АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
РІШЕННЯ

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И [1]

22 липня 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду міста Києва в складі:

головуючого судді: Прокопчук Н.О.

суддів: Музичко С.Г., Саліхова В.В.

при секретарі: Кутц А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу ОСОБА_1 в інтересах Фізичної особи -підприємця ОСОБА_2

на рішення Дарницького районного суду м. Києва від 15 травня 2015 року

в цивільній справі за позовом Фізичної особи -підприємця ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення коштів та зустрічним позовом ОСОБА_3 до Фізичної особи -підприємця ОСОБА_2 про захист прав споживача та визнання договору купівлі-продажу недійсним, -

ВСТАНОВИЛА:

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 15 травня 2015 року первісний позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь Фізичної особи -підприємця ОСОБА_2 кошти, згідно договору купівлі-продажу № 101275 від 22.11.2012 року в сумі 5 999 гривень 99 копійок та судовий збір у сумі 243 гривні 60 копійок, а разом 6 243 гривні 59 копійок, в решті позовних вимог відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду в частині відмови у відшкодуванні витрат на правовою допомогу, представник позивача за довіреністю подала апеляційну скаргу, в якій ставить питання про скасування рішення суду в цій частині та ухвалення нового про стягнення з відповідачки на користь позивача 1000 грн. у відшкодування витрат на правову допомогу. Апелянт посилається на незаконність та необґрунтованість рішення суду в цій частині, безпідставне неурахування судом тієї обставини, що правова допомога надавалася позивачеві в межах цієї справи фахівцем в області права, адвокатом, за укладеним позивачем договором про надання правової допомоги, що доведено наявними в матеріалах справи доказами.

В суді апеляційної інстанції представник позивача апеляційну скаргу підтримала з підстав наведених в ній.

Відповідачка двічі в судове засідання не з'явилася.

Зважаючи на положення ч. 5 ст. 74, ч. 2 ст. 305 ЦПК України колегія суддів визнала її повідомлення належним, а неявку такою, що не перешкоджає апеляційному розгляду справи.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення в цій частині, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Відмовляючи у задоволенні вимог про відшкодування витрат на правову допомогу, суд виходив з того, що представник позивача ОСОБА_1 приймала участь в судовому засіданні за довіреністю, питання щодо залучення її до розгляду справи в якості особи, яка надає правову допомогу не вирішувалося і тому поданий позивачем договір про надання юридичної допомоги укладений з ПП «Сучасна Феміда» та платіжне доручення про оплату 1000 грн. за цим договором не підлягають урахуванню.

Проте, погодитися з такими висновками суду не можливо.

Статтею 12 ЦПК України передбачається, що особа, яка бере участь у справі, має право на правову допомогу, яка надається адвокатами або іншими фахівцями у галузі права в порядку, встановленому законом.

Згідно ч. 1 ст. 56 ЦПК України правову допомогу може надавати особа, яка є фахівцем у галузі права і за законом має право на надання правової допомоги.

Виходячи з аналізу ст. ст. 84 та 88 ЦПК України та ст. 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" судові витрати на правову допомогу - це фактично понесені стороною і документально підтверджені витрати, пов'язані з наданням цій стороні правової допомоги адвокатом або іншим спеціалістом в галузі права при вирішенні цивільної справи в розумному розмірі з урахуванням витраченого адвокатом часу.

У п.п. 47,48 постанови Пленуму ВССУ №10 від 17 жовтня 2014 року «Про застосування законодавства про судові витрати у цивільних справах» роз'яснено, що право на правову допомогу гарантовано статтями 8, 59 Конституції України, офіційне тлумачення якого надано Конституційним Судом України (Рішення від 16 листопада 2000 року по справі №13-рп/2000, Рішення від 30 вересня 2009 року №23-рп/2009, Рішення від 11 липня 2013 року по справі №6-рп/2013).

Витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги.

При стягненні витрат на правову допомогу слід врахувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом (стаття 6 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність») або іншим фахівцем у галузі права незалежно від того, чи така особа брала участь у справі на підставі довіреності, чи відповідного договору (статті 12, 42, 56 ЦПК України).

Стягненню підлягають лише документально підтверджені судові витрати (ст. 88 ЦПК України). Склад та розмір витрат, пов'язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмету доказування по справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), фінансові документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов'язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (наприклад, квитанція до прибуткового касового ордеру, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки). При цьому недопустимими є документи, які не відповідають встановленим вимогам.

Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат (п. 48 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, від 17.10.2014, № 10 „Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах").

Перевіряючи доводи апеляційної скарги та вирішуючи питання щодо можливості задоволення заяви про стягнення витрат на правову допомогу колегія суддів виходить з того, що при вирішенні даного питання необхідно перевіряти, чи є представник відповідача у даній справі "фахівцем у галузі права" відповідно до вимог ст. 56 ЦПК України, тобто чи надавав він правову допомогу стороні як фахівець у галузі права, чи брав участь у справі як представник позивача, чи наданий розрахунок таких витрат і чи ґрунтується він на положеннях Закону України від 20 грудня 2011 року № 4191-VI «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах».

Як убачається з матеріалів справи ОСОБА_1 має право на зайняття адвокатською діяльністю про що свідчать долучені до справи Свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю № 2336 від 03.03.2010 року та посвідчення адвоката (а.с.12).

При розгляді даної справи ОСОБА_1 брала участь в судових засіданнях, як представник відповідача за довіреністю із повноваженнями представника, передбаченими ст. 44 ЦПК України, що підтверджується журналами судових засідань.

Разом із цим позивач не ставив питання про відшкодування витрат пов'язаних з участю його представника в судовому засіданні. Натомість ним порушено питання про стягнення з відповідача понесених ним витрат по наданню йому з приводу даного спору юридичної консультації фахівцем в області права, підготовки матеріалів та складання позовної заяви у розмірі 1000 грн.

Розмір витрат на оплату правової допомоги визначається за домовленістю між стороною та особою, яка надає правову допомогу. Граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлений Законом України від 20 грудня 2011 року № 4191-VI «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах».

Згідно роз'яснень наданих у п. 48 постанови Пленуму ВССУ №10 від 17 жовтня 2014 року «Про застосування законодавства про судові витрати у цивільних справах» підстави, межі та порядок відшкодування судових витрат на правову допомогу, надану в суді як адвокатом, так і іншим фахівцем у галузі права, регламентовано у пункті 2 частини третьої статті 79, статтях 84, 88, 89 ЦПК.

Витрати на правову допомогу, граничний розмір якої визначено відповідним законом, про що зазначено в пункті 47 цієї постанови, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов'язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів).

Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені.

На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), фінансові документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов'язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (наприклад, квитанція до прибуткового касового ордеру, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки). При цьому недопустимими є документи, які не відповідають встановленим вимогам.

Як встановлено судом та убачається з матеріалів справи, 25.02.2015 року між позивачем та ПП «Сучасна Феміда» було укладено договір про надання правової допомоги і визначена вартість юридичних послуг в 1000 грн. (а.с.9).

На виконання цього договору ПП «Сучасна Феміда» надало позивачеві юридичну консультацію та склало позовну заяву про що сторонами за договором був складений Акт прийняття-передачі послуг від 26.02.2015 року (а.с.10). Оплата правової допомоги наданої ПП «Сучасна Феміда» здійснена позивачем платіжним дорученням № 275 від 25.02.2015 року (а.с.11).

Долучена до справи довідка ПП «Сучасна Феміда» містить детальний перелік робіт, в ній зазначений час витрачений на їх виконання (а.с.8).

За таких обставин, суд першої інстанції безпідставно відмовив у задоволенні вимог про відшкодування витрат на правову допомогу.

З наведених підстав рішення суду в цій частині підлягає скасуванню з ухваленням нового про стягнення з відповідачки на користь позивача 1000 грн. витрат на правову допомогу надану йому ПП «Сучасна Феміда» при наданні юридичної консультації з приводу даного спору, підготовку матеріалів та складання позовної заяви.

В інший частині рішення суду не оскаржувалося і виходячи з положень ч. 1 ст. 303 ЦПК України колегією суддів не перевірялося.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307,309, 313-314, 316, 317ЦПК України, колегія суддів, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 в інтересах Фізичної особи -підприємця ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Дарницького районного суду м. Києва від 15 травня 2015 року в частині відмови у стягненні судових витрат за надання правової допомоги скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення яким стягнути з ОСОБА_3 на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 судові витрати на правову допомогу у розмірі 1000 (однієї тисячі) грн.

В інший частині рішення суду залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржено до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом 20 днів шляхом подання до цього суду касаційної скарги.

Головуючий:

Судді:

Справа № 753/4497/15-ц

№ апеляційного провадження: 22-ц/796/8385/2015

Головуючий у суді першої інстанції: Леонтюк Л.К.

Доповідач у суді апеляційної інстанції: Прокопчук Н.О.