АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Справа № 617/1513/14-ц
Провадження №22ц/790/1452/15
Головуючий1 інстанції: Ворона С.В.
Категорія: визнання договору недійсним Доповідач: Гуцал Л.В.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 лютого 2015 року судова колегія судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області в складі:

головуючого - Гуцал Л.В.,

суддів - Крилової Т.Г., Коростійової В.І.,

за участю секретаря - Литвин О.Б.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Вовчанського районного суду Харківської області від 12 грудня 2014 року за позовом ОСОБА_2 до Вовчанської міської ради Харківської області, третя особа - Управління Держземагентства у Вовчанському районі Харківської області, про визнання договору оренди землі недійсним, скасування державної реєстрації договору оренди землі,-

встановила:

У вересні 2014 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом. В уточнених позовних вимогах просив:

· визнати недійсним з дати укладення договір оренди землі №178 від 28 серпня 2012 року, укладений між ним та Вовчанською міською радою Харківської області в особі голови Топоркової Ольги Анатоліївни (далі спірний договір);

· скасувати державну реєстрацію спірного договору оренди, зареєстрованого в Управлінні Держкомзему у Вовчанському районі Харківської області, про що у Державному реєстрі земель вчинено запис від 02 листопада 2012 року № 1255.

Посилався на те, що на підставі договору купівлі-продажу від 10 червня 2011 року він набув у власність нежитлові приміщення, розташовані по АДРЕСА_1. 12 липня 2012 року ХХVІІ сесією VI скликання Вовчанської міської ради було прийнято рішення про надання позивачу в оренду земельну ділянку за зазначеною вище адресою для обслуговування нежитлових будівель строком на п'ять років. 28 серпня 2012 року позивач уклав спірний договір оренди землі, який 02 листопада 2012 року був зареєстрований в Управлінні Держкомзему у Вовчанському районі Харківської області за № 0. Об'єктом оренди є земельна ділянка, розташована за зазначеною вище адресою. В укладеному договорі оренди відсутні істотні умови, передбачені ст. 15 Закону України «Про оренду землі», зокрема умови передачі у заставу та внесення до статутного фонду права оренди земельної ділянки, що позбавило позивача права на передачу у заставу прав оренди земельної ділянки за спірним договором та є підставою для визнання договору недійсним.

Відповідач та третя особа, в особі представників, позов не визнали.

Рішенням Вовчанського районного суду Харківської області від 12 грудня 2014 року в позові відмовлено.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_2, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

У суді апеляційної інтанції представник ОСОБА_2 апеляційну скаргу підтримав, представник відповідача проти задоволення скарги заперечував, третя особа явку свого представника в судове засідання не забезпечила.

Обговоривши доводи апеляційної скарги, вислухавши пояснення сторін та перевіривши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Судовим розглядом встановлено, що ОСОБА_2 є власником нежитлових будівель автопарку, що розташовані по АДРЕСА_1.

Власником земельної ділянки, на якій розташовані вказані нежитлові будівлі, є Вовчанська міська рада Харківської області.

28 серпня 2012 року між ОСОБА_2 та Вовчанською міською радою Харківської області було укладено спірний договір оренди землі. За умовами договору орендодавець Вовчанська міська рада Харківської області надала, а орендар ОСОБА_2 прийняв в строкове платне користування земельну ділянку із земель житлової і громадської забудови для підприємницької діяльності. Земельна ділянка розташована по АДРЕСА_1. Кадастровий номер - :00:002:1035, загальна площа 0.7873 га. Договір укладено на 49 років.

02 листопада 2012 року спірний договір оренди був зареєстрований в Управлінні Держкомзему у Вовчанському районі Харківської області за № 0.

Звертаючись до суду з позовом про недійсність договору оренди землі, позивач послався на відсутність істотної умови договору, зокрема, умови передачі у заставу та внесення до статутного фонду права оренди земельної ділянки.

В обґрунтування своїх доводів щодо порушення права позивача, останній зазначив, що відсутність умови передачі у заставу та внесення до статутного фонду права оренди земельної ділянки позбавила його можливості укласти іпотечний договір з передачею в іпотеку права оренди земельної ділянки ОСОБА_4, що підтверджується листом нотаріуса ОСОБА_5 Як наслідок, ОСОБА_4 відмовила позивачу у наданні позики.

Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції виходив з того, що земельна ділянка, яка є об'єктом оренди, перебуває у власності Вовчанської міської ради та була передана в оренду позивачу для обслуговування нежилих будівель, а тому, з огляду на приписи ст. 8.1 Закону України «Про оренду землі», відсутність в спірному договорі оренди землі такої умови як передача у заставу та внесення до статутного фонду права оренди земельної ділянки, не порушує права позивача, а відтак не може бути підставою для визнання договору недійсним.

Судова колегія з таким висновком погоджується, оскільки такий є законним та обгрунтованим.

Так, відповідно до частини першої статті 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен установити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 25 грудня 2013 року у справі № 6-94цс13.

Згідно із ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч. ч. 1?3, 5 та 6 ст. 203 цього Кодексу.

Спеціальним законом, яким регулюються відносини, пов'язані з орендою землі, є Закон України «Про оренду землі».

Відповідно до ст. 15 Закону України «Про оренду землі» однією з істотних умов договору оренди землі є умова передачі у заставу та внесення до статутного фонду права оренди земельної ділянки. Відсутність у договорі оренди землі однієї з істотних умов, передбачених цією статтею, є підставою для визнання договору недійсним відповідно до закону.

Разом з тим, статтею 133 ЗК України, в редакції що діяла на момент укладення та реєстрації спірного договору, передбачалось право на передачу у заставу лише земельних ділянок, які належать громадянам та юридичним особам на праві власності, а також права на них.

Відповідно до цієї ж статті, в редакції на час розгляду справи, у заставу можуть передаватися земельні ділянки державної, комунальної та приватної власності, якщо інше не встановлено законом, а також права на них - право оренди земельної ділянки, право користування чужою земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис), право користування чужою земельною ділянкою для забудови (суперфіцій), якщо інше не передбачено законом.

За приписами ч.1 ст.8.1 Закону України «Про оренду землі» право на оренду земельної ділянки державної або комунальної власності не може бути відчужено її орендарем іншим особам, внесено до статутного капіталу, передано у заставу, крім передбачених частиною другою цієї статті випадків.

Частиною другою цієї статті передбачено, що право на оренду земельної ділянки державної або комунальної власності, наданої для будівництва житлового будинку, може бути відчужене орендарем за згодою орендодавця у разі, якщо таке будівництво розпочате, на строк та на умовах, визначених первинним договором оренди, або якщо таке відчуження передбачено первинним договором оренди.

Як встановлено судом та визнається сторонами, за спірним договором оренди землі земельна ділянка була передана ОСОБА_2 для здійснення підприємницької діяльності, а не для будівництва житлового будинку, а відтак право на оренду цієї земельної ділянки не могло бути відчужено її орендарем іншим особам, внесено до статутного капіталу, чи передано у заставу.

Суд першої інстанції, встановивши недоведеність порушення відповідачем прав та охоронюваних законом інтересів позивача, правильно відмовив в задоволенні позовних вимог.

З огляду на приписи закону щодо заборони відчуження орендарем права на оренду земельної ділянки державної або комунальної власності, посилання в апеляційній скарзі на те, що відсутність в договорі оренди умови передачі у заставу права оренди земельної ділянки призвела до порушення прав позивача - неможливості передати право на оренду в заставу ОСОБА_4 та як наслідок, до відмови у наданні йому позики, висновків суду не спростовують.

Не грунтується на законі та є помилковим і посилання в апеляційній скарзі на те, що ч.2 ст.8.1 Закону України «Про оренду землі» передбачено, що право на оренду земельної ділянки може бути відчужене орендарем, якщо таке відчуження передбачено первинним договором. Як зазначено вище, це положення закону поширюється виключно на випадки, коли земельна ділянка надана для будівництва житлового будинку.

Відповідно дло ст.11 ЦПК Украни суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог, предмет та підставу позову визначає позивач.

За змістом ч.2 ст.31 ЦПК України, позивач має право змінити підставу позову, шляхом подання письмової заяви до початку розгляду судом справи по суті.

Враховуючи, що у позові ОСОБА_2 в первісній редакції та в уточненому позові (а.с.1-4, 29-31) не було зазначено про такі підстави для визнання недійсним спірного договору, як відсутність у ньому умови збереження стану об'єкту оренди, чи укладання договору на 49 років, а не не 5, як передбачено рішенням Вовчанської міської ради від 12 липня 2012 року, посилання в апеляційній скарзі на те, що ці доводи позивача залишились поза увагою суду першої інстанції, є безпідставними.

Відповідно до ч.1 ст.303 ЦПК України, під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд переглядає законність і обгрунтованість рішення суду першої інстанції в межах вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Разом з тим, позивач не позбавлений можливості звернутися до суду за захистом права, яке на його думку є порушеним, шляхом подачи позову з інших підстав.

Доводи апеляційної скарги про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм права процесуального безпідставні, носять суб'єктивний характер, зводяться лише до переоцінки доказів по справі, та непогодженням з їх оцінкою.

Вищенаведене свідчить, що суд першої інстанції правильно встановив фактичні обставини справи, не допустив порушень вимог закону при прийнятті оскаржуваного рішення, а отже таке є законним і обгрунтованим.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Керуючись ст. 303, 304, 307, 308, 313, п.1 ч.1 ст.314, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Вовчанського районного суду Харківської області від 12 грудня 2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня її проголошення безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий

Судді