. 12 коп. 3% річних (ст.625 ЦК України), 74503 грн. 66 коп. інфляційних втрат (ст.625 ЦК України), 20000 грн. моральної шкоди.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із того, що позивачем було порушено умови договору страхування, а саме - всупереч п.2.11.2.20 після 15 листопада не замінено літній комплект шин на зимовий. Дана обставина, на думку суду, є належною підставою для відмови у виплаті страхового відшкодування згідно з п.2.11.3.9 договору.

З такими висновками суду першої інстанції погоджується і колегія суддів.

Так, відповідно до ст.979 ЦК України, ст.16 Закону України «Про страхування» за договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Судом першої інстанції встановлено, що позивач ОСОБА_1 є власником автомобіля марки «SKODA RAPID», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 (а.с.62).

05 жовтня 2015 року між АТ «Просто-Страхування» та ОСОБА_1 укладено договір серії ПКС №1401695 добровільного страхування належного позивачу легкового автомобіля марки «SKODA RAPID», державний реєстраційний номер НОМЕР_1, на випадок його пошкодження з лімітом страхового відшкодування 220000 грн. (а.с. 33-37, 39).

26 листопада 2014 року внаслідок дорожньо-транспортної пригоди автомобіль марки «SKODA RAPID», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 під керуванням водія ОСОБА_3 зазнав механічних пошкоджень (а.с.9).

Постановою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 22 грудня 2015 року ОСОБА_3 визнаний винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КпАП України, зокрема в тому, що 26.11.2014 року керуючи автомобілем марки «SKODA RAPID», державний реєстраційний номер НОМЕР_1, в м.Луцьку по вул.Львівській він не вибрав безпечну швидкість руху, не врахував дорожню обстановку, не дотримався безпечної дистанції та скоїв зіткнення з автобусом марки «БАЗ», державний реєстраційний номер НОМЕР_2, що зупинився на зупинці громадського транспорту, внаслідок чого транспортні засоби зазнали механічних пошкоджень (а.с.8).

27 листопада 2014 року позивач ОСОБА_1 звернулася до ПАТ «Просто-Страхування» з повідомленням про подію, що має ознаки страхової (а.с. 39 (зворот)- 40).

29 січня 2015 року ПАТ «Просто-Страхування» відмовлено ОСОБА_1 у виплаті страхового відшкодування на підставі п.2.11.3.9 (13) договору страхування у звязку з невиконанням позивачем вимог п.2.11.2.20 договору (після 15 листопада не замінено літній комплект шин на зимовий).

Дійсно, згідно з п.2.11.2.20 договору страхування страхувальник зобовязаний забезпечити відповідність комплекту шин кліматичним умовам (сезону експлуатації), в яких експлуатується транспортний засіб. При цьому, зимовим сезоном вважається період з 15 листопада по 15 березня включно.

Судом встановлено, і дана обставина не заперечувалася позивачем та третьою особою, що на момент ДТП на автомобілі було встановлено літній комплект шин.

Відповідно до п.2.11.3.9 договору страховик має право відмовити страхувальнику у виплаті страхового відшкодування або зменшити його розмір у випадку, зокрема, невиконання та/або порушення страхувальником умов договору.

Разом з тим, даний договір не містить жодних критеріїв розмежування наслідків невиконання та/або порушення страхувальником умов договору, зокрема, договором не передбачено, за яких конкретно порушень умов договору страхувальник має право відмовити у виплаті страхового відшкодування, а за яких зменшити його розмір і в якій сумі.

Відповідно до ч.8 ст.18 Закону України «Про захист прав споживачів» нечіткі або двозначні положення договорів із споживачами тлумачаться на користь споживача.

Таким чином, в контексті вищевказаної норми закону положення п.2.11.3.9 договору страхування слід розуміти насамперед як підставу для зменшення суми страхового відшкодування за умови порушення страхувальником вимог п.2.11.2.20 договору, а не як категоричну підставу для відмови у його виплаті взагалі.

Відповідно до ст.8 Закону України «Про страхування» страховий випадок це подія, передбачена договором страхування або законодавством, яка відбулася і з настанням якої виникає обов'язок страховика здійснити виплату страхової суми (страхового відшкодування) страхувальнику, застрахованій або іншій третій особі.

Відповідно до ст.9 Закону України «Про страхування» страхове відшкодування - страхова виплата, яка здійснюється страховиком у межах страхової суми за договорами майнового страхування.

Пунктом 2.8.7 (2) договору страхування передбачено, що розмір страхового відшкодування обмежується у випадку пошкодження застрахованого ТЗ розміром страхової суми за ризиком «Пошкодження», але не більше дійсної (ринкової) вартості ТЗ на дату настання страхового випадку. В будь-якому разі, відповідно до чинного законодавства, страхове відшкодування не може перевищувати розміру прямого збитку.

Згідно з п.п.1.9.1, 1.10 договору страхова сума за ризиком «пошкодження» становить 220000 грн.

Відповідно до п.2.8.18 договору, у випадку, коли вартість відновлювального ремонту ТЗ перевищує 70% страхової суми за ризиком «Пошкодження», виплата страхового відшкодування здійснюється на умовах «Повна загибель».

Тобто, у такому випадку виплата відшкодування здійснюється відповідно до дійсної ринкової вартості транспортного засобу на момент настання страхового випадку (але не більше страхової суми по ризику «пошкодження»), за вирахуванням вартості придатних залишків застрахованого транспортного засобу (п.2.8.19 договору).

Згідно з висновком судової автотоварознавчої експертизи від 19 листопада 2015 року №8126 (а.с.180-187) пошкоджений в результаті ДТП застрахований автомобіль підлягає відновленню відповідно до технічних вимог виробника і таке відновлення є економічно доцільним. При цьому експертом констатовано, що ринкова вартість застрахованого автомобіля на момент настання страхового випадку становила 234030 грн., а вартість матеріального збитку, завданого в результаті пошкодження цього автомобіля станом на 26.11.2014 року складає 229172 грн. 38 коп., тоді як вартість придатних залишків застрахованого транспортного засобу 248280 грн.

Вищевказаний висновок експерта складений у відповідності до вимог чинних нормативних актів та методик в галузі проведення даного виду експертиз, не оспорюється сторонами у справі, а відтак є належним та допустимим доказом у даній справі.

Таким чином, оскільки вартість придатних залишків застрахованого транспортного засобу (248280 грн.) перевищує не лише страхову суму 220000 грн., а й ринкову вартість застрахованого автомобіля на момент настання страхового випадку - 234030 грн., а також вартість матеріального збитку, завданого в результаті пошкодження автомобіля на момент настання страхового випадку - 229172 грн. 38 коп., то обчислене за правилами п.2.8.19 договору значення суми страхового відшкодування взагалі є відємним (220000 грн. (страхова сума) - 1100 грн. (0,5 % безумовної франшизи) - 248280 грн. (вартість придатних залишків застрахованого транспортного засобу) = - 29380 грн.).

За таких обставин колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно дійшов висновку про безпідставність заявленого позову і тому обґрунтовано відмовив у його задоволенні.

Доводи апеляційної скарги не спростовують наведених вище висновків суду.

Відповідно до ч.1 ст.308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин апеляційну скаргу позивача слід відхилити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін як таке, що ухвалене з додержанням вимог закону.

Керуючись ст.ст.303, 307, 308, 313-315, 319 ЦПК України, колегія суддів,

ухвалила:

Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 14 липня 2015 року в даній справі залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий

Судді