АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Провадження № 22ц/790/3866/15 Головуючий 1 інстанції: Мішуровська С.Т.
Справа № 2025/3868/2012 Доповідач : Пшенічна Л.В.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 вересня 2015 року

Судова колегія судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області у складі :

головуючого судді - Пшенічної Л.В.

суддів колегії - Хорошевського О.М., Івах А.П.

за участю секретаря - Бабака О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Харкові цивільну справу

за апеляційною скаргою представника ОСОБА_3 - ОСОБА_4

на рішення Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 09 квітня 2015 року

за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_5 про розподіл майна подружжя

за зустрічним позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_3 про визнання майна особистою приватною власністю та поділ спільного майна подружжя, -

в с т а н о в и л а :

ОСОБА_3 звернулась до суду з позовом, в якому просила визнати за нею право власності на 2/3 частини нежитлової будівлі за адресою: АДРЕСА_4, визнати за нею право власності на 3 кімнатну квартиру, розташовану в АДРЕСА_1 в розмірі ? частини. Стягнути з ОСОБА_5 на її користь компенсацію ? частини у сумі 462 096 грн. вартості майна. Інше майно виділити ОСОБА_5

ОСОБА_5 звернувся до суду із зустрічним позовом, після уточнення якого просив визнати за ним нежитлову будівлю за адресою: АДРЕСА_4 його особистою приватною власністю, визнати за ним право на ? частку у спільному сумісному майні подружжя АДРЕСА_2. Визнати за ним право власності на ? частину кіоску (торгового павільйону), розміщеного по вул. Р. Люксембург в районі центрального ринку м. Лозова.

Рішенням Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 09 квітня 2015 року у задоволенні позову ОСОБА_3 відмовлено.

Зустрічний позов ОСОБА_5 задоволено частково.

Визнано за ОСОБА_5 право власності на ? частину квартири за адресою: АДРЕСА_3, придбаної на ім'я ОСОБА_3 за договором купівлі-продажу від 07.03.2001 року, посвідченого державним нотаріусом Лозівської ДНК ХО Степанчук Н.О., 07.03.2001 року, реєстровий № 1-316.

Залишено за ОСОБА_3 право власності на ? частину квартири за адресою: АДРЕСА_3, придбаної на ім'я ОСОБА_3 за договором купівлі-продажу від 07.03.2001 року, посвідченого державним нотаріусом Лозівської ДНК ХО Степанчук Н.О., 07.03.2001 року, реєстровий № 1-316.

Визнано за ОСОБА_5 нежитлове вбудоване приміщення за адресою: АДРЕСА_4, загальною площею 160,5 кв.м. його особистою приватною власністю.

В іншій частині позовних вимог ОСОБА_5 відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь держави судовий збір у сумі 4 941,89 грн.

Стягнуто з ОСОБА_5 на користь держави судовий збір у сумі 220,73 грн.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_3 - ОСОБА_4 посилається на те, що судом порушено норми матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове по суті позовних вимог.

В обґрунтування апеляційної скарги вказує на те, що ОСОБА_5 не надав доказів того, що приміщення за адресою АДРЕСА_4, загальною площею 160,5 кв.м було придбане за його кошти.

Cудова колегія, заслухавши доповідь судді, пояснення осіб, які з'явилися у судове засідання, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає, що вона не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 308 ЦПК України, суд апеляційної інстанції відхиляє апеляційну скаргу, якщо встановлено, що суд першої інстанції постановив рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення з одних лише формальних міркувань.

Задовольняючи частково позовні вимоги ОСОБА_5 та відмовляючи у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_3 , суд першої інстанції виходив з того, що спільним майном подружжя є АДРЕСА_2 а нежитлове вбудоване приміщення за адресою АДРЕСА_4, загальною площею 160,5 кв.м. є особистою приватною власністю ОСОБА_5

.

Судова колегія погоджується з висновками суду першої інстанції, оскільки вони повністю відповідають обставинам справи, яким суд дав вірну оцінку.

Відповідно до ст.. 22 КпШС України (якій діяв на час придбання спільного майна) майно нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Придбане. Статтею 28 цього Кодексу передбачено, що в різі поділу майна, яке є спільною сумісною власністю подружжя, їх частки є рівними.

Суд першої інстанції визнав, що частки сторін на спірну квартиру АДРЕСА_2 є рівними, кожному по ? частині і це ОСОБА_3 не оспорюються.

Суд першої інстанції дійшов до обґрунтованого висновку, що спірне нежитлове вбудоване приміщення за адресою АДРЕСА_4, загальною площею 160,5 кв.м. є особистою приватною власністю ОСОБА_5

Вказаний висновок суду першої інстанції ґрунтується на тому, що ОСОБА_5, як суб'єкт господарювання - фізична особа-підприємець, набув вказане спірне приміщення для використання його в підприємницькій діяльності з метою одержання прибутку, і за кошти отриманні від цієї діяльності, а тому це майно є особистою приватною власністю і не є об'єктом сумісної власності подружжя.

В ухвалі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 23 квітня 2014 року, ухваленої за наслідками розгляду касаційних скарг представника ОСОБА_3 та ОСОБА_5 на рішення Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 13 вересня 2013 року та ухвалу апеляційного суду Харківської області, колегія суддів, скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалу апеляційної інстанції, зазначила, що суд не врахував, що купуючи під час шлюбу нерухоме майно як фізична особа-підприємець для здійснення підприємницької діяльності ОСОБА_5, діяв виключно як суб'єкт господарювання в процесі здійснення ним господарської діяльності.

Висновки і мотиви, з яких скасовані рішення є обов'язковими для суду першої чи апеляційної інстанції. Суд першої інстанції згідно з п. 4 ст. 338 ЦПК України врахував вищенаведені висновку касаційної інстанції. Апеляційний суд також це враховує.

Що стосується доводу апеляційної скарги стосовно відмови у задоволенні зустрічного позову відносно стягнення на користь ОСОБА_3 компенсації замість її частки у праві власності на товар, який знаходився в магазині і був описаний державним виконавцем на виконання ухвали суду про забезпечення позову, то суд першої інстанції дійшов до правильного висновку, що ОСОБА_3 не довела, що це майно є спільним майном подружжя, джерело і час придбання майна під час шлюбу.

Згідно зі ст. ст.. 10 і 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, а ст. 11 ЦПК України передбачає, що суд розглядає цивільні справи на підставі доказів поданих сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Таким чином, судова колегія дійшла висновку, що позивач ОСОБА_5 частково довів свій позов, а позовні вимоги ОСОБА_3 не доведені.

З огляду на наведене, судова колегія вважає, що доводи апеляційної скарги суттєвими не являються і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які привели до неправильного вирішення справи.

Керуючись ст.ст. 303, 304, п.1 ч.1 307, 308, 313, 314, 315, 317, 319 ЦПК України судова колегія судової палати,-

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_3 - ОСОБА_7 відхилити..

Рішення Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 09 квітня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальний справ протягом 20 днів з дня набрання законної сили.

Головуючий суддя

Судді колегії