У х в а л а

4 вересня 2015 року м. Київ
Колегія суддів Судової палати у цивільних справах

Верховного Суду України в складі:

Сеніна Ю.Л.,Романюка Я.М.,Сімоненко В.М.,

розглянувши заяву ОСОБА_4 про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

від 30 квітня 2015 року в справі за позовом ОСОБА_4 до Національного університету водного господарства та природокористування про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,

в с т а н о в и л а:

У липні 2015 року ОСОБА_4 звернувся до суду із зазначеною заявою про перегляд судових рішень на підставі пункту 1 статті 355 ЦПК України.

У заяві ОСОБА_4 зазначає, що рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 2 жовтня 2014 року його позов задоволено частково, постановлено: визнати недійсним строковий договір від 21 листопада 2013 року, укладений між ним і Національним університетом водного господарства та природокористування (далі - університет), а його звільнення у зв'язку із закінченням строкового договору згідно пункту 2 статті 36 КЗпП України - незаконним; поновити його на посаді завідувача навчальною лабораторією кафедри трудових ресурсів і підприємництва університету на умовах безстрокового договору з 21 листопада 2013 року; стягнути з університету на його користь різницю у заробітній платі між посадою завідувача навчальною лабораторією трудових ресурсів і підприємництва університету й посадою провідного інженера із застосуванням комп'ютерів відділу технічних засобів навчання та навчальних комп'ютерних технологій університету з 21 листопада 2013 року до 12 травня 2014 року та середній заробіток за час вимушеного прогулу на посаді завідувача навчальною лабораторією трудових ресурсів і підприємництва університету; в іншій частині позову відмовлено. Рішенням Апеляційного суду Рівненської області від 6 листопада 2014 року рішення суду першої інстанції скасовано, ухвалено нове рішення про часткове задоволення його позову, постановлено: поновити його на посаді провідного інженера із застосуванням комп'ютерів відділу технічних засобів навчання та навчальних комп'ютерних технологій університету з 12 травня 2014 року; стягнути з університету на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 8 тис. 037 грн; в решті позову відмовлено; рішення суду в частині поновлення його на роботі та стягнення заробітної плати за один місяць в розмірі 1 тис. 551 грн допустити до негайного виконання. Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 квітня 2015 року відмовлено у відкритті касаційного провадження за його касаційною скаргою.

ОСОБА_4 просить скасувати ухвалу касаційного суду, а справу направити на новий розгляд до суду касаційної інстанції, посилаючись на неоднакове застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права.

На підтвердження своїх доводів ОСОБА_4 наводить ухвалу Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

від 23 лютого 2011 року.

Перевіривши доводи заяви, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України дійшла висновку про те, що підстави для відкриття провадження у справі відсутні.

Відповідно до пункту 1 статті 355 ЦПК України заява про перегляд судових рішень у цивільних справах може бути подана виключно з підстав неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову, апеляційний суд, з висновками якого погодився суд касаційної інстанції, виходив з того, що укладення строкового договору між сторонами відбулось на підставі поданої заяви ОСОБА_4 про переведення його на роботу на посаду провідного інженера із застосуванням комп'ютерів відділу технічних засобів навчання та навчальних комп'ютерних технологій університету з 21 листопада 2013 року до 10 травня 2014 року. Доводів про те, що зазначений договір був укладений під примусом суду не надано. Крім того трудові відносини між роботодавцем та працівником тривали й після закінчення дії строкового трудового договору. ОСОБА_4 фактично продовжував працювати після закінчення строку дії трудового договору в зв'язку з чим йому було нараховано заробітну плату за травень місяць 2014 року.

У наданій для порівняння ухвалі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 23 лютого 2011 року суд касаційної інстанції, виходив з того, що документів, які б підтверджували надання повноважень першому заступнику голови правління товариства щодо підписання від імені юридичної особи документів з кадрових питань у матеріалах справи відсутні.

Порівняння вищенаведених судових рішень із судовим рішенням, яке переглядається, не дає підстав для висновку про те, що суд касаційної інстанції при розгляді двох чи більше справ за тотожних предмета спору, підстав позову та за аналогічних обставин і однакового регулювання нормами матеріального права спірних правовідносин дійшов протилежних висновків щодо заявлених позовних вимог.

Керуючись статтею 360 ЦПК України, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України

у х в а л и л а:

У допуску до провадження Верховним Судом України справи за позовом ОСОБА_4 до Національного університету водного господарства та природокористування про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу за заявою ОСОБА_4 про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 квітня 2015 року відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: Ю.Л. Сенін
Я.М. Романюк
В.М. Сімоненко