Справа № 462/865/15-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 вересня 2015 року Залізничний районний суд м. Львова в складі:

головуючого - судді Боровкова Д.О.

при секретарі Щур Н.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду у м. Львові цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1, яка діє в інтересах малолітньої ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4 (треті особи: орган опіки і піклування Залізничної районної адміністрації Львівської міської ради, ОСОБА_5) про визнання осіб, такими, що втратили право на користування приміщеннями, виселення та зняття з реєстрації, та позовом третьої особи, що заявляє самостійні вимоги ОСОБА_5 до ОСОБА_1, яка діє в свої інтересах та інтересах малолітніх ОСОБА_2 та ОСОБА_6 (треті особи: орган опіки і піклування Залізничної районної адміністрації Львівської міської ради, ОСОБА_3, ОСОБА_4) про усунення перешкод у користуванні власністю та вселення,

встановив:

Позивач звернулася до суду з позовом, який уточнювала /а.с.92,94/, в якому просить визнати відповідачів такими, що втратили право на користування жилим приміщенням квартири АДРЕСА_1, виселити їх та зняти з реєстрації за зазначеною адресою. Свої вимоги мотивує тим, що вона є власником 2/3 частини зазначеної квартири. Проте, відповідачі чинять перешкоди їй в користуванні цією квартирою. В зв'язку з наведеним просить позов задовольнити.

У судовому засіданні представник третьої особи, що заявляє самостійні вимоги ОСОБА_5 проти позову заперечила та подала до суду позов третьої особи /а.с.57/, в якому просить зобов'язати ОСОБА_1 не чинити йому перешкоди в користуванні квартирою АДРЕСА_1 та вселити його в зазначену квартиру. Свої вимоги мотивує тим, що він є власником 1/3 частини квартири АДРЕСА_1. Зі слів сусідів йому стало відомо, що ОСОБА_1 протягом дня 30.04.2015 року самовільно, не поставивши його до відома, поміняла замки вхідних дверей даної квартири, чим обмежила йому вільний доступ до вказаної квартири та створює перешкоди у користуванні та володінні його власністю. Крім цього у даній квартирі знаходяться його особисті речі.

У судовому засіданні представник позивача первісний позов підтримав, проти позову третьої особи, що заявляє самостійні вимоги заперечив, додатково пояснивши, що 30.04.2015 року ОСОБА_1 потрапила до квартири, коли в неї нікого не було, оскільки її викликали працівники ремонтних служб, щоб зупинити затоплення нижче розташованих квартир, після цього ОСОБА_1 замінила замки від вхідних дверей та на даний там постійно проживає зі своїми двома дітьми

У судовому засіданні представник відповідачів та третьої особи, що заявляє самостійні вимоги позов третьої особи підтримала, проти первісного позову заперечила, дала пояснення аналогічні доводам, наведеним у позові третьої особи, додатково пояснивши, що до 30.04.2015 року в спірній квартирі проживав чоловік ОСОБА_3, 30.04.2015 року ОСОБА_1 потрапила до квартири, коли в неї нікого не було, після цього ОСОБА_1 замінила замки від вхідних дверей та почала там постійно проживати зі своїми двома дітьми. Оскільки відповідачі не проживають у спірній квартирі, не зареєстровані в ній, і тому підстав для задоволення первісного позову немає.

У судовому засіданні представник органу опіки і піклування Залізничної районної адміністрації Львівської міської ради первісний позов підтримала, при вирішенні позову третьої особи, що заявляє самостійні вимоги поклалася на розсуд суду, пояснивши, що така позиція обумовлена захистом прав та інтересів малолітніх дітей ОСОБА_1

Заслухавши представників сторін, третьої особи, що заявляє самостійні вимоги, третьої особи без самостійних вимог, дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що у задоволенні первісного позову слід відмовити, а зустрічний позов задовольнити з наступних підстав.

Судом встановлено, що 2/3 частини квартири АДРЕСА_1 належить малолітній ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2 року /а.с.9/, а 1/3 частини зазначеної квартири належить ОСОБА_5 /а.с.59/.

Згідно з довідкою ЛКП «Сигнівка» від 20.05.2013 року в квартирі АДРЕСА_1 зареєстровані три особи: ОСОБА_1 та двоє її малолітніх дітей ОСОБА_2 та ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1 /а.с.55/.

Як убачається з пояснення сторін до 30.04.2015 року в спірній квартирі проживав чоловік ОСОБА_3, а 30.04.2015 року ОСОБА_1 увійшла до квартири, коли в неї нікого не було, щоб зупинити затоплення нижче розташованих квартир, після цього ОСОБА_1 замінила замки від вхідних дверей та почала там постійно проживати зі своїми двома дітьми, зазначені обставини визнаються всіма учасниками судового процесу, а відтак не підлягають доказуванню в силу ч. 1 ст. 61 ЦПК України.

Таким чином, у судовому засіданні достовірно з'ясовано, що у квартирі АДРЕСА_1 проживають троє осіб ОСОБА_1 та двоє її малолітніх дітей ОСОБА_2 та ОСОБА_6.

Підстави та порядок визнання осіб такими, що втратили право на користування жилим приміщенням чітко визначені ст.ст. 71,72 ЖК України та ст. 405 ЦК України.

Беручи до уваги, що відповідачі за первісним позовом ОСОБА_3 та ОСОБА_4 в квартирі АДРЕСА_1 не проживають, жилою площею не користуються, не зареєстровані за зазначеною адресою, добровільно їх у зазначену квартиру ОСОБА_1 не допускає, і тому відсутні правові підстави для визнання відповідачів такими, що втратили право на користування жилим приміщенням у вказаній квартири, як і відсутні підстави для їх виселення та зняття з реєстрації.

Суд не бере до уваги твердження представника позивача за первісним позовом, що відповідачі мають право на користування жилим приміщенням у квартирі АДРЕСА_1 відповідно до рішення Залізничного районного суду м. Львова від 28.11.2013 року (справа № 462/7171/13-ц), оскільки зазначеним рішенням за ОСОБА_3, ОСОБА_4 не визнавалося право на користування зазначеним житлом, а відтак зазначене твердження є голослівним та надуманим.

Враховуючи наведене, суд, дослідивши докази по справі в їх сукупності, прийшов до висновку, що у задоволенні первісного позову ОСОБА_1 слід відмовити.

Щодо позову третьої особи, що заявляє самостійні вимоги ОСОБА_5, то такий позов підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.

Згідно з ч. 1 ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

У судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_1 чинить перешкоди ОСОБА_5 в користуванні та володінні спірною квартирою, такий висновок суду був зроблений з огляду на наступне.

06.05.2015 року ОСОБА_5 звернувся зі заявою в Залізничний РВ ЛМУ ГУМВС України у Львівській області, в якій він просив вжити заходів відносно ОСОБА_1, яка чинить йому перешкоди в користуванні спірною квартирою /а.с.62/.

Крім того, на пропозицію представника ОСОБА_5 представнику ОСОБА_1 передати їй ключі від спірної квартири для надання їх ОСОБА_5, представник ОСОБА_1 ніяким чином не зреагував.

За таких обставин, суд не бере до уваги твердження представника позивача за первісним позовом, що ОСОБА_1 не створювала перешкоди ОСОБА_5 у користуванні та володінні спірною квартирою, вважає їх надуманими, оскільки такі спростовується вищевказаними доказами

Також, суд критично ставиться до твердження представника ОСОБА_1, що ОСОБА_5 не може бути вселений в однокімнатну спірну квартиру через те, що там відсутні житлові умови для його проживання, оскільки норми ЖК України та ЦК України не передбачають випадки, коли співвласнику квартири може бути відмовлено у вселенні з підстав того, що площа даної квартири є недостатньої для проживання в ній всіх співвласників, а посилання представника позивача на норми ст. 50 ЖК України є помилковими, оскільки вказана норма регулює правовідносини, які пов'язані з наданням жилих приміщень у будинках державного і громадського житлового фонду, і ніяким чином не стосується житла, яке належить фізичним особам на праві власності.

Враховуючи вищенаведене, суд, дослідивши докази в їх сукупності, приходить до висновку, що позов ОСОБА_5 є підставним та підлягає задоволенню, оскільки достовірно встановлено, що ОСОБА_1 чинить перешкоди йому в користуванні спірною квартирою, крім того, останній не може вселитися у цю квартиру в добровільному порядку, тому це необхідно зробити у судовому порядку.

Одночасно, з ОСОБА_1 слід стягнути на користь ОСОБА_5 судовий збір, який останній сплатив при подачі позову до суду.

Керуючись ст.ст. 10,11,60,61,209,212,214-215,218 ЦПК України, суд -

вирішив:

У задоволенні позову ОСОБА_1, яка діє в інтересах малолітньої ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4 (треті особи: орган опіки і піклування Залізничної районної адміністрації Львівської міської ради, ОСОБА_5) про визнання осіб, такими, що втратили право на користування приміщеннями, виселення та зняття з реєстрації - відмовити.

Позов ОСОБА_5 до ОСОБА_1, яка діє в свої інтересах та інтересах малолітніх ОСОБА_2 та ОСОБА_6 (треті особи: орган опіки і піклування Залізничної районної адміністрації Львівської міської ради, ОСОБА_3, ОСОБА_4) про усунення перешкод у користуванні власністю та вселення - задовольнити.

Зобов'язати ОСОБА_1 не чинити перешкоди ОСОБА_5 в користуванні квартирою АДРЕСА_1.

Вселити ОСОБА_5 в квартиру АДРЕСА_1.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_5 243 грн. 60 судового збору.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Львівської області через Залізничний районний суд м. Львова шляхом подачі в десяти денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

. Суддя:

Оригінал рішення.