Справа № 742/806/15-ц Провадження № 22-ц/795/2182/2015 Головуючий у I інстанції Рябота В. І. Доповідач - Губар В. С.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 грудня 2015 року м. Чернігів

АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІГІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ у складі:

головуючого судді -Губар В.С.,

суддів - Висоцької О.В., Мамонової О.Є.,

при секретарі Козлачковій Ю.В.

за участю: представника позивача ОСОБА_1 ОСОБА_2, представника відповідача ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду апеляційну скаргу ОСОБА_1, подану його представником ОСОБА_2, на рішення Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 07 жовтня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_1 до приватного підприємства „Маяк-ООК,

В С Т А Н О В И В:

Рішенням Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 07 жовтня 2015 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Приватного підприємства «МАЯК-ООК» про стягнення невиплаченої заробітної плати за період з грудня 2012 року по серпень 2014 року у сумі 55184,40 грн. відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким задовольнити його позов у повному обсязі та стягнути з відповідача на його користь 55158 грн.40 коп. заборгованості по заробітній платі за період з грудня 2012 року по серпень 2014 року та понесені ним витрати на правову допомогу.

Доводи апеляційної скарги полягають у тому, що ОСОБА_1 перебував з відповідачем у трудових првовідносинах, умовами укладеного між сторонами трудового договору була передбачена відрядна форма оплати праці і роботодавець не мав права в односторонньому порядку приймати рішення з питань оплати праці. Проте, відповідачем нарахування заробітної плати позивачеві проводилося за бригадною формою оплати праці, що суперечить положенням ст.ст. 21, 97 КЗпП України, ст.ст. 21, 22 Закону України «Про оплату праці» та вимогам Положення про оплату та стимулювання працівників ПП «Маяк-ООК».

ОСОБА_1 вважає, що суд першої інстанції не здійснив належного розгляду та не дослідив належним чином обставини справи. На думку позивача, суд не захистив його порушеного права на оплату праці, виходчи з чинного трудового законодавства, а висновок суду про недоведеність вимог позивача є помилковим внаслідок невірної та необєктивної оцінки доказів. Як наголошує апелянт, він здійснив належний розрахунок недовиплаченої відповідачем заробітної плати за період з грудня 2012 року по серпень 2014 року у сумі 55184 грн. 40 коп. і суд мав усі підстави для стягнення цієї суми заборгованості.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до наступних висновків.

Згідно зі ст.ст. 303, 304 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку суд перевіряє законність і обгрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції. Справа розглядається апеляційним судом за правилами, встановленими для розгляду справи судом першої інстанції, з винятками і доповненнями, встановленими законом.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що згідно наказу від 27 квітня 2012 року № 95/1-ОД позивача було переведено на колективну (бригадну) відрядну форму оплати праці. До складу бригади входили не лише приймальники-здавачі готової продукції, а й інші працівники. Загальна кількість членів бригади становила 13 осіб, а не 10 осіб як стверджує позивач. Розрахунок по заробітній платі позивачем безпідставно проведено відповідно до пунктів 4.2, 4.2.1 Положення про оплату праці та стимулювання працівників, які передбачають розрахунок за відрядною системою, проте при обчисленні заробітної плати за бригадною формою оплати необхідно керуватись п.п. 4.3, 4.3.1, які передбачають урахування КТУ працівника за місяць та інших показників, що не було враховано позивачем при визначенні суми недоплаченої йому заробітної плати, у зв»язку з чим його розрахунок є невірним.

Апеляційний суд погоджується із такими висновками, оскільки судом першої інстанції обставини справи зясовані в обсягу, необхідному для правильного вирішення спору, відповідно до встановлених обставин, правильно визначено суть і характер правовідносин між сторонами та норми матеріального права, що їх регулюють.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги, судом встановлено, що на підставі наказу № 32/1-К від 29 квітня 2011 року ПП „Маяк-ООК ОСОБА_1 прийнятий відповідачем на роботу по трудовому договору з 01 травня 2011 року приймальником-здавальником харчової продукції на дільницю „Прилуки з оплатою праці згідно окладу 2810 грн. на місяць.

01 січня 2012 року між ПП „Маяк-ООК та ОСОБА_1 було укладено строковий трудовий договір про прийняття останнього на роботу в структурний підрозділ „Прилуки на посаду приймальник-здавальник харчової продукції строком до 31 грудня 2013 року з оплатою праці згідно окладу 2810 грн. на місяць.

Згідно наказу ПП „Маяк-ООК № 03-ОД від 03 січня 2012 року склад готової продукції дільниці „Прилуки переводиться на колективну (бригадну) відрядну оплату праці з 01 травня 2012 року. Крім того, цим наказом в штатний розклад було внесено зміни із зазначенням складу бригади по кожному складу окремо.

Наказом ПП „Маяк-ООК № 05-ОД від 03 січня 2012 року затверджені положення про виробничі бригади на дільниці „Прилуки, в тому числі „Положення № 4 про виробничу бригаду складу готової продукції дільниці Прилуки, визначення та застосування КТУ.

Положенням визначено завдання бригади, її структуру, організацію та оплату праці в виробничій бригаді, визначення та застосування КТУ, обовязки та права бригадира виробничої бригади. Згідно Положення бригада за своєю структурою є комплексною, склад і штатну чисельність виробничої бригади і бригадира затверджує директор підприємства, а при включенні до складу бригади адміністратора саме на останнього покладається керівництво бригадою. Зазначеним Положенням встановлено базові КТУ працівників в бригаді, який, зокрема для приймальників-здавальників, встановлено розміром 1.41.

Як убачається з матеріалів справи, на підставі наказу ПП „Маяк-ООК за № 06-ОД від 03 січня 2012 року „Про створення виробничих бригад на дільниці „Прилуки на підприємстві створено бригаду складу готової продукції з чисельністю 25 чоловік. Позивач ОСОБА_1 входив до складу бригади дільниці „Прилуки як приймальник-здавальник харчової продукції з покладенням на нього обовязку роботи в умовах колективної відрядної системи оплати праці з 01 травня 2012 року.

Згідно наказу № 07-0Д від 03 січня 2012 року на менеджера ОСОБА_4 покладено обовязок ознайомлення працівників бригад, зокрема, і з Положенням №4 про виробничу бригаду складу готової продукції дільниці „Прилуки під час проведення інструктажів працівників.

Крім того, в матеріалах справи мається копії повідомлення від адміністрації ПП „Маяк-ООк, яким ОСОБА_1 було запропоновано вступити з 01 травня 2012 року до складу виробничої бригади складу готової продукції кількістю 25 чоловік з КТУ -1,41, або в разі незгоди надати свої заперечення. З листом ОСОБА_5 був ознайомлений 03 січня 2012 року.

Факт створення бригади складу готової продукції дільниці Прилуки підтверджується також наказом ПП „Маяк-ООК № 33-0Д від 11 січня 2012 року, яким було затверджено „Програму ввідного інструктажу з питань охорони праці.

Наказом ПП „Маяк-ООК № 94-ОД від 26 квітня 2012 року затверджений штатний розпис зі змінами та доповненнями по ПП „Маяк-ООК з 01 травня 2012 року. Згідно п. 4 штатного розпису для приймальника-здавальника складу готової продукції дільниці „Прилуки встановлено бригадну розцінку за одиницю обєму оброблюваної продукції становить 0,185 грн. за один короб готової продукції; КТУ працівника визначено у розмірі 1,41.

Згідно наказу №95/1-ОД від 27 квітня 2012 року склад готової продукції дільниці «Прилуки» переведено з 01.05.2012 року на відрядну оплату праці згідно затвердженого тарифу: 0,185 грн. за один короб обслуговуваних вантажів.

Цим же наказом в штатний розклад було внесено зміни із зазначенням складу бригади по кожному складу окремо.

Судом правильно встановлено, що позивач був ознайомлений з наказом № 95/1- ОД від 27 квітня 2012 року про переведення складу готової продукції дільниці «Прилуки» з 01 травня 2012 р. на колективну (бригадну) відрядну форму оплати праці. Як встановлено судом, до складу бригади входять не лише приймальники-здавачі готової продукції, а і інші особи і загальна кількість членів бригади становить 13 осіб (т. 1 а.с.75, 193). В апеляційному суді ці висновки оскаржуваного рішення апелянтом не спростовані.

Як правильно встановлено судом першої інстанції, 28 квітня 2012 року сторони уклали додаткову угоду № 1 до трудового договору від 01.01.2012 р., за умовами якої у зв»язку з переводом складу готової продукції з 01 травня 2012 року на відрядну оплату праці, нарахування заробітної плати з 01 травня 2012 року буде проводиться згідно затвердженому тарифу - 0,185 грн. за один короб обслуговуваних вантажів. Зазначена додаткова угода є чинною з моменту її підписання сторонами і є невід»ємною частиною трудового договору (а.с.7). Ця угода, якою змінено оплату праці, підписана ОСОБА_1 без застережень і зауважень. В апеляційному суді щодо умов цієї додаткової угоди сторони заперечень не висловлювали і належних і допустимих доказів на її спростування апеляційному суду надано не було.

Перевіряючи доводи скарги, апеляційним судом встановлено, що 27 грудня 2013 року між ПП «Маяк-ООК» та ОСОБА_1 було укладено додаткову угоду про зміну умов трудового договору від 01 січня 2012 року, за умовами якої п.1 і п. 3 трудового договору викладено у новій редакції «робітник приймається на роботу у структурний підрозділ «Прилуки» на посаду приймальника-сдавальника готової продукції з 01 січня 2012 року по 31 січня 2014 року». Ця додаткова угода не змінювала умови щодо відрядної оплати праці, обумовлені у додатковій угоді від 28 квітня 2012 р. до трудового договору

Наказом № 09-К від 30 січня 2014 року по ПП „Маяк-ООК ОСОБА_1, приймальника-здавальника, звільнено з 31 січня 2014 року у звязку із закінченням строку дії трудової угоди.

Наказом ПП „Маяк-ООК № 35-ОД від 31 січня 2014 року для приймальника-здавальника харчової продукції складу готової продукції дільниці „Прилуки було встановлено наступні бригадні розцінки для одиниці обєму оброблюваної продукції: 0,259 грн. за один короб готової продукції при відвантаженні готової продукції; 0,185 грн. за один короб готової продукції при приймання готової продукції.

Наказом № 36-ОД від 01 лютого 2014 року „Про створення виробничих бригад на дільниці „Прилуки на складі готової продукції була створена бригада в кількості 25 осіб.

03 лютого 2014 року ОСОБА_1 подав директору ПП „Маяк-ООК заяву, в якій просив прийняти його на роботу по строковому трудовому договору приймальником-здавальником в підрозділ „Прилуки . Цією ж заявою ОСОБА_1 підтвердив, що він ознайомлений з правилами внутрішнього трудового розпорядку, з положеннями колективного договору, з системою оплати праці згідно п.4.3, 4.3.1, 4.3.2 положення про оплату праці, з положенням № 4 від 03.01.2012 року про виробничу бригаду та її кількості 25 чоловік.

Відповідно до цієї заяви 03 лютого 2014 року між ПП „Маяк-ООК та ОСОБА_1 було укладено трудову угоду, згідно з якою останній був прийнятий на роботу в структурний підрозділ „Прилуки на посаду приймальник-здавальник харчової продукції (переробка тютюну) на період з 03 лютого 2014 року по 31 грудня 2015 року.

03 березня 2015 року ОСОБА_1 подана заява про звільнення з роботи за згодою сторін з 10 березня 2015 року і наказом ПП „Маяк-ООК від 10 березня 2015 року ОСОБА_1 звільнено з роботи за згодою сторін згідно п. 1 ст. 36 КЗпП України.

Звертаючись до суду з позовом, ОСОБА_1, уточнивши свої вимоги, просив стягнути на свою користь невиплачену йому заробітну плату за період роботи з грудня 2012 року по серпень 2014 року в сумі 55 158 грн. 40 коп., вважаючи, що роботодавець безпідставно нараховував йому заробітну плату за бригадним методом, включаючи до розрахунку інших осіб, а не відрядною системою плати праці, що призвело до недонарахування та недовиплати заробітної плати у визначеному позивачем розмірі.

Відповідно до положень ст. 94 КЗпП України, ст. 1, 2, 4 Закону України «Про оплату праці» - заробітна плата, це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган за трудовим договором виплачує працівникові за виконану ним роботу.

Згідно ст. 97 КЗпП України та ст. 15 Закону України «Про оплату праці» оплата праці працівників на підприємствах в установах і організаціях здійснюється за погодинною, відрядною або іншими системами оплати праці, яка може проводитися як за результатами індивідуальних так і колективних робіт.

Статтями 21, 22 Закону України «Про оплату праці» працівникам гарантовано право на оплату їх праці на підставі укладеного трудового договору відповідно до актів законодавства і колективного договору. Субєкти організації оплати праці не мають права в односторонньому порядку приймати рішення з питань оплати праці, що погіршують умови, встановлені законодавством, угодами і колективними договорами.

Виходячи з аналізу зазначених норм матеріального права, оскільки заробітна плата працівнику госпрозрахункового підприємства виплачується за фактично виконану роботу відповідно до встановлених ставок чи відрядних розцінок з врахуванням норми часу і виробітку в межах певної частини доходу підприємства, нарахування якої може бути проведено як за результатами індивідуальних так і колективних робіт відповідно до умов колективного договору, то у спорі за позовом працівника до роботодавця щодо невідповідності розміру нарахованих йому сум заробітної плати суд повинен встановити наявність на підприємстві колективного договору, його відповідність вимогам законодавства та чи проведено нарахування заробітної плати відповідно до умов колективного договору з врахуванням форм і системи оплати праці, зокрема колективна (бригадна) чи індивідуальна, норм праці, розцінок встановлених на підприємстві, а також з врахуванням виконаного обєму роботу та відпрацьованого робочого часу.

З урахуванням змісту наказів по ПП „Маяк-ООК щодо умов оплати праці на складі готової продукції дільниці „Прилуки, виходячи з ціни за переміщення одного коробу вантажу та фактичної кількості переміщених ним особисто вантажів, розміру отриманої заробітної плати позивач ОСОБА_1 прийшов до помилкового висновку про невідповідність нарахованої і виплаченої йому заробітної плати фактично виконаному ним обєму робіт в спірний період, оскільки вважав, що зазначені розцінки встановлено тільки для нього як для приймальника здавальника харчової продукції.

Згідно з частинами 2, 3 ст. 212 ЦПК України жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності.

Аналізуючи в сукупності всі накази ПП „Маяк-ООК, які стосувалися створення та роботи складу готової продукції підрозділу „Прилуки, апеляційний суд приходить до висновку, що факт створення бригади складу готової продукції дільниці „Прилуки є доведеним та не спростованим належними доказами. Є також доведеним факт роботи колективу бригади складу в умовах відрядної бригадної форми оплати праці.

Викладення в наказі ПП „Маяк-ООК № 35-ОД від 31 січня 2014 року змісту умов оплати праці в формі, яка давала можливість неоднозначного тлумачення, не може бути підставою для висновку, що зазначені в наказі тарифи за переміщення одного коробу готової продукції було встановлено саме для позивача, а не на весь колектив складу готової продукції.

Апеляційний суд приходить до висновку, що тарифи 0,259 грн. та 0.185 грн. за переміщений короб було встановлено для оплати праці бригади складу готової продукції, а не безпосередньо для позивача, частка оплати якого в даному тарифі згідно Положення №4 була визначена КТУ 1.41 за умови відсутності чи наявності підстав для її збільшення чи зменшення. В ході розгляду справи у суді першої інстанції та в апеляційному суді позивач цей встановлений коефіціент трудової участі не спростовував.

Зі змісту пояснень представника позивача вбачається, що уточнений розрахунок заборгованості по заробітній платі (а.с.а.с.108 том 2) позивачем проведено без врахування всіх працівників, що працювали у відповідний період, які зазначені в формі Т 40, всупереч розробленій на підприємстві формулі розрахунку заробітної плати окремого працівника за відрядною бригадною формою оплати праці, зокрема з врахуванням КТУ - коєфіцієнту трудової участі працівника.

Але, оскільки згідно внутрішніх актів підприємства кількісний склад працівників складу готової продукції не є сталим, не заслуговують на увагу доводи ОСОБА_1 про необхідність проведення перерахунку, виходячи лише з визначеного ним кількісного складу бригади в 10 чоловік, які були ознайомлені з наказом № 95/1-ОД від 27 квітня 2012 року. Як встановлено апеляційним судом, з цим наказом ознайомлені не 10, а 15 осіб (т.1 а.с. 75, а.с. 193).

Можливість колективної (бригадної) форми оплати праці передбачено колективним Договором ПП „Маяк-ООК на 2012-2015 роки, яким визначено форму нарахування заробітної плати бригади, а також форму нарахування заробітної плати окремого працівника, яка розраховується, виходячи з загального заробітку бригади з врахуванням кількості годин, відпрацьованих працівником в складі бригади за місяць, середнього арифметичного значення КТУ працівника за місяць, суми коефіцієнто годин всіх працівників бригади.

Також колективним договором передбачено ведення форми Т-40 первинного обліку норм виробітку та обовязок адміністратора складу проводити облік робочого часу кожного працівника та визначати КТУ останнього.

Виходячи з умов колективного договору, загальна сума заробітної плати кожного працівника складу готової продукції за місяць не може перевищувати загального розміру заробітної плати складу готової продукції.

Згідно наявних в матеріалах справи облікових документів нарахування заробітної плати працівникам проводилося з дотриманням умов, визначених колективним договором, Положенням про оплату і стимулювання праці працівників ПП „Маяк-ООК.

Виходячи з підстав та предмета спору, відсутність в матеріалах справи доказів порушення права позивача на оплату праці, аргументи апеляційної скарги не можуть бути підставою для її задоволення і скасування рішення суду.

Відповідно до частин 1, 2, 3 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

В ході розгляду справи в суді першої інстанції за клопотанням представника позивача призначалась судова економічна експертиза з метою встановлення правильності обрахування кількості переміщених коробів ОСОБА_1 та нарахування йому заробітної плати, проте її проведення не було оплачено позивачем.

Під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції судом представникові позивача повторно було розяснено право на призначення судової економічної експертизи та роз»яснено право на здійснення аудиторської перевірки оплати праці, проте від їх проведення представник позивача відмовився.

Як вбачається з матеріалів справи, у період з грудня 2012 року по серпень 2014 року ПП „Маяк-ООК облік переміщеної продукції проводився помісячно в цілому по складу готової продукції, а не окремо по кожному з приймальників-здавачів; починаючи з 01 вересня 2013 року оплата праці проводилась виходячи з 0,185 грн. за один короб обслуговуючих вантажів. Як встановлено судом, у спірний період на складі готової продукції дільниці «Прилуки» ПП «Маяк-ООК» здійснювався облік переміщеної продукції вцілому по складу, а не кожним працівником окремо.

Відтак, апеляційний суд не може погодитись із здійсненим ОСОБА_1 розрахунком заробітної плати, як з таким, що обрахований згідно кількості обробленої продукції (коробів) за один місяць шляхом множення на встановлений тариф та поділу на кількість працюючих у зміні, без урахування кількості переміщених коробів особисто позивачем за спірний період.

Виходячи із сукупності досліджених обставин справи, пеляційний суд враховує, що за відсутності в матеріалах справи доказів неправильності розрахунку загального заробітку бригади, зміна коефіцієнта трудової участі конкретного працівника бригади буде стосуватися права інших працівників бригади на оплату праці, які не залучені до участі у справі, проте, збільшення чи зменшення КТУ одного з працівників бригади в межах загального заробітку бригади призведе до перегляду КТУ інших членів бригади. Отже, судом першої інстанції у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено правильно.

За таких обставин апеляційний суд приходить до висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені фактичні обставини справи і їм надана вірна юридична оцінка. Оскаржуване рішення ґрунтується на повно та всебічно досліджених доказах, оцінка яких проведена у відповідності до положень ст. ст. 57-66 ЦПК України і доводи апеляційної скарги їх не спростовують та не містять передбачених законом підстав для скасування вірного по суті рішення.

Отже, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу відхилити, а рішення суду першої інстанції - залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-314, 315, 317, 319 ЦПК України, апеляційний суд

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1, подану його представником ОСОБА_2, відхилити.

Рішення Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 07 жовтня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:Судді: