У Х В А Л А

і м е н е м у к р а ї н и

8 липня 2015 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого: Касьяна О.П.,

суддів: Амеліна В.І., Карпенко С.О.,

Остапчука Д.О., Савченко В.О.,

розглянувши у судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Несвітайла Ігоря Івановича, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: товариство з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Вектор Плюс», ОСОБА_5, про скасування виконавчого напису нотаріуса за касаційною скаргою товариства з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Вектор Плюс», поданою його представником Шишлюком Максимом Олексійовичем, до якої приєднався приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу Несвітайло Ігор Іванович, на заочне рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 23 січня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Одеської області від 16 червня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У грудні 2012 року ОСОБА_3 звернулася з позовом до приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Несвітайла І.І., треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: ТОВ «Факторингова компанія «Вектор Плюс», ОСОБА_5, про скасування виконавчого напису нотаріуса.

Свої вимоги обгрунтовувала тим, що 13 лютого 2007 року між ПАТ «Сведбанк» та ОСОБА_5 укладений кредитний договір, відповідно до умов якого остання отримала кредит в сумі 45 000 доларів США зі сплатою 15% річних за користування кредитними коштами з кінцевим терміном повернення 12 лютого 2012 року. У забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором того ж дня між ПАТ «Сведбанк» та ОСОБА_3 укладений договір іпотеки, за умовами якого ОСОБА_3 передала в іпотеку банку належну їй квартиру АДРЕСА_1.

30 травня 2011 року за виконавчим написом приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Несвітайла І.І. звернуто стягнення на квартиру АДРЕСА_1.

5 грудня 2011 року постановою державного виконавця Першого Малиновського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції відкрито виконавче провадження за вказаним виконавчим написом нотаріуса.

Посилалась на те, що виконавчий напис вчинено нотаріусом із порушенням вимог Закону України «Про нотаріат», постанови Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», оскільки ОСОБА_5 не отримувала письмову вимогу кредитора про усунення порушень, безспірність заборгованості за кредитним договором не доведено. Також вказує на порушення вимог Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень», за яким звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження здійснюється на підставі рішення суду або в позасудовому порядку, при цьому звернення стягнення на підставі виконавчого напису нотаріуса цим Законом не передбачено.

Заочним рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 23 січня 2014 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Одеської області від 16 червня 2014 року, позов задоволено.

Скасовано виконавчий напис від 30 травня 2011 року, вчинений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Несвітайлом І.І.

У касаційній скарзі заявники порушують питання про скасування заочного рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 23 січня 2014 року та ухвали апеляційного суду Одеської області від 16 червня 2014 року, мотивуючи свої вимоги порушенням судами норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права, і просять ухвалити нове рішення, яким у позові відмовити.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Згідно з частиною 2 статті 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції, з висновками якого погодився й апеляційний суд, виходив з того, що у приватного нотаріуса не було підстав для вчинення виконавчого напису, оскільки оригінал нотаріально посвідченого договору від 13 лютого 2007 року та документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника і встановлюють прострочення виконання зобов'язання, йому надані не були.

Проте з такими висновками судів попередніх інстанцій повністю погодитись на можна.

Судами встановлено, що 13 лютого 2007 року між ПАТ «Сведбанк» та ОСОБА_5 укладений кредитний договір, відповідно до умов якого остання отримала кредит в сумі 45 000 доларів США зі сплатою 15% річних за користування кредитними коштами з кінцевим терміном повернення 12 лютого 2012 року.

У забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором того ж дня між ПАТ «Сведбанк» та ОСОБА_3 укладений договір іпотеки, за умовами якого ОСОБА_3 передала в іпотеку банку належну їй квартиру АДРЕСА_1.

30 травня 2011 року за виконавчим написом приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Несвітайла І.І. звернуто стягнення на квартиру АДРЕСА_1.

5 грудня 2011 року постановою державного виконавця Першого Малиновського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції відкрито виконавче провадження за вказаним виконавчим написом нотаріуса.

Згідно зі ст. 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до ст. 88 Закону України «Про нотаріат» нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем, та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку.

У п. 283 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України № 20/5 від 3 березня 2004 року, визначено, що вчинення виконавчого напису в разі порушення основного зобов'язання та (або) умов іпотечного договору здійснюється нотаріусом після спливу тридцяти днів з моменту одержання іпотекодавцем та боржником, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмової вимоги про усунення порушень.

Виконавчий напис на іпотечному договорі, що передбачає задоволення вимог іпотекодержателя за основним зобов'язанням, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами основного зобов'язання, вчиняється нотаріусом за умови подання іпотекодержателем документів, достатніх для встановлення безспірності заборгованості та прострочення виконання зобов'язання.

У зв'язку з систематичним порушенням ОСОБА_5 умов кредитного договору від 13 лютого 2007 року, ПАТ «Сведбанк» приватному нотаріусу Несвітайлу І.І. подало заяву про вчинення виконавчого напису та надало документи, що підтверджують наявність безспірної заборгованості, в зв'язку з чим приватним нотаріусом вчинено виконавчий напис на договорі та запропоновано звернути стягнення на предмет іпотеки з метою задоволення вимог ПАТ «Сведбанк», які виникли з кредитного договору від 13 лютого 2007 року.

Відповідно до п. 16 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 3 від 1 березня 2013 року «Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ» право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, а також нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти (частина друга статті 50 Закону України від 2 вересня 1993 року № 3425-XII «Про нотаріат»).

Спори між боржниками і стягувачами, а також спори за позовами інших осіб, прав та інтересів яких стосуються нотаріальні дії чи акт, у тому числі про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, про повернення стягнутого за виконавчим написом, вирішуються судом у порядку цивільного судочинства за позовами боржників або зазначених осіб до стягувачів, якщо однією зі сторін відповідного спору є фізична особа.

Відповідно до ч. 4 ст. 10 ЦПК України суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджає про наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

Суди попередніх інстанцій роз'яснення, наведені у п. 16 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 3 від 1 березня 2013 року «Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ», не врахували та дійшли помилкового висновку щодо задоволення позову, відповідачем за яким є нотаріус.

Ураховуючи, що фактичні обставини, які мають значення для правильного вирішення справи, судами не встановлені, судові рішення не відповідають вимогам ст. 213 ЦПК України щодо законності й обґрунтованості, що в силу ст. 338 ЦПК України є підставою для їх скасування із передачею справи на новий розгляд до суду першої інстанції, під час якого, крім наведеного, необхідно також з'ясувати спосіб захисту порушеного права позивача.

Керуючись ст. ст. 336, 338, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Вектор Плюс», подану його представником Шишлюком Максимом Олексійовичем, до якої приєднався приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу Несвітайло Ігор Іванович, задовольнити частково.

Заочне рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 23 січня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Одеської області від 16 червня 2014 року скасувати, справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.П.Касьян
Судді: В.І.Амелін С.О.Карпенко Д.О.Остапчук В.О.Савченко