Справа № 296/5730/15-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"01" грудня 2015 р. м.Житомир

Корольовський районний суд м. Житомира в складі:

головуючого судді Шалоти К.В.,

за участю: секретаря судового засідання Яковенко О.В.,

представника позивача - ОСОБА_1,

представника відповідача - ОСОБА_2,

розглянувши y відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Житомирі цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення матеріальних та моральних збитків,

В С Т А Н О В И В :

У травні 2015 року ОСОБА_3 звернувся до Корольовського районного суду м. Житомира з позовом до ОСОБА_4, в якому просив стягнути з відповідача матеріальну шкоду в розмірі 19 900 доларів США та моральну шкоду в розмірі 10 тис. грн.

Позов ограновувався тим, що позивач ОСОБА_3 передав ОСОБА_5 в рахунок завдатку за купівлю 1/2 частини будинку по вул. Червоноармійській, 28 у м.Оруч грошові кошти у сумі 5 тис. дол. США та 14 900 дол. США, проте оформити договір купівлі-продажу не змогли, оскільки у ОСОБА_5 був відсутній державний акт на земельну ділянку. 06.06.2010 власник будинку ОСОБА_5 помер. Вказуючи на те, що відповідач ОСОБА_4 є спадкоємцем померлого ОСОБА_5, який за життя передав їй отримані від ОСОБА_3 грошові кошти та посилаючись та положення ст. 1166, 1167 ЦК України, позивач просив стягнути з відповідача завдану нею матеріальну та моральну шкоди, яку позивач оцінив у розмірі 10 тис. грн.

Представник позивача у судовому засіданні поданий позов підтримав та просив його задовольнити, надав пояснення, аналогічні викладеним у позовній заяві.

Представник відповідача у судовому засіданні проти позову заперечував, посилаючись на те, що відповідачка ОСОБА_4 не отримувала будь-яких грошових коштів від померлого ОСОБА_5, отриманих останнім від позивача ОСОБА_3, та спадщини за померлим ОСОБА_5 не приймала, вказуючи на недоведеність позивачем завдання матеріальної та моральної шкоди неправомірними діями відповідача, а також посилаючись на сплив строків позовної давності, просив у задоволенні позову відмовити.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи, суд дійшов висновку, що позов не підлягає до задоволення, з огляду на наступне.

Судом встановлено, 20 травня 2008 року ОСОБА_5 була складена розписка про отримання від ОСОБА_3 коштів у сумі 5 тис. доларів як завдатку за купівлю ним будинку за адресою: м.Оруч, вул. Червоноармійській, буд. 28 (а.с. 6, 62).

20 травня 2008 року на рахунок ОСОБА_5 було перераховано 5 тис. дол. США., що стверджується наявною у справі копією квитанції №0КLI82481 від 20.05.2008 р. (а.с. 9).

15 серпня 2008 року ОСОБА_5 була складена розписка про отримання від ОСОБА_6 коштів у сумі 14 900 доларів за частину будинку за адресою: АДРЕСА_1. Повний розрахунок у сумі 23 900 дол. обумовлений на дату - 20 вересня 2008 року (а.с. 7, 63).

06 червня 2010 року ОСОБА_7 помер (а.с. 105).

З наявної в матеріалах справи копії спадкової справи №540/2010, заведеною до майна померлого ОСОБА_5 вбачається, що останній 20 травня 2010 року склав заповіт, за яким все своє майно, що йому належало на момент смерті, заповідав ОСОБА_4 (а.с. 113).

17 листопада 2010 року ОСОБА_4 звернулася до Першої житомирської державної нотаріальної контори із заявою №1127 про прийняття спадщини після померлого ОСОБА_5 (а.с. 104).

Відповідно до ч. 1 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (ч. 1 ст. 1270 ЦК України).

Таким чином, звернувшись у встановлений законом шестимісячний строк до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, ОСОБА_4 є особою, яка прийняла спадщину за померлим ОСОБА_5

Відповідно до вимог статті 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

За змістом ст. 11 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданих відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Підстава позову це частина позову, яка відображає обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги (п. 5 ч. 2 ст. 119 ЦПК) і докази, що підтверджують кожну обставину, а також наявність підстав для звільнення від доказування (п. 6 ч. 2 ст. 119 ЦПК).

Так, підставою звернення з даним позовом до суду ОСОБА_3 вказує як обставину передання померлим ОСОБА_5 за його життя своїй онуці ОСОБА_4 грошових коштів, отриманих від позивача у сумі 19 900 дол. США, а також шахрайські дії відповідачки та завдання нею матеріальних збитків та моральної шкоди, яку просив стягнути на свою користь на підставі ст. 1166, 1167 ЦК України.

Згідно вимог статті 60 ЦПК України кожна сторона зобов"язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 ЦПК. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Так, представник відповідача у судовому засіданні обставину передання померлим ОСОБА_5 та отримання від нього відповідачкою ОСОБА_4 будь-яких грошових коштів, переданих позивачем ОСОБА_3 не визнав та проти нього заперечував, з огляду на що останній підлягає доказування на загальних підставах.

Відповідно до статті 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів.

Згідно із ч. 2 ст. 64 ЦПК України письмові докази, як правило, подаються в оригіналі. Якщо подано копію письмового доказу, суд за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, має право вимагати подання оригіналу.

Натомість позивачем не надано суду жодних належного та допустимого доказу на підтвердження факту отримання ОСОБА_4 будь-яких кошів як від позивачем ОСОБА_3, так й від померлого ОСОБА_5, а тому вказану обставину суд вважає недоведеною.

Щодо посилання позивача ОСОБА_3 на завдання ОСОБА_4 матеріальних збитків та моральної шкоди, суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до п. 2 ст. 16 ЦК України одним із способів захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди.

Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Під збитками розуміються витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов'язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.

Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Як вже зазначалося судом, з урахуванням положень ч. 3 ст. 10, ч. 1 ст. 60 ЦПК України для задоволення заявленого позову про відшкодування завданої шкоди, саме позивач має довести наявність перелічених вище умов.

Натомість доводи представника позивача про здійснення відповідачкою ОСОБА_4 аферних та шахрайських дій та завдання цим позивачу ОСОБА_6 матеріальних збитків та моральної шкоди є безпідставними, оскільки судове рішення відносно ОСОБА_4, яким би встановлювалася її винуватість у вчиненні злочину чи неправомірних діях, на які вказує представник позивача, у матеріалах справи відсутні, а будь-яких інших належних та допустимих доказів на підтвердження завдання такої шкоди, завданої неправомірними діями відповідачки представником позивача суду не надано.

Крім того, як вбачається з розписки від 15.08.2008 року грошові кошти у сумі 14 900 дол. США ОСОБА_5 отримав від ОСОБА_6, а не від ОСОБА_3, що дає можливість суду дійти висновку, що в цій частині вимог ОСОБА_3 є неналежним позивачем у справі.

З огляду викладене, суд дійшов висновку, що у задоволенні даного позову слід відмовити за його безпідставністю, що не позбавляє права позивача звернутися до суду з іншим позовом із таким же предметом, але за інших підстав.

Керуючись ст.ст. 3, 10, 11, 57 - 60, 88, 208, 209, 212 - 215, 218 Цивільного процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В :

У задоволенні позову ОСОБА_3 відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене до апеляційного суду Житомирської області через Корольовський районний суд м.Житомира шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Cуддя К. В. Шалота