Дата документу Справа №
Апеляційний суд Запорізької області
№22-ц/778/585/15 Головуючий у 1 інстанції Носик М.А.
Суддя-доповідач Краснокутська О.М.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 лютого 2015 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Запорізької області у складі:

Головуючого: Пільщик Л.В.,

Суддів: Краснокутської О.М.,

Кочеткової І.В.

При секретарі Евальд Д.Д.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства Комерційний банк "Приватбанк", апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Василівського районного суду Запорізької області від 24 листопада 2014 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк "Приватбанк" до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором , -

В С Т А Н О В И Л А:

У вересні 2013 року ПАТ КБ "Приватбанк" звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

В обґрунтування позову позивач зазначав, що відповідно до укладеного договору №б/н від 24 березня 2006 року ОСОБА_3 отримав кредит у розмірі 5 000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

Відповідач надав свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою складає між ним та Банком Договір, що підтверджується його підписом у заяві.

У порушення норм 526,527,530 ЦК України та умов договору відповідач зобов'язання за вказаним договором належним чином не виконав, у зв'язку з чим станом на 31 липня 2013 року виникла заборгованість - 24404,46 грн., яка складається з: 5029,09 грн. - заборгованість за кредитом; 17737,06 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; а також штрафи відповідно до пункту 8.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500,00 грн. (фіксована частина), 1138,31 грн. (процентна складова).

На підставі викладеного позивач просив суд стягнути з відповідача на його користь заборгованість за кредитним договором № б/н від 24 березня 2006 року у розмірі 24404,46 грн. та судові витрати.

Рішенням Василівського районного суду Запорізької області від 14 жовтня 2013 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Запорізької області від 26 листопада 2013 року, позов ПАТ КБ "Приватбанк" задоволено.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 19 березня 2014 року касаційну скаргу ОСОБА_3 задоволено частково. Рішення Василівського районного суду Запорізької області від 14 жовтня 2013 року та ухвалу апеляційного суду Запорізької області від 26 листопада 2013 року скасовано, справу передано на новий розгляд до суду першої інстанції.

Рішенням Василівського районного суду Запорізької області від 24 листопада 2014 року позов ПАТ КБ "Приватбанк" задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ПАТ КБ "Приватбанк" заборгованість за кредитним договором від 24 березня 2006 року в загальній сумі 12223, 24 грн., з яких: 913, 44 грн. - заборгованість за кредитом з вересня 2010 року по липень 2013 року, 10227, 74 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом з вересня 2010 року по липень 2013 року, 500 грн. - штраф (фіксована частина), 582, 06 грн. - штраф (процентна складова).

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ПАТ КБ "Приватбанк" витрати по сплаті судового збору в розмірі 243, 60 грн.

Не погоджуючись з рішенням суду, ПАТ КБ "Приватбанк" подало апеляційну скаргу, в якій посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить змінити рішення суду в частині відмови в задоволенні позову та ухвалити в цій частині нове рішення, яким позовні вимоги ПАТ КБ "Приватбанк" про стягнення заборгованості в повному обсязі задовольнити, в іншій частині рішення залишити без змін.

Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, у якій зазначає про надання судом першої інстанції неналежної оцінки доказам і неправильні висновки суду ,оскільки позивачем пропущений строк позовної давності. Просить рішення скасувати, провадження у справі закрити.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю - доповідача, пояснення учасників апеляційного розгляду, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційних скарг і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга ПАТ КБ "Приватбанк" підлягає відхиленню, апеляційна скарга ОСОБА_3 - частковому задоволенню за таких підстав.

Згідно до вимог ст. 309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

Скасовуючи рішення Василівського районного суду Запорізької області від 14 жовтня 2013 року та ухвалу апеляційного суду Запорізької області від 26 листопада 2013року у даній справі, Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ в ухвалі від 19 березня 2014 року зазначив,що строк дії кредитного договору визначається не тільки Умовами і правилами надання банківських послуг, а і іншими положеннями,вказаними,зокрема у Пам"ятці клієнта та строком дії кредитної картки,що належить дослідити суду при новому розгляді справи , надати доказам належної оцінки з урахуванням встановлених обставин щодо часу виникнення у позивача права на звернення до суду з вимогами і дотримання позовної давності.

Згідно до вимог ч.4 ст. 338 ЦПК України висновки і мотиви,з яких скасовані рішення,є обов"язковими для суду першої чи апеляційної інстанції при новому розгляді справи.

За змістом вимог ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Згідно до вимог ст.. 213 ЦПК України Рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення,яким суд,виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обгрунтованим є рішення,ухвалене на основі повно і всебічно з"ясованих обставин ,на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень,підтверджених тими доказами,які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно до вимог ст.. 214ч.1 ЦПК під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, такі питання:чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються;чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження;

які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин;

яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин;

чи слід позов задовольнити або в позові відмовити;

Оскаржуване рішення не відповідає зазначеним вимогам закону.

Відповідно до ст. ст. 1049, 1050 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Згідно до припису ст.530 ЦК України якщо у зобов"язанні встановлений строк( термін)його виконання,то воно підлягає виконанню у цей строк(термін).

Згідно з ч.5 ст. 261 ЦК України за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

Згідно до вимог ст.257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Із позовних вимог вбачається і судом першої інстанції встановлено,що на підставі заяви ОСОБА_3 від 24.03.2006 року , Умов та правил надання банківських послуг , Правил користування платіжною карткою ЗАТ КБ "Приватбанк", які разом складають кредитний договір,що підтверджується підписом позичальника на заяві, ЗАТ КБ "Приватбанк", правонаступником якого є ПАТ КБ "Приватбанк",24 березня 2006 року надав ОСОБА_3 кредит в сумі 5000гр. шляхом встановлення кредитного ліміту на платіжну картку№ НОМЕР_1,відкриту на ім."я відповідача, зі сплатою 36% річних на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим строком повернення,що відповідає строку дії картки.Із заяви ОСОБА_3 про отримання кредиту(а.с.6) видно,що строк дії карти - 2 роки.

За змістом укладеного кредитного договору, Пам"ятки клієнта(а.с.106) банк надав позичальнику кредитні кошти на умовах обов"язкових щомісячних платежів клієнта,які розраховуються як процент поточного залишку заборгованості по кредиту,розмір якого визначений Умовами з встановленням мінімального розміру поточного платежу.

Із матеріалів справи також видно, що відповідач отримав від банку грошові кошти , користувався ними,знімаючи зі свого рахунку і частково повертав кредит у період 2006-2007 роки, а з листопада 2007 року виконання своїх зобов"язань за договором припинив .Останній платіж відповідачем здійснений 06.11.2007 року, що підтверджується випискою із рахунку ОСОБА_3.(а.с.4-5) і не заперечується сторонами у справі.

Задовольняючи частково позовні вимоги і стягуючи з відповідача на користь позивача заборгованість за кредитом з вересня 2010р. по липень 2013року в сумі 12223гр.24 коп.,із яких : 913гр.44коп. заборгованість за тілом кредиту,10227гр.74коп.-заборговаість за процентами, штраф в сумі 1082гр.06коп., суд першої інстанції застосував позовну давність до вимог,що заявлені до вересня 2010року,виходячи із того,що порядок погашення заборгованості за кредитом сторонами визначений шляхом сплати щомісячних платежів,які відповідач припинив здійснювати з листопада 2007 року, проте позивач звернувся до суду з позовом про стягнення заборгованості у вересні 2013 року з пропуском строку позовної давності на частку позовних вимог, що відповідач просив суд застосувати у даному спорі.

Судова колегія вважає,що такі висновки суду не у повній мірі ґрунтуються на здобутих у справі доказах,яким суд у порушення вимог ст.ст. 212 ,214ЦПК України не надав належної оцінки,не взяв до уваги всі фактичні дані,які мають для справи значення, внаслідок чого неправильно вирішив спір , постановив незаконне і необгрунтоване рішення.

За умовами укладеного сторонами кредитного договору кінцевим строком повернення кредиту є строк,що відповідає строку дії картки. Із заяви ОСОБА_3 про отримання кредиту(а.с.6) видно,що при укладенні кредитного договору він отримав кредитну картку НОМЕР_1 (а.с.190 зв.) , строк дії якої у заяві зазначений - 2 роки, проте із самої кредитної карти відповідача видно, що строк дії цієї картки- березень 2009 року. Зазначена кредитна картка оглянута судовою колегією у судовому засіданні.

Суду не надана Пам"ятка клієнта,що підлягала видачі відповідачу при укладені кредитного договору, а також докази щодо надання йому зазначеної Пам"ятки.

За вимогами ч.1,ч.5 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня,коли особа довідалась або могла довідатись про порушення свого права або про особу,яка його порушила. За зобов"язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

За висновками Верховного Суду України,викладеними у постанові від 19 березня 2014 року у справі №6-14 цс14 ,яка відповідно до положень ст.360-7 ЦПК України є обов"язковою для всіх судів України,за таким договором,що визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту,перебіг позовної давності щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту у повному обсязі- зі спливом останнього дня місяця дії картки(ст.261 ЦК України), а не закінченням строку дії договору.

В п.п.3.1.3 пункту 3 Правил користування кредитною карткою передбачено, що по закінченню строку дії картки відповідна картка продовжується банком на новий строк (шляхом надання клієнту картки з новим строком дії), якщо раніше (до початку місяця закінчення строку дії картки) не надійшла письмова заява держателя про закриття картрахунку, а також за умови наявності грошових коштів на картрахунку для оплати послуг по виконанню розрахункових операцій на картрахунку (в передостанній день місяця закінчення строку дії) і при додержанні інших умов продовження, передбачених договором.

У разі наявності перевитрати платіжного ліміту по картці та непогашення його клієнтом на протязі шести місяців, картка закривається (п.9.4 Умов та правил надання банківських послуг).

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

У порушення вимог ст.60 ЦПК України докази щодо наявності коштів на картці НОМЕР_1 для продовження її дії відповідно до п.п. 3.1.1, п.п.3.1.3 Правил , а також щодо відсутності підстав для закриття картки ,позивачем суду не надані.

У засіданні судової колегії представник позивача стверджував,що відповідачу була видана нова кредитна картка з продовженим строком дії, проте доказів щодо отримання відповідачем іншої кредитної картки з іншим строком її дії,ніж зазначений у картці від 24.03.2006 року, дату її отримання і наявність для цього підстав банк відповідачу не надав, посилаючись як на доказ на скріншот з програмного комплексу ПАТ "КБ"Приватбанк".

Суд,посилаючись на дані з програмного комплексу ПАТ "КБ"Приватбанк" скріншот , помилково виходив із того,що строк дії картки ОСОБА_3- до березня 2013року,проте такі дані не є належними доказами у справі у розумінні ст.57 ЦПК України,оскільки не є фактичними даними, а є лише опосередкованою інформацією без визначення її джерела і спростовуються безпосередніми даними з самої картки,із якої вбачається строк її дії- березень 2009 року, а також іншими зазначеними доказами у їх сукупності.

Таким чином із здобутих у справі доказів вбачається,що остаточний строк погашення кредиту в цілому є березень 2009 року,що відповідає строку дії картки відповідача.

До суду з даним позовом банк звернувся 05.09. 2013 року з пропуском передбаченого ст. 257 ЦК Украіни строку. Позивач не посилався на поважність причин пропуску позовної давності та заяву про поновлення строку не подавав.

Відповідач просив суд застосувати позовну давність до вимог банку в цілому, проте суд дійшов помилкових висновків про те,що лише за період до вересня 2010року банк пропустив строк позовної давності.

Суд не надав належної оцінки доказам у справі у їх сукупності,не взяв до уваги те,що оскільки остаточний строк виконання зобов"язання за кредитом ,наданим ОСОБА_3,є березень 2009 року,то у відповідності до вимог ст. 261ч.1,ч.5 ЦК України саме з цього часу починається перебіг позовної давності за вимогами щодо виконання договору в цілому,не звернув увагу на те,що позивачем пропущена не тільки позовна давність щодо вимог про стягнення боргу у період до вересня 2010року, але й щодо остаточного погашення боргу,внаслідок чого неправильно вирішив справу.

Доводи апеляційної скарги ПАТ КБ "Приватбнак" про те,що позивачем не пропущений строк позовної давності з посиланням на продовження строку дії картки відповідача до березня 2013 року і скріншот з програмного комплексу, є неспроможними,спростовуються наведеними вище доказами і вимогами процесуального закону.

З огляду на зазначене і те,що у порушення ч. 3 ст. 10 ЦПК України позивач не довів ті обставини, на які він посилається як на підставу своїх вимог ,судова колегія приходить до висновку про те,що оскаржуване рішення підлягає скасуванню з постановленням нового рішення про відмову у задоволенні позову.

Керуючись ст.ст. 307,309 ЦПК України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства Комерційний банк "Приватбанк" відхилити.Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Василівського районного суду Запорізької області від 24 листопада 2014 року у цій справі скасувати.

У задоволенні позовних вимог Публічного акціонерного товариства "Комерційний банк "Приватбанк" до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржено протягом двадцяти днів шляхом подачі касаційної скарги до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий:

Судді: