Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

03 квітня 2015 року м. Ужгород

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Закарпатської області в складі :

головуючої : Готра Т.Ю.,

суддів : Леска В.В., Кондора Р.Ю.,

при секретарі : Марчишак Ю.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Ужгородського міськрайонного суду від 13 січня 2015 року в справі за позовом ОСОБА_1 до Державної інспекції сільського господарства в Закарпатській області про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди,-

в с т а н о в и л а :

У червні 2014 року ОСОБА_1 звернувся до суду з даним позовом, в якому вказував на те, що він з 17 лютого 2012 року працював на посаді начальника адміністративно-господарського відділу у Державній інспекції сільського господарства в Закарпатській області (далі ДІСГ), з якої наказом начальника ДІСГ №9-к від 30 травня 2014 року був звільнений з роботи з 30 травня 2014 року за прогул без поважних причин п.4 ст.40 КЗпП України.

Посилаючись на те, що він 28 травня 2014 року прогул з 9.10 годин до 13.00 годин не вчиняв, так як з 9.00 годин до 10.34 годин перебував у слідчого в Ужгородському МВ УМВС України в Закарпатській області, а після весь день був на роботі, у зв'язку з чим дане звільнення вважає незаконним, тому просив суд поновити його на посаді начальника адміністративно-господарського відділу Державної інспекції сільського господарства в Закарпатській області, стягнути з відповідача на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу з 02 червня 2014 року до дня постановлення рішення суду та 15000 гривень моральної шкоди, яку він зазнав у зв'язку з незаконним звільненням.

Рішенням Ужгородського міськрайонного суду від 13 січня 2015 року у задоволенні позову ОСОБА_1 до Державної інспекції сільського господарства в Закарпатській області про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди - відмовлено.

У апеляційній скарзі позивач ОСОБА_1 просить скасувати зазначене рішення, як постановлене з порушенням норм матеріального і процесуального права, і ухвалити нове рішення, яким його позов задовольнити.

У судовому засіданні ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_2 апеляційну скаргу підтримали.

Представник відповідача Державної інспекції сільського господарства в Закарпатській області Головнич Ю.Ю. апеляційну скаргу не визнав, просив таку відхилити, а рішення суду залишити без змін.

Заслухавши доповідача, пояснення осіб, які беруть участь у справ, перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали справи, колегія суддів вважає, що скарга підлягає до часткового задоволення з таких підстав.

Відмовляючи у позові ОСОБА_4, суд першої інстанції виходив із того, що звільнення позивача з роботи відбулося з додержанням вимог трудового законодавства, а тому відсутні передбачені законом підстави для поновлення його на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди.

Проте, колегія суддів із висновком суду першої інстанції погодитись не може за таких обставин.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач ОСОБА_1 працював на посаді начальника адміністративно-господарського відділу Державної інспекції сільського господарства в Закарпатській області з 17 лютого 2012 року, що стверджується наказом в.о. начальника ДІСГ №25 від 17.02.2012 року «Про призначення ОСОБА_1» на вказану посаду (а.с.12).

Наказом начальника Державної інспекції сільського господарства Закарпатської області №9-к від 30 травня 2014 року ОСОБА_1 був звільнений з роботи з 30 травня 2014 року за прогул по ст.40 ч.4 КЗпП України, а саме у зв'язку з його відсутністю на робочому місці 28 травня 2014 року з 9 години 10 хвилин до 13 години 00 хвилин.

Підставою для звільнення ОСОБА_5 стали доповідна записка завідувача сектору кадрового забезпечення 28.05.204 року та згода Первинної профспілкової організації від 30.05.2014 року (а.с.6).

Вказане звільнення позивача з роботи відповідачем проведено з порушенням вимог трудового законодавства з огляду на наступне.

Так, відповідно до п.4 ст.40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані його власником або уповноваженим ним органом лише у випадку прогулу (в тому числі відсутності на роботі більше трьох годин протягом робочого дня) без поважних причин.

З матеріалів справи слідує, що позивач ОСОБА_1 28 травня 2014 року з 9 години 00 хвилин до 10 години 34 хвилини був відсутній на робочому місці, так як згідно листа начальника Ужгородського МВ УМВС України в Закарпатській області ОСОБА_6 за №35/5зі від 23.10.2014 року, та журналу обліку «запрошених і відвідувачів» інв.№1051 Ужгородського МВ УМВС України в Закарпатській області, перебував у слідчого Ужгородського МВ УМВС з приводу поданої ним заяви про вчинення злочину, а саме щодо його побиття першим заступником начальника Державної інспекції сільського господарства в Закарпатській області ОСОБА_7 19.05.2014 року (а.с.24-25). Вказана причина відсутності позивача на роботі протягом 1 години 34 хвилини, на думку колегії суддів, є поважною.

Стосовно періоду часу з 10 години 34 хвилини до 13.00 години 28 травня 2014 року, то матеріалами справи встановлено, що позивач ОСОБА_1 в цей час прогулу не вчиняв. Дана обставина стверджується оглянутим в судовому засіданні апеляційного суду Закарпатської області відеозаписом з камер спостереження контролю входу та виходу до будівлі Державної інспекції сільського господарства в Закарпатській області від 28.05.2014 року, доданого позивачем до апеляційної скарги (а.с.78), з якого слідує, що о 10 годині 34 хвилини ОСОБА_1, після повернення з Ужгородського МВ УМВС України в Закарпатській області, зайшов в приміщення ДІСГ, з якого вийшов о 10 годині 46 хвилин, щоб віднести на прохання начальника відділу фінансів, бухгалтерського обліку та економічних розрахунків ОСОБА_8 в магазин «1000 дрібниць» акт звірки по оплаті за отримані раніше товари, після чого повернувся в будівлю ДІСГ об 11 годині 03 хвилини, і більше не виходив.

Отже матеріалами справи встановлено, що позивач ОСОБА_1 28 травня 2014 року був відсутній на роботі з 9 години 00 хвилин до 10 години 34 хвили з поважних причин, після чого відлучався по роботі з 10 години 46 хвили до 11 години 03 хвилин, і до 13.00 години був на роботі, що вказує на його незаконне звільнення відповідачем з роботи за п.4 ст.40 КЗпП України, оскільки позивач прогулу без поважних причин не вчиняв.

А тому, наявна у матеріалах справи доповідна записка завідувача сектору кадрового забезпечення ОСОБА_9 про відсутність ОСОБА_1 на робочому місці з 9.10 години до 13.00 години 28.05.2014 року, та згода Первинної профспілкової організації від 30.05.2014 року, які стали підставою для звільнення позивача з роботи за п.4 ст.40 КЗпП України, та акт про відсутність працівника на роботі від 28 травня 2014 року, не мають правового значення, оскільки спростовуються вище наведеними доказами.

Відповідно до ст.235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нежчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік.

Встановивши, що позивач ОСОБА_1 з роботи був звільнений без законної підстави, тому його слід поновити на посаді начальника адміністративно-господарського відділу Державної інспекції сільського господарства в Закарпатській області з 30 травня 2014 року, та стягнути з ДІСГ в Закарпатській області на користь позивача середній заробіток за період з 2 червня 2014 року по 03 квітня 2015 року (день ухвалення судового рішення), враховуючи положення п.8 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року №100 з наступними змінами, згідно якого нарахування виплат, що обчислюються із заробітної плати за останні два місяці, провадяться шляхом множення середньоденного заробітку на число робочих днів, де середньоденна заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі дні на число відпрацьованих робочих днів.

Згідно довідки ДІСГ в Закарпатській області від 04.07.2014 р. №06/2342 (а.с.11) заробітна плата позивача у квітні 2014 року становила 2610,12 гривень, а у травні 2854,21 гривень, що разом становить суму 5464,33, де кількість робочих днів становить 40 (у квітні 2014 року 21 робочий день, а у травні 2014 року 19 робочих днів), а тому середньоденний заробіток позивача буде становитиме суму 136,60 грн. (5464,33 : 40= 136,60). А за 214 робочих днів середній заробіток позивача становить 29 232,40 грн. (214 х 136,60=29 232,40), яку слід стягнути на його користь з відповідача.

Відповідно до ст.237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Встановивши, що у зв'язку з незаконним звільненням позивача ОСОБА_1 з роботи йому було завдано моральної шкоди, яка полягає у моральних стражданнях, яких позивач зазнав у зв'язку з порушенням його законних прав, що призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя, а тому колегія суддів вважає, що з відповідача на користь позивача слід стягнути 3000 грн. у відшкодування моральної шкоди.

Оскільки позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, тому згідно частин 1, 3, 5 ст.88 ЦПК України з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної частини позовних вимог слід стягнути судові витрати в сумі 803,88 гривень, які підлягали сплаті при подачі позовної заяви, апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції з вимог майнового (292,32+146,16= 438,48) та немайнового характеру (243,60+121,80= 365,40).

Таким чином, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції у відповідності до ст.309 ЦПК України підлягає скасуванню, як постановлене з порушенням норм матеріального і процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, з ухваленням по справі нового рішення, яким позов ОСОБА_1 слід задовольнити частково, поновити його на роботі, стягнути з відповідача на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу в сумі 29 232,40 грн. та моральної шкоди в сумі 3000 грн., а у решті вимог відмовити.

Керуючись ст.ст. 307, 309, 313, 316, 317, 319 ЦПК України, ст.235, 237-1 КЗпП України, колегія суддів,

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Рішення Ужгородського міськрайонного суду від 13 січня 2015 року - скасувати.

Ухвалити нове рішення, яким позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Поновити ОСОБА_10 на посаді начальника адміністративно-господарського відділу Державної інспекції сільського господарства в Закарпатській області з 30 травня 2014 року.

Стягнути з Державної інспекції сільського господарства в Закарпатській області на користь ОСОБА_1 середній заробіток в сумі 29 232,40 гривень за період з 2 червня 2014 року по 03 квітня 2015 року.

Стягнути з Державної інспекції сільського господарства в Закарпатській області на користь ОСОБА_1 у відшкодування моральної шкоди 3000 гривень.

Стягнути з Державної інспекції сільського господарства в Закарпатській області в дохід держави судові витрати в розмірі 803,88 гривень.

У решті вимог - відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, однак може бути оскаржено до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ на протязі двадцяти днів з дня набрання ним законної сили шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуюча :

Судді :