Номер провадження: 22-ц/785/5574/15
Головуючий у першій інстанції
Доповідач Варикаша О. Д.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05.10.2015 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого - судді - Варикаші О.Д.

суддів - Ступакова О.А.

- Бабія А.П.

при секретарі - Желєзнову В. В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Київського районного суду м. Одеси від 23.12.2010 року по справі за позовом заступника прокурора Київського району м. Одеси в інтересах держави в особі ВАТ «Державний ощадний банк України» в особі філії - Одеського міського відділення № 7860 ВАТ «Ощадбанк» до ОСОБА_4, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості, за позовом ОСОБА_4 до ВАТ «Державний ощадний банк України» в особі філії - Одеського міського відділення № 7860 ВАТ «Ощадбанк», третя особа - ОСОБА_3 про розірвання кредитного договору,-

встановила:

Заступник прокурора Київського району м. Одеси в інтересах держави в особі ВАТ «Державний ощадний банк України» в особі філії - Одеського міського відділення № 7860 ВАТ «Ощадбанк» звернувся з вказаним позовом до суду (а. с. 2-5 т. 1), який в подальшому було уточнено позивачем (а. с. 105-106 т. 1) та просив стягнути солідарно з відповідачів на користь позивача кредитну заборгованість в розмірі 588 584,09 грн., обґрунтовуючи свої позовні вимоги не виконанням відповідачкою ОСОБА_4 зобов'язань за укладеним з нею кредитним договором № 1651 від 17.10.2007 року та забезпеченням виконання зобов'язань за вказаним кредитним договором порукою відповідно до договору поруки, укладеного з ОСОБА_3 від 17.10.2007 року.

ОСОБА_4 звернулася з вказаним позовом (а. с. 80-82 т. 1), в якому просила розірвати укладений між банком та нею кредитний договір № 1651 від 17.10.2007 року з вересня 2008 року, обґрунтовуючи свої позовні вимоги тим, що зміст вказаного кредитного договору суперечить як нормам ЦК України так і Закону України «Про захист прав споживачів» та посилаючись на всесвітню фінансову кризу, яка значно вплинула на фінансово-економічну ситуацію в Україні.

Ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 22.11.2010 року (а. с. 72 т. 1) зазначені позови були об'єднані в одне провадження.

В судовому засіданні в суді першої інстанції, як зазначено в рішенні суду, прокурор та представник банку позов прокурора в інтересах держави в особі банку підтримали та просили його задовольнити, у задоволенні позову ОСОБА_4 просили відмовити. Представник ОСОБА_4, ОСОБА_3 у задоволенні позову прокурора в інтересах держави в особі банку просила відмовити, позов ОСОБА_4 підтримала та просила задовольнити.

Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 23.12.2010 року позов заступника прокурора Київського району м. Одеси в інтересах держави в особі ВАТ «Державний ощадний банк України» в особі філії - Одеського міського відділення № 7860 ВАТ «Ощадбанк» задоволено частково. Стягнуто солідарно з ОСОБА_4 та ОСОБА_3 на користь банку 548 857 грн. 78 коп., а також на користь держави стягнуто з ОСОБА_4 та ОСОБА_3 по 850 грн. судового збору та по 60 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи з кожної. В решті вимог відмовлено. Позов ОСОБА_4 задоволено частково. Договір про іпотечний кредит № 1651, укладений між ВАТ «Державний ощадний банк України» в особі заступника начальника філії - філія Одеське міське відділення № 7860 ВАТ «Державний ощадний банк України» - начальника відділу кредитування Халяпіної Н.М. та ОСОБА_4 17 жовтня 2007 року розірвано. Стягнуто з ВАТ «Державний ощадний банк України» в особі філії - Одеського міського відділення № 7860 ВАТ «Ощадбанк» на користь ОСОБА_4 витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи в розмірі 120 грн. та на користь держави судовий збір у розмірі 8,5 грн. В решті вимог відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Одеської області від 25.05.2011 року апеляційну скаргу заступника прокурора Київського району м. Одеси задоволено. Рішення Київського районного суду м. Одеси від 23 грудня 2010 року скасовано. Стягнуто солідарно з ОСОБА_4 та ОСОБА_3 на користь ВАТ «Державний ощадний банк України» в особі філії - Одеського міського відділення № 7860 ВАТ «Ощадбанк» кредитну заборгованість в розмірі 588 584 грн. 09 коп., а також на користь держави судовий збір в розмірі 1 700 грн. та ІТЗ в розмірі 277 грн. У позові ОСОБА_4 про розірвання договору № 1651 від 17 жовтня 2007 року відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_3 подала апеляційну скаргу на рішення Київського районного суду м. Одеси від 23.12.2010 року, в якій просить рішення суду від 23.12.2010 року змінити, визнати припиненою поруку ОСОБА_3 з 11 січня 2009 року за кредитним договором № 1651 від 17.10.2007 року, постановити нове рішення, яким відмовити ПАТ «ОщадБанк» в частині заявлених позовних вимог до ОСОБА_3 в повному обсязі, посилаючись на порушення норм процесуального та матеріального права, на припинення поруки відповідно до ч. 4 ст. 559 ЦК України.

ОСОБА_4 рішення суду не оскаржується.

В судовому засіданні прокурор та представник банку заперечували проти задоволення апеляційної скарги. Інші учасники процесу в судове засідання не з'явилися, про час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, причини неявки суду не повідомили, клопотання про відкладення розгляду справи від них на адресу суду не надходили.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення прокурора та представника банку, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог, наданих доказів і доводів апеляційної скарги, судова колегія приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав. При цьому, судова колегія зазначає, що не робить висновків стосовно не оскаржуваної частині рішення суду першої інстанції щодо позовних вимог банку до ОСОБА_4 про стягнення кредитної заборгованості та позовних вимог ОСОБА_4 до банку про розірвання кредитного договору.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Задовольняючи позовні вимоги банку до ОСОБА_3 (апелянтки), суд першої інстанції виходив з наступного.

Судом встановлено, що 17.10.2007 року між ВАТ «Державний ощадний банк України» в особі заступника начальника філії - філія Одеське міське відділення № 7860 ВАТ «Державний ощадний банк України» - начальника відділу кредитування Халяпіної Н.М. та ОСОБА_4 було укладено договір про іпотечний кредит № 1651, відповідно до якого банк зобов'язався надати ОСОБА_4 на умовах цього договору грошові кошти в сумі 463 420 грн., а ОСОБА_4 зобов'язалася прийняти, належним чином використати та повернути кредит у сумі 463 420 грн., а також сплатити проценти за користування кредитом у розмірі 14,0% річних в порядку, на умовах та у строки, визначені цим договором.

Кредит надавався на 240 місяців з терміном остаточного погашення кредиту не пізніше 17.10.2027 року на придбання квартири за договором купівлі-продажу від 17.10.2007 року, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 (п. 1.2. договору про іпотечний кредит).

У забезпечення виконання зобов'язань за договором про іпотечний кредит від 17.10.2007 року між ОСОБА_3 (поручитель) та ВАТ «Державний ощадний банк України» (кредитор), ОСОБА_4 (боржник) був укладений договір поруки до кредитного договору № 1651, відповідно до п. 1.1. якого поручитель зобов'язується перед кредитором відповідати солідарно в повному обсязі за своєчасне та повне виконання боржником зобов'язання за кредитним договором № 1651 від 17.10.2007 року, а також додатковими угодами до нього, що укладені або можуть бути укладені в майбутньому.

Банк у повному обсязі виконав свої зобов'язання перед ОСОБА_4, однак ОСОБА_4 взяті перед банком зобов'язання належним чином не виконувала, в зв'язку з чим у неї станом на 14.12.2010 року виникла кредитна заборгованість, що підтверджується зібраними у справі доказами.

Тому керуючись ст. 554 ЦК України, суд стягнув з ОСОБА_3 як поручителя солідарно з боржником ОСОБА_4 кредитну заборгованість.

Судова колегія, не роблячи висновків стосовно не оскаржуваної частини рішення суду, вважає, що суд першої інстанції, в оскаржуваній частині, в межах позовних вимог, повно, всебічно дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин та прийшов до правильного висновку на підставі наданих та досліджених доказів, задовольнивши позовні вимоги позивача до ОСОБА_3

Тому судова колегія погоджується з висновками суду першої інстанції в цій частині, оскільки вони відповідають фактичним обставинам справи, наданим доказам та відповідним нормам матеріального і процесуального права, а суд першої інстанції правомірно на підставі вимог закону та на підставі встановлених обставин справи, наданих доказів, дійшов висновку про задоволення позовних вимог позивача до ОСОБА_3

Оскільки, в судовому засіданні встановлено та підтверджується матеріалами справи, що між ВАТ «Державний ощадний банк України» та ОСОБА_4 17.10.2007 року укладено договір про іпотечний кредит № 1651, відповідно до умов якого банк зобов'язався надати ОСОБА_4 на умовах цього договору грошові кошти в сумі 463 420 грн., а ОСОБА_4 зобов'язалася прийняти, належним чином використати та повернути кредит у сумі 463 420 грн., а також сплатити проценти за користування кредитом у розмірі 14,0% річних в порядку, на умовах та у строки, визначені цим договором. Кредит надавався на 240 місяців з терміном остаточного погашення кредиту не пізніше 17.10.2027 року на придбання квартири за договором купівлі-продажу від 17.10.2007 року, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 (а. с. 12-14 т. 1).

Зобов'язання ОСОБА_4 за вказаним кредитним договором були забезпечені порукою, шляхом укладення між ОСОБА_3 (поручитель) та ВАТ «Державний ощадний банк України» (кредитор), ОСОБА_4 (боржник) договору поруки до кредитного договору № 1651, відповідно до п. 1.1. якого поручитель зобов'язується перед кредитором відповідати солідарно в повному обсязі за своєчасне та повне виконання боржником зобов'язання за кредитним договором № 1651 від 17.10.2007 року, а також додатковими угодами до нього, що укладені або можуть бути укладені в майбутньому (а. с. 20-21 т. 1).

Банк свої зобов'язання за кредитним договором виконав, видавши ОСОБА_4 обумовлену зазначеним кредитним договорам суму кредиту, що підтверджується матеріалами справи та не заперечується відповідачами і, зокрема, ОСОБА_3, відповідно до апеляційної скарги.

Станом на 14.12.2010 року (а. с. 107-111 т. 1), у зв'язку з неналежним виконанням умов кредитного договору відповідачем ОСОБА_4, кредитна заборгованість склала 588 584,09 грн.

Згідно з ч. 1 ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушення зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Згідно ст. 629 ЦК України, договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Частиною 1 ст. 1054 ЦК України, передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 554 ЦК України, у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки (п. 1.1. договору поруки).

Відповідно до п. 4.2.2. кредитного договору, позивач має право вимагати дострокового повернення кредиту та стягувати заборгованість за кредитом.

Доводи апеляційної скарги стосовно припинення поруки ОСОБА_3 (апелянтки) з посиланням на ч. 4 ст. 559 ЦК України, судова колегія не приймає до уваги.

Оскільки, відповідно до ч. 4 ст. 559 ЦК України, порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов'язання не встановлений або встановлений моментом пред'явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки.

В судовому засіданні встановлено, що в договорі поруки не встановлено строку його закінчення в розумінні ст. 252 ЦК України (а. с. 20-21 т. 1), а в кредитному договорі строк виконання основного зобов'язання встановлено - 17.10.2027 року (а. с. 12 т. 1).

З позовом до суду прокурор в інтересах держави в особі ВАТ «Державний ощадний банк України» звернувся 19.01.2010 року (а. с. 1 т. 1).

Тому на підставі наведеного, порука ОСОБА_3 за вище вказаним кредитним договором, укладеним між позивачем та ОСОБА_4, судова колегія вважає, не припинилася.

Доводи апеляційної скарги щодо порушення судом першої інстанції норм процесуального права, судова колегія також не приймає до уваги, оскільки вони не спростовують висновки суду першої інстанції в оскаржуваній частині.

Таким чином, враховуючи викладене, надані докази, доводи апеляційної скарги, судова колегія, не роблячи висновків стосовно не оскаржуваної частини рішення суду, вважає, що відсутні правові підстави для зміни рішення Київського районного суду м. Одеси від 23.12.2010 року з підстав викладених в апеляційній скарзі, в оскаржуваній частні.

За таких обставин, судова колегія вважає, що апеляційну скаргу ОСОБА_3 необхідно відхилити.

Керуючись ст. ст. 304, 307, 308, 313, 314, 315, 319 ЦПК України, колегія суддів,-

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Відмовити в зміні рішення Київського районного суду м. Одеси від 23.12.2010 року по справі за позовом заступника прокурора Київського району м. Одеси в інтересах держави в особі ВАТ «Державний ощадний банк України» в особі філії - Одеського міського відділення № 7860 ВАТ «Ощадбанк» до ОСОБА_4, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості, за позовом ОСОБА_4 до ВАТ «Державний ощадний банк України» в особі філії - Одеського міського відділення № 7860 ВАТ «Ощадбанк», третя особа - ОСОБА_3 про розірвання кредитного договору з підстав викладених в апеляційній скарзі.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, однак може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили до суду касаційної інстанції.

Судді апеляційного суду Одеської області О.Д. Варикаша

О.А. Ступаков

А.П. Бабій