АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 2-897/11 Номер провадження 22-ц/786/444/15Головуючий у 1-й інстанції Материнко М.О. Доповідач ап. інст. Кривчун Т. О.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 травня 2015 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Полтавської області у складі:

Головуючого: судді Кривчун Т.О.

Суддів: Карнауха П.М., Пилипчук Л.І.

при секретарі Філоненко О.В.

за участю: представника позивача ОСОБА_2

представників відповідача ОСОБА_3- ОСОБА_4, ОСОБА_5

розглянула у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_4 в інтересах недієздатного ОСОБА_3

на заочне рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 04 квітня 2011 року

по справі за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» (Далі ПАТ КБ «ПриватБанк») до Філії ТОВ «Українське Фінансове Агентство «Верус», ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором; зустрічний позов ОСОБА_4 в інтересах недієздатного ОСОБА_3 до ПАТ КБ «ПриватБанк», Філії ТОВ «Українське Фінансове Агентство «Верус» про визнання кредитного договору недійсним.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, -

В С Т А Н О В И Л А :

У грудні 2010 року ПАТ КБ «Приватбанк» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_3, посилаючись на те, що 26.12.2006 року між ними та відповідачем укладено договір № plpdRX10490016, згідно умов якого останній отримав кредит на суму 3297,80 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 12% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 26.12.2007 року.

Оскільки відповідач свої зобов'язання не виконав, за ним утворилася заборгованість, яка станом на 11.11.2010 року становить 32334,66грн. та складається з: 3297,80 грн. заборгованості за кредитом; 27020,92 грн. заборгованості по процентах за користування кредитом, а також штрафи 500,00 грн. (фіксована частина) та 1515,94 грн. (процентна складова).

Окрім того, зобов'язання за вказаним договором забезпечено порукою у розмірі 200,00грн. відповідно до укладеного договору поруки з Філією ТОВ «Українське Фінансове Агентство «Верус».

У зв»язку з цим прохали стягнути з ОСОБА_3 заборгованість за кредитним договором у сумі 32134,66 грн.; стягнути з ОСОБА_3 та Філії ТОВ «Українське Фінансове Агентство «Верус» солідарно 200,00грн.та понесені судові витрати.

У січні 2011 року ОСОБА_4 в інтересах недієздатного ОСОБА_3 звернувся до суду із зустрічним позовом до ПАТ КБ «ПриватБанк» та філії ТОВ «Українське Фінансове Агентство «Верус, в якому, посилаючись на те, що його син ОСОБА_3 з 1989 року страждає хронічним психічним захворюванням у формі шизофренії параноїдної та є інвалідом ІІ-ї групи довічно, у зв'язку з чим фактично не розуміє характер і значення своїх дій, а рішенням суду від 24.03.2010 року був визнаний недієздатним, прохав визнати недійсним укладений між ОСОБА_3 та ПАТ КБ «ПриватБанк» договір № plpdRX10490016 від 26.12.2006 р.

Заочним рішенням Октябрського районного суду м. Полтави від 04 квітня 2011 року позов ПАТ КБ «Приватбанк» задоволено в повному обсязі.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь Публічного акціонерного товариства Комерційного Банку «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором в сумі 32134,16 грн.

Стягнуто солідарно з Філії ТОВ «Українське Фінансове Агенство «Верус» в Октябрському районі м. Полтава та ОСОБА_3 на користь Публічного акціонерного товариства Комерційного Банку «ПриватБанк» заборгованість в сумі 200,00 грн.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь Публічного акціонерного товариства Комерційного Банку «ПриватБанк» витрати, пов'язані з наданням юридичних послуг та оплатою правової допомоги адвоката та інших фахівців в галузі права в сумі 1950,00 грн.

У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_4 в інтересах ОСОБА_3 до ПАТ КБ «ПриватБанк», Філії ТОВ «Українське Фінансове Агентство «Верус» відмовлено у повному обсязі.

Із вказаним рішенням не погодився ОСОБА_4, який у поданій апеляційній скарзі, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права просить рішення районного суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову ПАТ КБ «ПриватБанк».

В обгрунтування доводів скарги зазначає, що він є опікуном відносно відповідача ОСОБА_3, який доводиться йому сином; ОСОБА_3 не укладав оспорюваний кредитний договір, оскільки знаходиться на обліку у психіатра та є недієздатним внаслідок психічної хвороби, на яку хворіє з 1989 року, а тому не має права вчиняти будь-якого правочину, відповідати за завдану шкоду, а вчинення правочину тягне передбачені ст.226 ЦК України наслідки, у зв'язку з чим за позовом повинен відповідати поручитель - Філія ТОВ «Українське Фінансове Агентство «Верус»» та опікун в його особі.

У судовому засіданні представник відповідача доводи апеляційної скарги підтримав та прохав її задовольнити.

Представник позивача апеляційну скаргу не визнав та прохав її відхилити, а рішення суду залишити без змін.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, вислухавши пояснення учасників процесу, приходить до висновку про задоволення апеляційної скарги з наступних підстав.

У відповідності до ст.213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно з вимогами ст.214 цього Кодексу під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам рішення суду першої інстанції не відповідає.

Місцевим судом вірно встановлено та вбачається з матеріалів справи, що 26.12.2006 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_3 було укладено кредитний договір № plpdRX10490016 на суму 3297,80 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 12,00% на рік на суму залишку заборгованості з кінцевим терміном повернення 26.12.2007 року.

Зобов»язання за вказаним кредитним договором було забезпечено договором поруки №418 від 20.10.2010 року, укладеним з поручителем - Філією ТОВ «Українське Фінансове Агентство «Верус» в Октябрському районі м. Полтави у розмірі 200,00 грн. (а.с.8-9).

Із наявної у матеріалах справи заяви від 26.12.2006 року вбачається, що ОСОБА_3 ознайомився та погодився з Умовами надання споживчого кредиту фізичним особам («Розстрочка «Стандарт»), які надані у письмовій формі, своїм підписом засвідчив факт про надання йому повної інформації про умови кредитування в ПриватБанку та погодився, що ця Заява разом з запропонованими ПриватБанком Умовами надання споживчого кредиту фізичним особам «Розстрочка» «Стандарт» та тарифами складає між ними кредитно-заставний договір.

Згідно заяви позичальника (а.с.15), боржник зобов'язувався щомісячно здійснювати погашення заборгованості за кредитом, яка складається з заборгованості за кредитом, відсотками, комісії та інших витрат. Погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку: щомісяця в період сплати, за який приймається період з 20 по 25 число кожного місяця позичальник повинен надавати Банку грошові кошти (щомісячний платіж) у сумі 346,02 грн.

У суді першої інстанції позивачем надані Умови надання споживчого кредиту фізичним особам («Розстрочка») (Стандарт) (а.с.19-22).

Відповідно до розділів 4 та 6 Умов надання споживчого кредиту фізичним особам («Розстрочка») (Стандарт) визначено порядок розрахунків та відповідальність сторін.

Термін позовної давності по вимогам про стягнення кредиту, відсотків за користування кредитом, винагороди, неустойки - пені, штрафів за даним Договором встановлюється сторонами тривалістю 5 років (п.6.6. Умов).

Пунктом 6.3. Умов надання споживчого кредиту фізичним особам («Розстрочка») (Стандарт) закріплено, що при порушенні Позичальником строків платежів по будь-якому з грошових зобов'язань, передбачених договором більш ніж на 30 днів, Позичальник зобов'язаний сплатити Банку штраф у розмірі 500грн. + 5% від суми позову.

Установлено, що відповідач свої зобов'язання по погашенню заборгованості виконував не належним чином, внаслідок чого станом на 11.11.2010 року за ним утворилась заборгованість, яка, за наданим банком розрахунком становить 32334,66грн. та складається з 3297,80 грн. заборгованості за кредитом; 27020,92 грн. заборгованості по процентах за користування кредитом, а також штрафи 500,00 грн. (фіксована частина) та 1515,94 грн. (процентна складова) (а.с.7).

Відповідно до ч.3 ст.61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлені ці обставини.

Рішенням Новосанжарського районного суду Полтавської області від 24.03.2010 року по справі за заявою ОСОБА_4 про визнання фізичної особи недієздатною, яке набрало законної сили 05.04.2010 року, заяву задоволено та визнано ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, жителя села Варварівка, Новосаржарського району, Полтавської області, недієздатним внаслідок психічної хвороби. Цим же рішенням призначено ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3 опікуном ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.42).

Згідно інформаціії Полтавської обласної клінічної психіатричної лікарні ім. О.Ф. Мальцева від 23.04.2008 року (вих.№1696) ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 страждає хронічним психічним захворюванням в формі шизофренії параноїдної з 1989 року, був неодноразово госпіталізований, є інвалідом 2 групи довічно ( а.с.41).

Задовольняючи позов ПАТ КБ «ПриватБанк» та відмовляючи у задоволенні зустрічного позову місцевий суд виходив з законності та обгрунтованості позовних вимог банку, оскільки зобов'язання повинні виконуватися належним чином і у встановлені строки, відповідно до умов договору.

Такий висновок місцевого суду є передчасним та не відповідає обставинам справи та наявним у справі доказам, виходячи з наступного.

У відповідності зі ст.ст.10,60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Відповідно до ч.4 ст.10 ЦПК України суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч.1 ст.526 ЦК України зобов?язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст.202 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним (ст.204 ЦКУ).

Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин) (ч.3 ст.215 ЦК України).

Підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Згідно ч.2 ст.203 ЦК України, особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності.

Згідно ч.ч.1,2 ст.225 ЦК України правочин, який дієздатна фізична особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті - за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені. У разі наступного визнання фізичної особи, яка вчинила правочин, недієздатною позов про визнання правочину недійсним може пред'явити її опікун.

Відповідно до п.16 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» від 06.11.2009 року № 9 правила статті 225 ЦК поширюються на ті випадки, коли фізичну особу не визнано недієздатною, однак у момент вчинення правочину особа перебувала в такому стані, коли вона не могла усвідомлювати значення своїх дій та (або) не могла керувати ними (тимчасовий психічний розлад, нервове потрясіння тощо).

Для визначення наявності такого стану на момент укладення правочину суд відповідно до статті 145 ЦПК зобов'язаний призначити судово-психіатричну експертизу за клопотанням хоча б однієї зі сторін. Справи про визнання правочину недійсним із цих підстав вирішуються з урахуванням як висновку судово-психіатричної експертизи, так і інших доказів відповідно до статті 212 ЦПК.

При ухваленні оскаржуваного рішення поза увагою місцевого суду залишилися ті обставини, що ОСОБА_3 з 1989 року страждає хронічним психічним захворюванням в формі шизофренії параноїчної та був неодноразово госпіталізований, є інвалідом 2 групи довічно, що давало підстави вважати, що на момент укладення кредитного договору відповідач не усвідомлював значення своїх дій та не міг керувати ними, однак судом, для визначення наявності такого стану у ОСОБА_3 на момент укладення правочинуне було призначено судово-психіатричну експертизу, не перевірено належним чином доводи представника відповідача, його опікуна ОСОБА_4, не враховано вимоги ЦПК про те, що всі докази мають оцінюватися у сукупності і жоден із них немає для суду наперед встановленого значення. При цьому, відхиляючи одні докази та беручи за основу інші, суд має надати оцінку всім доказам у сукупності, чого зроблено не було.

У зв»язку з цим, з урахуванням наведених роз»яснень Пленуму ВСУ у ході розгляду справи апеляційним судом за клопотанням представника відповідача було призначено судову психіатричну експертизу.

Згідно Акту судово-психіатричного експерта №195 від 02.04.2015 року ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_4., ІДН НОМЕР_1, мешканець с. Варварівка, Новосанжарського району Полтавської області, станом на 26.12.2006 року, тобто на момент укладання з ПАТ КБ «ПриватБанк» кредитного договору plpdRX10490016 від 26.12.2006 р. страждав на хронічний стійкий психічний розлад у вигляді шизофренії параноїдної форми, зі стійким дефектом особистості апато-абулічного типу. Наявний у ОСОБА_3 хронічний стійкий психічний розлад позбавляв його здатності усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними на час укладення кредитного договору з ПАТ КБ «ПриватБанк» 26.12.2006 року (а.с.133-139).

Сукупність наявних у справі доказів дає підстави для висновку про те, що зустрічний позов є обґрунтованим та підлягає задоволенню, а кредитний договір, у відповідності до положень ч.ч.1,2 ст. 225 ЦК України, слід визнати недійсним.

В доповненнях до апеляційної скарги ОСОБА_4 посилається на те, що районний суд не надав належної оцінки договору поруки, укладеному між ОСОБА_3 та філією ТОВ «Українське фінансове агентство «Верус» в Октябрському районі та вказував на неодноразове, на його думку, порушення закону при його укладенні, а саме, що ні він, ні його син про існування даного договору не знали, що кредитний договір був укладений у 2006 році, а договір поруки у 2010 році.

Постановою «Про судове рішення у цивільній справі» від 18.12.2009р. №14 пленум Верховного суду України роз»яснив, що, відповідно до положень статей 10 і 11 ЦПК суд розглядає цивільні справи в межах заявлених позивачем вимог та зазначених і доведених ним обставин. Відповідно до статті 19 Конституції України, статті 1 ЦПК та з урахуванням положення частини четвертої статті 10 ЦПК вийти за межі заявлених вимог (вирішити незаявлену вимогу, задовольнити вимогу позивача у більшому розмірі, ніж було заявлено) суд має право лише у випадках, прямо передбачених законом. Наприклад, суд має право вийти за межі заявлених вимог і з власної ініціативи вирішити питання про стягнення аліментів на дитину одночасно з позбавленням батьківських прав (частина друга статті 166 Сімейного кодексу України); застосувати наслідки недійсності нікчемного правочину (частина п'ята статті 216 Цивільного кодексу України).

Враховуючи вищевикладене колегія суддів приходить до висновку, що визнання недійсним Кредитного договору № plpdRX10490016 від 26 грудня 2006 року має наслідком недійсність і договору поруки №418 від 20.10.2010 року, укладеного між Філією ТОВ «Українське фінансове Агентство «Верус» та ПАТ КБ «ПриватБанк», який є похідним від Кредитного договору, оскільки він укладений для забезпечення виконання зобов'язання по основному договору.

З урахуванням наведеного апеляційну скаргу слід задовольнити, рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким зустрічний позов задовольнити в повному обсязі, у задоволені позовних вимог ПАТ КБ «ПриватБанк» до Філії ТОВ «Українське Фінансове Агентство «Верус», ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором, - відмовити.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.307, п.п.1,3,4 ч.1 ст.309 ЦПК України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд вправі скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити рішення по суті позовних вимог з підстав неповного з»ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідності висновків суду обставинам справи, неправильного застосування норм матеріального та процесуального права.

Керуючись ст.ст.303,307, п.п.1,3,4 ст.309, ст.316 ЦПК України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_4, - задовольнити

Рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 04 квітня 2011 року, - скасувати.

Ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до Філії ТОВ «Українське Фінансове Агентство «Верус», ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором, - відмовити.

Зустрічний позов ОСОБА_4 в інтересах недієздатного ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк», Філії ТОВ «Українське Фінансове Агентство «Верус» про визнання кредитного договору недійсним,- задовольнити.

Кредитний договір № plpdRX10490016 від 26 грудня 2006 року, укладений між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_3, визнати недійсним.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржене безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним чинності.

ГОЛОВУЮЧИЙ /підпис/ Т.О. Кривчун

СУДДІ /підпис/ П.М. Карнаух

/підпис/ Л.І. Пилипчук

ЗГІДНО:

Суддя Апеляційного суду

Полтавської області Т.О. Кривчун