Справа № 2/638/2663/15
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
25 березнея 2015 року Дзержинський районний суд м. Харкова
В складі: головуючого - судді Штих Т.В.
при секретарі Кондратюк І.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства « Банк « Фінанси та кредит» про стягнення депозитного вкладу та відшкодування за прострочення виконання зобов'язань,-
До суду звернулася з позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства « Банк « Фінанси та кредит» про стягнення депозитного вкладу та відшкодування за прострочення виконання зобов'язань
В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що 31 жовтня 2012 року між нею та відповідачем, був укладений Договір № 6168/370-12 про банківський строковий вклад (депозиту ) «Класік» на 370 днів в іноземній валюті. Згідно п. 1.1 даного договору відповідач зобов`язувався прийняти від неї грошову суму вкладу в сумі 1030,00 євро (одна тисяча тридцять євро 00 євроцентів). Відповідно до п. 1.2. Договору 1 позивач нараховує і виплачує їй проценти за ставкою 8% річних. Строк дії Договору складав 370 днів до 05 листопада 2013 р. Відповідно до п. 1.1. Договору , позивачка внесла в касу Відповідача 1030 євро в день підписання Договору, на депозитний рахунок згідно умов Договору. Відносно Договору 2. 21 січня 2014 року між позивачкою та Відповідачем, був укладений Договір - заява № 350697/ 446/ 370-14 про банківський строковий вклад (депозиту ) «Класік» на 370 днів в іноземній валюті Згідно п. 1 Договору 2 Відповідач зобов`язувався прийняти від позивачки грошову суму вкладу в сумі 4015,00 дол. США (чотири тисячі п'ятнадцять 00 центів). Відповідно до п. 2. Договору 2 Позивач нараховує і виплачує позивачці проценти за ставкою 10 % річних. Строк дії Договору 2 складав 370 днів до 26 січня 2015 р. Відповідно до п. 1 Договору 2, позивачка внесла в касу Відповідача 4015,00 дол. США в день підписання Договору, на депозитний рахунок згідно умов Договору. Проте після сплину часу дії договорів відповідач не повернув вклади позивачці. Тому позивачка просить стягнути з відповідача суму за договорами, три проценти річних від простроченої суми та моральну шкоду.
Позивачкою надано до суду письмову заяву, в якій вона підтримав позов у повному обсязі та просить задовольнити, не заперечував проти заочного розгляду справи.
Відповідач, будучі належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи, в судове засідання повторно не з'явився.
Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення і послався, щодо тривалості розгляду даної справи, яка пов'язана поведінки відповідача, та з урахуванням подання позовної заяви у лютому 2015 року, на справу " Писатюк проти України ", в якій Європейський суд з прав людини зазначив, що " розумність тривалості провадження має оцінюватись в світлі обставин справи та з урахуванням таких критеріїв: складність справи, поведінка заявника та компетентних органів, а також важливість предмета розгляду для заявника.
Враховуючи, що в справі є достатні матеріали про права і правовідносини сторін, відповідача належним чином було повідомлено про місце і час судового засідання, позивач не заперечує проти розгляду справи у відсутність відповідача та ухваленні заочного рішення на підставі наявних у справі доказів, суд розглядає справу у відсутність відповідача, відповідно до ст. ст. 224, 225 ЦПК України.
Відповідно до положень ч. 2 ст.158 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності.
Згідно з положеннями ч. 2 ст. 197 ЦПК України за відсутністю осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Вивчивши матеріали справи суд приходить до висновку про обгрнтованість позовних вимог.
При цьому суд виходить з того, що статтями 10,11,60 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності, згідно з якими кожна сторона повинна довести ті обставини, на які посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, а суд розглядає справу в межах заявлених вимог і вирішує справу на підставі наданих доказів.
Даний принцип полягає у прояві в змагальній формі ініціативи та активності осіб, які беруть участь у справі.
Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин даної справи. Сторони зобов'язані визначити коло фактів, на які вони посилаються,я к на підставу своїх вимог та заперечень, і довести обставини, якими вони обґрунтовують ці вимоги й заперечення, крім випадків, встановлених ст. 61 ЦПК України.
Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь - які фактичні дані,на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці данні встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко-і відеозаписів, висновків експертів.
Згідно ч.1 ст. 64 ЦПК України письмовими доказами є будь - які документи, акти, довідки, листування службового або особистого характеру або витяги з них, що містять відомості про обставини, які мають значення для справи.
Аналізуючи докази надані сторонами, суд визнав доведеними такі факти:
Вивчивши матеріали справи, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню.
Судом встановлено, що 31 жовтня 2012 року між нею та відповідачем, був укладений Договір № 6168/370-12 про банківський строковий вклад (депозиту ) «Класік» на 370 днів в іноземній валюті. Згідно п. 1.1 даного договору відповідач зобов`язувався прийняти від неї грошову суму вкладу в сумі 1030,00 євро (одна тисяча тридцять євро 00 євроцентів). Відповідно до п. 1.2. Договору 1 позивач нараховує і виплачує їй проценти за ставкою 8% річних. Строк дії Договору складав 370 днів до 05 листопада 2013 р. Відповідно до п. 1.1. Договору , позивачка внесла в касу Відповідача 1030 євро в день підписання Договору, на депозитний рахунок згідно умов Договору. Відносно Договору 2. 21 січня 2014 року між позивачкою та Відповідачем, був укладений Договір - заява № 350697/ 446/ 370-14 про банківський строковий вклад (депозиту ) «Класік» на 370 днів в іноземній валюті Згідно п. 1 Договору 2 Відповідач зобов`язувався прийняти від позивачки грошову суму вкладу в сумі 4015,00 дол. США (чотири тисячі п'ятнадцять 00 центів). Відповідно до п. 2. Договору 2 Позивач нараховує і виплачує позивачці проценти за ставкою 10 % річних. Строк дії Договору 2 складав 370 днів до 26 січня 2015 р. Відповідно до п. 1 Договору 2, позивачка внесла в касу Відповідача 4015,00 дол. США в день підписання Договору, на депозитний рахунок згідно умов Договору.
Згідно п. 10.12 Постанови правління НБУ № 492 від 12.11.2003 «Про затвердження інструкції про порядок відкриття, використання і закриття рахунків у національній та іноземних валютах», кошти на вкладний (депозитний) рахунок фізичної особи можуть бути внесені вкладником готівкою, перераховані з іншого власного вкладного (депозитного) або поточного рахунку. Після закінчення строку або настання інших обставин, визначених законодавством України чи договором банківського вкладу, кошти з вкладного (депозитного) рахунку повертаються вкладнику шляхом видачі готівкою або в безготівковій формі на зазначений у договорі рахунок вкладника для повернення коштів чи за заявою вкладника на інший його рахунок.
Позивачка неодноразово зверталась до Відповідача з проханням повернути частину вкладу в повному обсязі згідно умов Договору 1, але і на даний час вона не отримала всі свої кошти .
Згідно умов Договору 1, після 11 листопада 2014 р. Відповідач повинен був припинити використання грошових коштів, що знаходяться на рахунку позивача, зберігати їх до звернення позивачки, та видати їй на першу вимогу.
Порушивши умови Договору 1 Відповідач продовжує користуватися коштами без згоди позивача та без оплати за таке користування.
Дата повернення вкладу у Договорі 2 була встановлена до 26 січня 2015 р., в цей же день позивачка звернулась до Відповідача за сумою вкладу та нарахованих процентів.
Але у видачі вкладу було відмовлено, з посиланням на відсутність у Відповідача коштів.
Згідно умов Договору 2, після 26 січня 2015 р. Відповідач повинен був припинити використання грошових коштів, та видати вклад на першу вимогу.
Відповідач лише частково повернув позивачеві кошти.
Згідно п.2 ст. 1066 ЦК України, Банк має право використовувати грошові кошти на рахунку клієнта, гарантуючи його право безперешкодно розпоряджатися цими коштами.
Відповідно до п. 2. ст. 1060 ЦК України, за договором банківського вкладу незалежно від його виду банк зобов'язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника, крім вкладів, зроблених юридичними особами на інших умовах повернення, які встановлені договором.
Згідно ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема:
- припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору.
Згідно ст. 625 Цивільного кодексу України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.
Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 % ( три проценти) річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Надаючи правову оцінку діям відповідача щодо неповернення позивачеві частину його вкладу на вимогу, суд вважає їх такими, що не відповідають приписам чинного законодавства.
Так, згідно ч.1 ст. 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором.
Відповідно до ч.1 ст. 1060 ЦК України договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі сплином встановленого договором строку (строковий вклад). Договором може бути передбачено внесення грошової суми на інших умовах її повернення.
Частиною 2 ст. 1060 ЦК України встановлено, що за договором банківського вкладу незалежно від його виду банк зобов'язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника, крім вкладів, зроблених юридичними особами на інших умовах повернення, які встановлені договором. Умова договору про відмову від права на одержання вкладу на першу вимогу є нікчемною.
Згідно ч.3 ст. 1058 ЦК України до відносин банку та вкладника за рахунком, на який внесений вклад, застосовуються положення про договір банківського рахунка (глава 72 цього Кодексу), якщо інше не встановлено цією главою або не випливає із суті договору банківського вкладу.
Згідно ч.3 ст. 1068 ЦК України банк зобов'язаний за розпорядженням клієнта видати або перерахувати з його рахунка грошові кошти в день надходження до банку відповідного розрахункового документа, якщо інший строк не передбачений договором банківського рахунка або законом.
Також обов'язок банку видати вклад фізичній особі на її першу вимогу встановлений п. 3.3. «Положення про порядок здійснення банками України вкладних (депозитних) операцій з юридичними і фізичними особами», затвердженого постановою Правління НБУ від 03.12.2003 № 516, зареєстрованого в Мін'юсті України 29.12.2003р. за № 1256/8577.
Відповідно до ч.1 ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Зважаючи на вищенаведені норми законодавства у відповідача виник обов'язок щодо повернення за вимогою позивача частини належного останньому вкладу за договором №630100/2013 від 06.08.2013р. та виплати нарахованих процентів, однак це зобов'язання виконане не було.
Частиною 3 ст. 533 ЦК України встановлено, що використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов'язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом.
Згідно ст. 2 Закону України «Про банки і банківську діяльність» вклад (депозит) - це кошти в готівковій або у безготівковій формі, у валюті України або в іноземній валюті, які розміщені клієнтами на їх іменних рахунках у банку на договірних засадах на визначений строк зберігання або без зазначення такого строку і підлягають виплаті вкладнику відповідно до законодавства України та умов договору.
Згідно п. 1.6. «Положення про порядок здійснення банками України вкладних (депозитних) операцій з юридичними і фізичними особами», затвердженого постановою Правління НБУ від 03.12.2003 № 516, Банк сплачує вкладнику суму вкладу (депозиту) і нараховані за ним проценти у валюті вкладу (депозиту), якщо грошові кошти надійшли на вкладний (депозитний) рахунок в іноземній валюті, або на умовах та в порядку, передбачених договором, відповідно до заяви вкладника - в іншій іноземній чи в національній валюті.
При такому детальному дослідженні суд дійшов висновку, що позовні вимоги в частині стягнення сум по банківським вкладам підлягають задоволенню.
Стосовно вимог моральної шкоди суд приходить до висновку, що підстав для задоволення позовних вимог щодо моральної шкоди не має.
Так позивачка вказала, що діями відповідачів їй спричинено моральна шкода, яка виразилася в тому, що вона позбавлена права на отримання своїх коштів та можливості отримання прибутку. Проте позивачка не довела чому саме таку суму вона вимагає як компенсацію моральної шкоди.
Згідно ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її права.
Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого, або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральну шкоду, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.
Позивачка не довела завданої моральної шкоди.
Судові витрати необхідно стягнути з відповідача.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 15, 208, 209, 213-215, 223, 224-226, 228, 294, 296 ЦПК України, суд -
Позов ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства « Банк « Фінанси та кредит» про стягнення депозитного вкладу та відшкодування за прострочення виконання зобов'язань - задовольнити.
В іншій частині в задоволенні позовних вимог відмовити.
Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії.
Рішення може бути оскаржено позивачем в апеляційному порядку до апеляційного суду Харківської області через Дзержинський районний суд шляхом подання в десятиденний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене відповідачем в апеляційному порядку.

Рішення ухвалено та надруковано суддею в нарадчій кімнаті.

Суддя Т.В. Штих.