АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 лютого 2015 р. Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого - Усика Г.І.

суддів - Нежури В.А., Соколової В.В.

при секретарі - Троц В.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Печерського районного суду м. Києва від 27 листопада 2014 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визнання угоди недійсною,

в с т а н о в и л а:

У жовтні 2014 р. ОСОБА_1 звернувся з позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визнання угоди про розірвання договору про умови та порядок повернення боргу від 28.05.2014 р. недійсною, укладеної 09.10.2014 р. між ним в особі його представника ОСОБА_2 та ОСОБА_3, посилаючись на те, що вона була укладена з перевищенням повноважень ОСОБА_2, визначених виданою їй довіреністю від 10.06.2014 р., яка не надає права ОСОБА_2 на укладення від його імені цивільно-правових угод.

Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 27.11.2014 р. в задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просив скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення про задовольняння його позовних вимог, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи та неправильне застосування норм матеріального права.

На обґрунтування своїх вимог посилався на те, що суд першої інстанції не урахував, що видана ОСОБА_2 довіреність не надає їй повноважень на укладення від його імені цивільно-правових угод, а тому суд повинен застосувати до спірних правовідносин ст.ст. 203, 215, 241 ЦК України.

Крім того зазначав, що суд залишив поза увагою його доводи, що він не схвалив такий правочин, а одразу ж після отримання оспорюваної угоди скасував довіреність видану ОСОБА_2, та звернувся до суду за захистом порушених прав.

В судове засідання ОСОБА_1 та ОСОБА_2 не з'явилися, про час та місце розгляду справи були повідомлені належно.

Представник ОСОБА_3 просив апеляційну скаргу відхилити, посилаючись на те, що рішення суду є законним та обґрунтованим.

Справа № 757/29809/14-ц
№ апеляційного провадження:22-ц/796/3114/2015
Головуючий у суді першої інстанції: Підпалий В.В.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Усик Г.І.
Заслухавши доповідь судді, пояснення осіб, які приймали участь в судовому засіданні, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів виходить з наступного.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1, суд першої інстанції виходив з того, що позивач не довів суду, що його права та інтереси відповідно до договору про умови та порядок повернення боргу від 28.05.2014 р. були порушені.

З таким висновком суду не можна погодитись, виходячи з наступного.

Позовні вимоги про визнання угоди недійсною, ОСОБА_1 обґрунтовував тим, що ОСОБА_2, укладаючи від його імені з ОСОБА_3 угоду про розірвання договору про умови та порядок повернення боргу від 28.05.2014 року, перевищила повноваження, надані їй відповідно до довіреності від 10.06.2014 р.

Суд першої інстанції не звернув увагу на те, що позивач оскаржує не договір про умови та порядок повернення боргу від 28.05.2014 року, а угоду про розірвання цього договору, у зв'язку з чим дійшов помилкового висновку, що позов ОСОБА_1 не підлягає задоволенню.

Крім того суд не перевірив та не надав правової оціни доводам позивача про перевищення ОСОБА_2 повноважень на представництво його інтересів за довіреністю від 10.06.2014 р.

Перевіряючи твердження ОСОБА_1 про те, що довіреністювід 10.06.2014 р. він не уповноважував ОСОБА_2 на укладення цивільно-правових угод, в тому числі і на укладення 09.10.2014 р. від його імені з ОСОБА_3 угоди про розірвання договору про умови та порядок повернення боргу від 28.05.2014 р., що є підставою для визнання цієї угоди недійсною, колегія суддів виходить з наступного.

Як убачається з матеріалів справи 09.10.2014 р. між ОСОБА_1, в особі його представника ОСОБА_2, яка діяла на підставі довіреності від 10.06.2014 р., посвідченої приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_6 та ОСОБА_3 укладено угоду про розірвання договору про умови та порядок повернення боргу від 28.05.2014 р.

Відповідно до довіреності від 10.06.2014 р. ОСОБА_1 уповноважив ОСОБА_2 представляти його інтереси в усіх громадських, кооперативних, компетентних міських, районних, державних органах, в будь-яких інших установах, організаціях, підприємствах незалежно від їх підпорядкування, форм власності та галузевої належності, в органах влади та управління, органах внутрішніх справ, прокуратури, судових, слідчих оперативних та інших органах, державних адміністраціях, а також вести від його імені справи в усіх судових установах, в тому числі в суді першої інстанції, апеляційному, і касаційному судах, господарських судах, в органах державної виконавчої служби при вирішенні будь-яких питань, що його стосуватимуться, з усіма правами, що надані законом позивачу, відповідачу, третій особі та потерпілому, у тому числі з правом повної чи часткової відмови від позовних вимог, визнання позову, зміну предмету позову, оскарження рішення суду, пред'явлення виконавчого листа до стягнення, представляти його інтереси з усіх без винятку питань, а також вчиняти всі інші дії з усіма необхідними повноваженнями.

Аналізуючи зміст тексту довіреності, колегія суддів вважає, що ОСОБА_1 уповноважував ОСОБА_2 на представництво його інтересів в зазначених вище громадських, кооперативних, компетентних міських, районних, державних органах, в будь-яких інших установах, організаціях, підприємствах незалежно від їх форм власності і підпорядкування та судових органах, і саме з цією метою надавав їй право: вести від його імені адміністративні, цивільні, господарські справи, знайомитися з матеріалами справи, робити з них витяги, знімати копії, брати участь у судових засіданнях, подавати докази, брати участь у дослідженні доказів, заявляти клопотання, давати усні та письмові пояснення суду, подавати та отримувати документи, наводити свої доводи та міркування з усіх питань, що виникають у ході процесу, заперечувати проти клопотань і доводів інших учасників процесу, одержувати та оскаржувати судові рішення (ухвали) суду в установленому порядку, подавати від його імені будь-які необхідні документи та довідки в органи внутрішніх справ, органи прокуратури, в судові органи, в держадміністрацію, а також здійснювати всі необхідні дії, пов'язані з виконанням цієї довіреності.

Права на здійснення цивільно-правових угод в інтересах ОСОБА_1 зазначена довіреність ОСОБА_2 не надає, а тому укладена нею 09.10.2014 р. від імені позивача угода про розірвання договору про умови та порядок повернення боргу від 28.05.2014 року вчинена з перевищенням наданих їй повноважень, що є підставою про визнання її недійсною.

Про зазначене свідчить і подальші дії позивача, який наступного дня після її укладення, тобто 10.10.2014 р., звернувся до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу ОСОБА_6 із заявою про скасування довіреності.

Відповідно до ст. 241 ЦК України правочин, вчинений представником з перевищенням повноважень, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов'язки особи, яку він представляє, лише у разі наступного схвалення правочину цією особою. Правочин вважається схваленим зокрема у разі, якщо особа, яку він представляє, вчинила дії, що свідчать про прийняття його до виконання. Наступне схвалення правочину особою, яку представляють, створює, змінює і припиняє цивільні права та обов'язки з моменту вчинення цього правочину.

Згідно ст.203 ЦК України загальними вимогами, додержання яких є необхідним для чинності правочину є: зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

За змістом ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч.ч. 1-3, 5 та 6 ст. 203 цього Кодексу.

Ураховуючи наведене, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню, з ухваленням у справі нового рішення про задоволення позовних вимог ОСОБА_1

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 316 ЦПК України, колегія суддів

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Печерського районного суду м. Києва від 27 листопада 2014 року скасувати та ухвалити нове рішення.

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визнання угоди недійсною, задовольнити.

Визнати недійсною угоду про розірвання договору про умови та порядок повернення боргу від 28 травня 2014 р., укладену 09 жовтня 2014 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 в особі його представника ОСОБА_2.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, але може бути оскаржено в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів шляхом подання до цього суду касаційної скарги.

Головуючий: Судді: