Справа №463/1380/15-ц
Провадження №2/463/955/15
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 грудня 2015 року Личаківський районний суд м. Львова

в складі: головуючого судді - Шеремети Г. І.

при секретарі с/з - ОСОБА_1

за участю представника позивача - ОСОБА_2

представника відповідачів - ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові справу за позовом ОСОБА_4 до Головного управління Державної казначейської служби України у Львівській області, Державної казначейської служби України, третьої особи: Головного управління Міністерства внутрішніх справ у Львівській області про відшкодування матеріальної шкоди, суд,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом, який в подальшому уточнив,остаточно просив стягнути з Державної казначейської служби України відшкодування матеріальної шкоди в розмірі 52 691,56 грн. за рахунок коштів Державного бюджету шляхом списання на його користь з єдиного казначейського рахунку Державного бюджету України.

Позовні вимоги мотивує тим, що вироком Франківського районного суду м.Львова від 28.12.2010 року його визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.367 КК України. У звязку з цим згідно наказу Головного управління Міністерства внутрішніх справ у Львівській області від 22.08.2011 року його було звільнено із займаної посади помічника оперуповноваженого відділу карного розшуку Львівського міського управління ГУ МВС у Львівській області. 02.07.2013 року апеляційним судом Львівської області винесено ухвалу, якою вирок Франківського районного суду м.Львова від 28.12.2010 року скасовано, а справу направлено на новий розгляд. Постановою Франківського районного суду м.Львова від 16.04.2014 року кримінальну справу за його обвинуваченням у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст.364 КК України закрито на підставі п.2 ч.1 ст.6 КПК України (в редакції 1960 року) та ст.5 КК України за відсутністю в його діях складу злочину у звязку з декриміналізацією. У звязку з цим вважає, що незаконними діями суду, які полягали в ухваленні неправосудного вироку було грубо порушено його трудові, службові та інші права, зокрема звільнено зі служби в ОВС України, що призвело до втрати його заробітку, тому звернувся до суду з позовом, який просить задоволити.

Представник позивача в судовому засіданні позов підтримав в повному обсязі з підстав передбачених у ньому.

Представник відповідачів в судовому засіданні проти позову заперечив у звязку з його безпідставністю та необґрунтованістю. Пояснив, що в Законі України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові, незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури, суду» в статті другій міститься вичерпний перелік випадків, які дають право на відшкодування шкоди за цим законом. Наголосив, що покликання позивача на те, що закриття кримінального провадження щодо нього у звязку з декриміналізацією діяння, дає право на відшкодування шкоди, є безпідставними. Оскільки декриміналізація діяння, хоч і є підставою для закриття кримінального провадження, однак не є реабілітуючою підставою, яка надає право на отримання відшкодування відповідно до вимог вищевказаного закону.

Третя особа в судове засідання не зявилася, про дату та час розгляду справи була повідомлена належним чином, про причини неявки суд не повідомила, заяви про розгляд справи у її відсутність не подала.

З'ясувавши обставини справи, заслухавши думку учасників процесу, постановляючи рішення відповідно до вимог ст. 215 ЦПК України, суд вважає, що в позові слід відмовити з наступних підстав.

Судом встановлено, що вироком Франківського районного суду м.Львова від 28.12.2010 року ОСОБА_4 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.367 КК України.

Згідно витягу з наказу Головного управління Міністерства внутрішніх справ у Львівській області №262о/с від 22.08.2011 року ОСОБА_4 було звільнено із займаної посади помічника оперуповноваженого відділу карного розшуку Львівського міського управління ГУ МВС у Львівській області (а.с.7).

Ухвалою Апеляційного суду Львівської області від 02.07.2013 року вирок Франківського районного суду м.Львова від 28.12.2010 року відносно ОСОБА_4 скасовано, а справу направлено на новий розгляд (а.с.8-9).

Постановою Франківського районного суду м.Львова від 16.04.2014 року кримінальну справу за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст.364 КК України закрито на підставі п.2 ч.1 ст.6 КПК України (в редакції 1960 року) та ст.5 КК України за відсутністю в його діях складу злочину у звязку з декриміналізацією.

Постановою Львівського окружного адміністративного суду від 26.12.2014 року задоволено позов ОСОБА_4 до Головного управління МВС України у Львівській області про поновлення на посаді та стягнення грошового забезпечення за час вимушеного прогулу. Поновлено ОСОБА_4 на посаді помічника оперуповноваженого оперативно-розшукового сектору відділу карного розшуку Львівського міського управління ГУ МВС у Львівській області з 23.08.2011 року; стягнуто з Головного управління МВС України у Львівській області на користь ОСОБА_4 грошове забезпечення за час вимушеного прогулу в розмірі 7950,64 грн.

На виконання постанови Львівського окружного адміністративного суду від 26.12.2014 року, наказом Головного управління МВС України у Львівській області №300о/с від 05.05.2015 року ОСОБА_4 поновлено на посаді помічника оперуповноваженого оперативно-розшукового сектору відділу карного розшуку Львівського міського управління ГУ МВС у Львівській області з 23.08.2011 року та призначено на посаду помічника оперуповноваженого сектору карного розшуку Шевченківського районного відділу ЛМУ ГУМВС України у Львівськй області, увільнивши від посади помічника оперуповноваженого оперативно-розшукового сектору відділу карного розшуку Львівського міського управління ГУ МВС у Львівській області з 07.05.2015 року (а.с.39).

Статтею 1176 ЦК України встановлено загальні засади відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду.

Для настання відповідальності необхідно, щоб дії правоохоронних органів і суду були незаконними.

Право на відшкодування шкоди відповідно до ст.2 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові, незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури, суду» настає у випадках чітко передбачених, перелік яких є вичерпним. Зокрема, у разі постановлення виправдального вироку суду; встановлення в обвинувальному вироку суду чи іншому рішенні суду (крім ухвали суду про призначення нового розгляду) факту незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують чи порушують права та свободи громадян, незаконного проведення оперативно-розшукових заходів; закриття кримінального провадження за відсутністю події кримінального правопорушення, відсутністю в діянні складу кримінального правопорушення або не встановлення достатніх доказів для доведення винуватості особи у суді і вичерпання можливостей їх отримати; закриття справи про адміністративне правопорушення.

Покликання позивача на п.2 ч.1 ст.2 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові, незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури, суду» як на підставу набуття права на відшкодування шкоди, суд не вважає обґрунтованими та такими, що відповідають вимогам законодавства. Оскільки відповідно до п.3 Положення про застосування Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові, незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури, суду» право на відшкодування шкоди у громадянина, який був незаконно засуджений судом, виникає у випадку повної його реабілітації.

Як вбачається з матеріалів справи, кримінальну справу за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст.364 КК України було закрито на підставі п.2 ч.1 ст.6 КПК України (в редакції 1960 року) та ст.5 КК України за відсутністю в його діях складу злочину у звязку з декриміналізацією. Таким чином, суд приходить до висновку, що розгляд справи стосовно ОСОБА_4 було закінчено з нереабілітуючої підстави, тобто такої, яка не виправдовує особу, яка вчинила відповідне кримінальне правопорушення (яке вважалося таким на час його вчинення).

Сам по собі факт закриття кримінального з підстав відсутності в діях особи складу злочину свідчить про його реабілітуючий характер, однак, якщо має місце закриття кримінальної справи з підстави не повязаної із встановленням фактичних обставин, що свідчать про відсутність в діянні особи складу злочину, а повязані із змінами законодавства про кримінальну відповідальність (декриміналізація), то мова йде про нереабілуючий характер підстави закриття. Така позиція суду відповідає положенням ОСОБА_5 Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №223-697/0/4-13 від 29.04.2013 року «Про доповнення до інформаційного листа ВССУ від 2 березня 2012 року №132-283/0/4-12 «Щодо змін, внесених до деяких законодавчих актів України у звязку з гуманізацією відповідальності за правопорушення у сфері господарської діяльності».

З врахуванням вищенаведеного, суд вважає, що в задоволенні позову ОСОБА_4 до Головного управління Державної казначейської служби України у Львівській області, Державної казначейської служби України, третьої особи: Головного управління Міністерства внутрішніх справ у Львівській області про відшкодування матеріальної шкоди слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 3, 4, 6, 11, 57, 60, 212-215ЦПК України, ст.1176 ЦК України, Законом України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові, незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури, суду» суд, -

ВИРІШИВ:

В позові відмовити.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга до Апеляційного суду Львівської області в порядку і строки передбачені ст.ст. 294,296 ЦПК України.

Суддя: Шеремета Г. І.