Номер провадження: 22-ц/785/1349/15
Головуючий у першій інстанції Тимошенко І. В.
Доповідач Сєвєрова Є. С.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17.02.2015 року м. Одеса

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області у складі :

головуючого - судді Сєвєрової Є.С.,

суддів: Дрішлюка А.І., Процик М.В.,

при секретарі - Решетник М.С.,

розглянувши в відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Болградського районного суду Одеської області від 10 липня 2014 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю "Комфорт Авто" про стягнення заробітної плати, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, моральної шкоди,

в с т а н о в и л а:

У листопаді 2012 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ТОВ "Комфорт Авто", в якому просив стягнути з відповідача на його користь:

- заробітну плату за період з червня по вересень 2010 року включно, в сумі 2 167, 54 грн.;

- заробітну плату за жовтень 2010 року в сумі 1 496, 64 грн.;

- середній заробіток за час затримки виплати заробітної плати при звільненні за період з грудня 2012 року по червень 2014 року в сумі 10 295, 91 грн.;

- середньомісячну заробітну плату за період роботи з 01 листопада 2010 року по 06 травня 2011 року в сумі 4 392, 24 грн.;

- індексацію заробітної плати в сумі 571, 25 грн.;

- компенсацію за невикористану щорічну відпустку за період роботи з 2010 по 2012 роки;

- заробітну плату за період тимчасової непрацездатності згідно лікарняних листів від 28 квітня 2012 року, 15 травня 2012 року, 24 листопада 2012 року, 07 грудня 2012 року;

- 10 000 грн. на відшкодування моральної шкоди;

- 1700 грн. оплаченого ним штрафу за постановою про притягнення ТОВ "Комфорт Авто" до адміністративної відповідальності ;

- 1300 грн. оплачених ним в касу відповідача за участь в тендері;

- 10 000 грн. витрат на правову допомогу.

Позивач посилався на те, що він з 19 червня 2010 року був прийнятий на роботу до ТОВ "Комфорт Авто" та працював водієм на маршруті "Олександрівка - Одесса". За період роботи з 19 червня по жовтень 2010 року включно, йому не була виплачена його заробітна плата, яка не виплачена і по теперішній час. З 01 листопада 2010 року ОСОБА_2 був звільнений з роботи, а потім з 01 травня 2011 року знову прийнятий на роботу до ТОВ "Комфорт Авто" нібито на підставі його заяв про звільнення з роботи за власним бажанням та прийняття на роботу знову, хоча насправді він таких заяв не писав, з роботи не звільнявся і весь час з 01 листопада 2010 року по 01 травня 2011 року продовжував працювати в ТОВ "Комфорт Авто" водієм на маршруті "Олександрівка - Одеса" . Згодом наказ про його звільнення з роботи з 01 листопада 2010 року було скасовано. Однак, заробітна плата за період його роботи з 01 листопада 2010 року по 01 травня 2011 року ОСОБА_2 не нарахована і не виплачена. В період часу з 05 листопада 2010 по 04 травня 2011 року позивач також працював за сумісництвом в ТДВ "Ренійське АТП 15140" водієм на маршруті "Плавні - Одеса". При цьому він працював два дні у ТДВ "Ренійське АТП 15140", наступні два дні у ТОВ "Комфорт Авто" і так далі.

З 01 грудня 2012 року ОСОБА_2 було звільнено з роботи у ТОВ "Комфорт Авто", при цьому відповідачем не проведено з ним повний розрахунок при звільненні, не виплачена його заробітна плата за період з 19 червня по 01 листопада 2010 року та з 01 листопада 2010 року по 01 травня 2011 року, не виплачена заробітна плата за періоди тимчасової непрацездатності по лікарняним листкам від 28 квітня 2012 року, 15 травня 2012 року, 24 листопада 2012 року, 07 грудня 2012 року, відповідно до яких він знаходився на стаціонарному та амбулаторному лікуванні. Крім того, за весь час роботи у відповідача ОСОБА_2 жодного разу не використав право на щорічну відпустку, але і компенсація за невикористану відпустку йому також відповідачем виплачена не була.

30 листопада 2011 року ОСОБА_2 вніс до каси ТОВ "Комфорт Авто" 1 300 грн. за участь у тендері, які підлягали поверненню йому, але відповідачем йому ця сума не повернута. 19 грудня 2011 року по квитанції № 44-899, на прохання колишнього директора ТОВ "Комфорт Авто" ОСОБА_3, він оплатив 1700 грн. штрафу, який було накладено на ТОВ "Комфорт Авто" за постановою про притягнення товариства до адміністративної відповідальності. Ці гроші також підлягали поверненню позивачу, що зроблено не було. Неправомірними діями відповідача, пов'язаними з несвоєчасною виплатою ОСОБА_2 заробітної плати, незаконним звільненням його з роботи з 01 листопада 2010 року, останньому заподіяна моральна шкода, яку він оцінив в 10 000 грн. У зв'язку з розглядом даної справи в судовому порядку, позивач поніс витрати на правову допомогу в сумі 10 000 грн., які просив стягнути з відповідача.

Рішенням Болградського районного суду Одеської області від 10 липня 2014 року позовні вимоги ОСОБА_2 було задоволено частково.

Стягнуто з ТОВ "Комфорт Авто" на користь ОСОБА_2: заробітну плату за період з 19 червня 2010 року по 01 листопада 2011 року з врахуванням індексації в сумі 3 901 грн. 42 коп., заробітну плату за час тимчасової непрацездатності в сумі 1 168 грн. 13 коп., середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в сумі 6 772 грн., на відшкодування моральної шкоди 1 000 грн., витрати на правову допомогу в сумі 6 000 грн., разом 18 841 грн. 55 коп.

Стягнуто з ТОВ "Комфорт Авто" на користь держави 243 грн. 60 коп. судового збору.

У задоволенні решти позову - відмовлено.

На рішення в частині відмови у стягненні заробітної плати за період з 01.11.2010 року по 01.05.2011 року в розмірі 4392,24 грн., стягнення коштів в розмірі 1300 грн. за участь у тендері, стягнення 1700 грн. штрафу, сплачених замість ТОВ "Комфорт Авто" в 2011 році, подана апеляційна скарга ОСОБА_2, в якій, посилаючись на порушення судом норм процесуального та матеріального права, просить про зміну та доповнення рішення суду про задоволення його вимог в повному обсязі.

В судовому засіданні апеляційного суду ОСОБА_2 підтримав доводи апеляційної скарги, пояснив, що у спірний період працював в ТОВ "Комфорт Авто", однак в зв'язку із тим, що роботи на маршруті не завжди вистачало, він одночасно виконував рейси в іншому підприємстві, однак йому відмовили у виплаті заробітної плати за цей період і він вимушений звернутися до суду. Штраф в розмірі 1700 грн. за 2011 рік йому не повернули, а наявна квитанція є доказом повернення коштів, сплачених за ТОВ "Комфорт Авто" в 2012 році. Заяв про звільнення 01.11.2010 року та прийняття на роботу в травні 2011 року він не писав, трудову книжку не отримував, через підробку його підписів звернувся до прокуратури, порушена кримінальна справа з цього приводу.

В наступні судові засідання він не з'явився, належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи.

Представник ТОВ "Комфорт Авто" вважала вимоги позивача в апеляційній скарзі безпідставними, пояснила, що на маршрути протягом спірного періоду ОСОБА_2 виходив самочинно, кошти за штраф йому повернуті, участь у тендері шляхом внесення коштів брав добровільно, сам користувався результатами виграного тендеру, тому не має право на повернення коштів. В подальшому представник не з'явилася в судове засідання, надала заяву про відкладення розгляду справи через хворобу дитини, однак враховуючи те, що неявка була не першою, пояснення стороною надавалися, доказів поважності відсутності до заяви не долучено, і явка до суду апеляційної інстанції не є обов'язковою, то справу розглянуто за відсутності сторін у останньому судовому засіданні, оскільки спір є трудовим і має обмежені строки розгляду.

Заслухавши доповідача, який доповів зміст оскаржуваного рішення, доводи апеляційної скарги та заперечення на неї, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 був прийнятий на роботу до ТОВ "Комфорт Авто" з 19 червня 2010 року водієм транспортних засобів , що підтверджується копією наказу №27 від 19 червня 2010 року (а.с.35 том 1).

Наказом директора ТОВ "Комфорт Авто" №42 від 1 листопада 2010 року позивача було звільнено з займаної посади з 01 листопада 2010 року за ст.36п.1 КЗпП України на підставі заяви ОСОБА_2 про звільнення за власним бажанням (а.с.37 том 1). Наказом директора ТОВ "Комфорт Авто" №17 від 01 травня 2011 року позивача було знову прийнято на роботу водієм автотранспортних засобів з 01 травня 2011 року на підставі заяви про прийняття на роботу (а.с.38 том 1). Наказом директора ТОВ "Комфорт Авто" №3 від 13 січня 2014 року наказ №42 від 01 листопада 2010 року в частині звільнення ОСОБА_2 з роботи та наказ №17 від 01 травня 2011 року про прийняття ОСОБА_2 на роботу були скасовані (а.с.222 том 1). При цьому, в наказі №3 від 13 січня 2014 року зазначено, що підставою для скасування зазначених наказів №42 та №17 стало оспорювання позивачем ОСОБА_2 факту написання ним заяв від 01.11.2010 року про звільнення з роботи за власним бажанням та від 01.05.2011 року про прийняття на роботу з 01.05.2011 року, а також відсутність у ТОВ "Комфорт Авто" переконливих доказів підписання цих заяв саме позивачем.

Відмовляючи в задоволенні позову про стягнення заробітної плати за спірний період, суд першої інстанції погодився із доводами та наказами про те, що ОСОБА_2 був звільнений, проте до такого висновку суд прийшов із порушенням норм процесуального права, без повного з'ясування всіх обставин у справі, без надання відповідної оцінки всім доказам у справі.

Так, наказом директора ТОВ "Комфорт Авто" №3 від 13 січня 2014 року наказ №42 від 01 листопада 2010 року в частині звільнення ОСОБА_2 з роботи та наказ №17 від 01 травня 2011 року про прийняття ОСОБА_2 на роботу були скасовані (а.с.222 том1), тому скасуванням власних наказів, відповідач фактично визнав, що останній у зазначений період часу перебував із ним у трудових відносинах.

Крім того, у спірний період ТОВ "Комфорт авто" видавалися інші накази, зокрема №42 від 01.11.2010 року, про скасування наказу про звільнення ОСОБА_2 за власним бажанням та звільнення за незаконну роботу на автобусі ТОВ "Комфорт авто" за маршрутом Ренійського АТП (а.с.182,т.1), що вказує на неузгодженість вчинків роботодавця відносно звільненої особи, однак оцінка таким наказам судом першої інстанції у сукупності із іншими доказами не надана. Також за матеріалами справи в цей період часу в табелях обліку робочого часу мається відмітка про скоєння позивачем прогулів (а.с.223-228 том 1), що не узгоджується із тим, що звільнений працівник не може вважатися таким, що прогулює роботу.

Більш того, шляхові листи із прізвищем ОСОБА_2, які видавалися у спірний період часу для здійснення поїздок на маршруті, відмітки про проходження обов'язкового медичного огляду водієм маршруту ОСОБА_2, хоча і не кожного дня у визначений період, а також відомості ПАТ "Чорноморська транспортна компанія" підтверджують, що рейси на маршруті позивач здійснював, відтак висновок про те, що він не виконував роботи у цей час не відповідає обставинам справи.

За поясненнями представника відповідача ОСОБА_2 здійснював рейси самочинно, до шляхових листів своє прізвище дописував самочинно, але про такі обставини не могло бути невідомо ТОВ "Комфорт авто", який є безпосереднім виконавцем послуг, організовує рейси та здійснює за цим контроль, забезпечує водіїв щоденно необхідними документами для виїзду, проте жодних доказів про вчинення заходів для припинення самочинних дій ОСОБА_2 або спробу це хоча б зафіксувати не надано, відтак всі несприятливі наслідки бездіяльності покладаються на відповідача, і тому доводи про це не спростовують фактичних обставин виконання рейсів водієм у спірний період.

За таких обставин рішення суду в зазначеній частині не відповідає вимогам ст.213 ЦПК, тому підлягає скасуванню із ухваленням нового по суті справи.

Наявність шляхових листів, в яких зазначено прізвище ОСОБА_2 протягом спірного періоду за відсутності допустимих доказів на підтвердження самочинного їх дописування, наявність запису у журналі про отримання шляхового листа саме ОСОБА_2 у період, коли за поясненнями відповідача таке взагалі виключалось (а.с.66,т.1), проходження медичного огляду у якості водія ТОВ "Комфорт Авто" кілька разів у спірний період, а також відомості електронного журналу про здійснення рейсів за маршрутом ТОВ "Комфорт Авто" саме ОСОБА_2 свідчить про те, що останній виконував рейси як водій ТОВ "Комфорт Авто" протягом спірного періоду.

Більш того, скасуванням наказів про звільнення та прийняття на роботу ТОВ "Комфорт авто" створило правову ситуацію, яка вказує, що працівник не може вважатися звільненим з 01.11.2010 року по 01.05.2011 року, відтак має право на оплату праці відповідно до фактично виконаних робіт.

Трудову книжку жодною із сторін надано не було, пояснення двох сторін з цього приводу були суперечливими і взаємовиключними, ОСОБА_2 звернувся до правоохоронних органів із заявою про скоєння злочину через підроблення його підписів на заявах про звільнення, прийняття на роботу, отримання трудової книжки при звільненні.

Водночас у період з 05 листопада 2010 року ОСОБА_2 був прийнятий на роботу водієм до ТДВ "Ренійське АТП 15140", що підтверджується наказом директора цього товариства №23 від 05 листопада 2010 року (а.с.233, том 1) та наказом №9к від 04 травня 2011 року був звільнений з ТДВ "Ренійське АТП 15140" за власним бажанням (а.с.233, том1).

Рішенням Болградського районного суду Одеської області від 24.01.2013 року за цей період була стягнута заробітна плата з ТДВ "Ренійське АТП 15140", проте такі встановлені обставини самі по собі не виключають можливість виконання робіт і на іншому підприємстві, тому не можуть бути підставою для відмови у задоволенні позову.

Зважаючи на викладене, вимоги ОСОБА_2 підлягають частковому задоволенню в частині стягнення заробітної плати за період часу з 01.11.2010 року по 01.05.2011 року за фактично відпрацьований час.

Враховуючи фактичні обставини у справі, доводи сторін, кожна з яких звинувачувала іншу у приховуванні документів, дописки у шляхових листах, відсутність табелів обліку робочого часу за спірний період, не виключення можливості виходу на маршрут без проходження медичного огляду, відсутність записів у журналах про видачу всіх шляхових листів при одночасному існуванні запису про отримання одного та самих шляхових листів із прізвищами ОСОБА_2, об'єктивними слід вважати лише ті відомості про здійснення ним рейсів, які підтверджені ПАТ "Чорноморська транспортна компанія" - безсторонньої у спорі особи, яка фіксувала факт здійснення водієм рейсів у спірний період у електронному диспетчерському журналі.

Доводи про те, що таке могло відбуватися без перевірки особи водія до уваги не приймаються, оскільки належними доказами такі обставини не підтверджені, а рішення суду не може ґрунтуватися на припущеннях.

Так, за відомостями електронного диспетчерського журналу у спірний період ОСОБА_2 працював у такі робочі дні:

08.12.2010-11.12.2010 року, 21.12.2010-22.12.2010, 25.01.2011, 02.02.2011, 21.02.2011-25.02.2011, 04.03.2011, 18.03.2011, 27.03.2011-29.03.2011, 02.04.2011, 10.04.2011-16.04.2011, 27.04.2011-30.04.2011 (а.с.194,т.2), тобто 30 днів.

Більш того, така кількість відпрацьованих днів повністю збігається із довідкою про відпрацьовані ОСОБА_2 дні, виданою ТОВ "Комфорт Авто" та підписаною директором товариства ОСОБА_3 та бухгалтером ОСОБА_5 із печаткою підприємства про відповідний розрахунок заробітної плати (а.с.79,т.1), відомості якої відповідачами не спростовані.

Зміст зазначеної довідки та інших двох, виданих ОСОБА_2 (а.с.79,80,81,т.1), свідчить про те, що у дні виконання маршрутів заробітна плата розраховується, виходячи з 85 грн. за день, тому при визначенні розміру оплати для ОСОБА_2 за період з 01.11.2010 року по 01.05.2011 року може бути використана як розрахункова, тим більш, що при категоричному запереченні факту роботи останнього, іншим чином встановити кількість відпрацьованих часів неможливо, і тому стягненню на користь позивача підлягають 2550 гривень (30 дн. х 85 грн.=2550 грн.).

Вимога апеляційної скарги ОСОБА_2 про стягнення з відповідача на його користь 1700 грн. підлягає задоволенню з наступних підстав.

У матеріалах справи знаходиться копія квитанції № 44-899 від 19 грудня 2011 року, відповідно до якої ТОВ "Комфорт Авто" сплачено через позивача ОСОБА_2 1 700 грн. штрафу за адміністративне правопорушення згідно постанови № 010187 від 20.02.2008 року (а.с. 155 том 2). Постановою №010187 від 20.02.2008 року до ТОВ "Комфорт Авто" застосовано фінансові санкції за порушення законодавства про автомобільний транспорт (а.с.206,т.2).

Зміст квитанції свідчить про те, що оплата штрафу здійснена ОСОБА_2 від імені ТОВ "Комфорт Авто", однак ТОВ "Комфорт Авто" не доведено документально, що кошти на сплату штрафу в цей період надавалися ОСОБА_2, так само не надано доказів, що він діяв як представник, виконуючи доручення.

Відмовляючи в задоволенні позову в зазначеній частині, суд першої інстанції виходив з незрозумілості викладених вимог та їх недоведеності, проте такий висновок зроблений судом без повного з'ясування обставин справи.

За поясненнями ОСОБА_2 сплата штрафу за ТОВ "Комфорт Авто" відбувалася ним двічі, з яких сплачений ним штраф в 2012 році був повернутий йому відповідачем. Таке повністю збігається зі наданими доказами про накладення штрафу на ТОВ "Комфорт Авто" 03.07.2012 року (а.с.157,т.2), внесенням цих коштів ОСОБА_2 до каси ТОВ "Комфорт Авто" 02.07.2012 року (а.с.160,т.2), їх поверненням йому ТОВ "Комфорт Авто" 05.07.2012 року (а.с.159,т.2).

Стосовно повернення коштів в розмірі 1700 гривень, сплачених ОСОБА_2 за квитанцією №44-899 від 19.12.2011 року, ТОВ "Комфорт Авто" доказів не надано, законом не передбачена відповідальність працівника за адміністративне правопорушення юридичної особи.

Доводи відповідача про те, що такі були повернуті 05.07.2012 року за касовим ордером №141 до уваги не приймаються, оскільки збігаються за часом із іншою оплатою штрафу, і із самого ордеру не видно, що він є погашенням саме 1700 гривень, сплачених в грудні 2011 року, відтак вимоги в цій частині обґрунтовані, підлягають задоволенню, а рішення суду скасуванню із ухваленням нового, зважаючи на викладені обставини.

В решті доводів апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що 30 листопада 2011 року позивач сплатив в касу ТОВ "Комфорт Авто" 1300 грн. за участь в тендері, що підтверджується відповідною квитанцією (а.с. 161 том 2).

Також встановлено, підтверджено позивачем, що ці грошові кошти були внесені ним в касу ТОВ "Комфорт Авто" на добровільних засадах в якості оплати за участь ТОВ "Комфорт Авто" в тендері на право перевезення пасажирів за маршрутом "Олександрівка- Одеса", на якому він працював.

За протоколом засідання обласного конкурсного комітету з визначення перевізників на внутрішньообласних автобусних маршрутах загального користування №18 від 14 травня 2008 року, ТОВ "Комфорт Авто" було визначено переможцем конкурсу з обслуговування внутрішньообласного автобусного маршруту загального користування "Олександрівка-Одеса" з укладенням договору з перевізником на 3 роки (а.с. 246 том 2). Відповідно до протоколу №1 спільних зборів засновників та трудового колективу ТОВ "Комфорт Авто" від 22 січня 2011 року, зборами було прийнято рішення про внесення грошових коштів за участь в конкурсі (тендері) власниками транспортних засобів на добровільних засадах без повернення цих коштів (а.с.243 том 2). Наказом директора ТОВ "Комфорт Авто" №3 від 20 січня 2011 року, головному бухгалтеру товариства доручено приймати грошові кошти за участь в тендері без повернення цих коштів власниками транспортних засобів (а.с.244 том 2). Свідки ОСОБА_3, ОСОБА_6, ОСОБА_5 підтвердили в судовому засіданні суду першої інстанції факт проведення зазначених зборів та прийняття зборами зазначеного рішення.

Таким чином, внесення коштів було добровільним, і позивачем при зверненні до суду із позовом не визначено правові підстави повернення коштів, при тому, що правовідносини у цій частині не випливають із трудових.

За викладених обставин суд першої інстанції прийшов до вірного висновку про безпідставність вимог в цій частині.

Інших доводів, які б спростовували висновки суду першої інстанції та які б мали правове значення, у апеляційній скарзі не наведено.

Таким чином, в межах оскарження рішення суду першої інстанції та межах доводів апеляційної скарги, остання підлягає частковому задоволенню.

Керуючись ст.ст.304,п.2ч.1ст.307,309,314,316,317,319 ЦПК України, колегія суддів,

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Болградського районного суду Одеської області від 10 липня 2014 року в частині відмови у задоволенні позову про стягнення заробітної плати за період з 01.11.2010 року по 01.05.2011 року, стягнення коштів в розмірі 1700 гривень скасувати, ухвалити нове.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Комфорт Авто" на користь ОСОБА_2 заробітну плату за період з 01.11.2010 року по 01.05.2011 року в розмірі 2550 гривень, а також 1700 гривень, в решті рішення суду залишити без змін.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення, однак може бути оскаржене шляхом подачі касаційної скарги протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили до суду касаційної інстанції.

Головуючий:

Судді: