Справа № 365/514/15-ц Головуючий у І інстанції Денисенко Н.О.
Провадження № 22-ц/780/5189/15 Доповідач у 2 інстанції Ігнатченко Н. В.
Категорія 38 15.09.2015
УХВАЛА

Іменем України

15 вересня 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області в складі:

Головуючого судді : Ігнатченко Н.В.,

суддів : Лащенка В.Д., Фінагєєва В.О.,

при секретарі : Нагорній Г.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Апеляційного суду Київської області цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Згурівського районного суду Київської області від 31 липня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, треті особи, які не заявляють самостійні вимоги щодо предмета спору на стороні відповідача - ОСОБА_4, ОСОБА_5 про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини, -

в с т а н о в и л а:

У червні 2015 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3, треті особи, які не заявляють самостійні вимоги щодо предмета спору на стороні відповідача - ОСОБА_4, ОСОБА_5 про визначення додаткового строку у два місяці для подання заяви про прийняття спадщини, яка відкрилась після смерті ОСОБА_6.

Свої вимоги мотивував тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 року помер його дід, після смерті якого відкрилась спадщина на все його майно, в тому числі у вигляді земельної ділянки площею 3,69 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Турівської сільської ради та належала померлому на підставі державного акту на право приватної власності на землю серії НОМЕР_1

За життя ОСОБА_6 склав заповіт, посвідчений 25 лютого 2006 року секретарем Турівської сільської ради, яким вищезазначене майно заповідав позивачу.

12 червня 2014 року позивач звернувся із заявою про прийняття спадщини до Згурівської районної державної нотаріальної контори, однак йому було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом у зв'язку з пропуском строку для прийняття спадщини.

Позивач вказав, що цей строк пропущено з поважних причин, оскільки він не знав про необхідність звернення до нотаріальної контори у шестимісячний строк, вважав, що за наявності заповіту йому не потрібно звертатися до нотаріальної контори. Крім того, у зв'язку з погіршенням стану свого здоров'я він був змушений лікуватися в медичних закладах і йому були протипоказані поїздки в транспорті та перебування в черзі.

Рішенням Згурівського районного суду Київської області від 31 липня 2015 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати, з мотивів неправильного застосування судом норм матеріального та порушення норм процесуального права, та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 посилається на те, що при розгляді справи, судом першої інстанції не було надано належної оцінки доказам, які підтверджують поважність причин пропуску встановленого законом строку для прийняття спадщини.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення сторін, що з'явилися, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід відхилити з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права рішення суду без змін. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позову, суду першої інстанції виходив з того, що юридична необізнаність позивача та перебування на амбулаторному лікуванні не можна вважати істотними причинами, які перешкоджали йому реалізувати свої спадкові права.

Розглядаючи спір, судова колегія вважає, що місцевий суд повно і всебічно дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що ІНФОРМАЦІЯ_1 року в смт. Згурівка у віці 72 роки помер ОСОБА_6, який є дідом позивача ОСОБА_2

Після його смерті якого відкрилась спадщина у вигляді земельної ділянки площею 3,69 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Турівської сільської ради та належала померлому на підставі державного акту на право приватної власності на землю серії НОМЕР_1

За життя ОСОБА_6 склав заповіт, посвідчений 25 лютого 2006 року секретарем Турівської сільської ради Колодій О.Г, яким вищезазначене майно заповідав позивачу.

Відповідач ОСОБА_3 та треті особи ОСОБА_4 і ОСОБА_5 є спадкоємцями першої черги за законом ОСОБА_6 як його діти.

З копії спадкової справи № 129/15, заведеної 27 травня 2015 року Згурівською районною державною нотаріальною конторою після смерті ОСОБА_6, вбачається, що із заявою про прийняття спадщини за законом до контори звернувся лише відповідач ОСОБА_3

На звернення позивача із заявою про прийняття спадщини за заповітом від 12 червня 2014 року, Згурівська районна державна нотаріальна контора відмовила йому у видачі свідоцтва про право на спадщину у зв'язку з пропуском строку для прийняття спадщини.

Відповідно до частини 1 статті 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Згідно з частиною 1 статті 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.

Відповідно до частини 1 статті 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Відповідно до статті 1272 ЦК України якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. За позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.

З наведеного вище вбачається, що суд наділений правом визначити спадкоємцеві додатковий строк для прийняття спадщини лише в тому випадку, коли такий строк пропущено з поважних причин.

При цьому, з урахуванням викладених обставин справи, істотне значення для правильного вирішення спору є встановлення моменту, коли спадкоємець дізнався про смерть спадкодавців. Обов'язком спадкоємця є доведення поважності пропуску строку для прийняття спадщини перед судом, а саме з моменту її відкриття до моменту звернення до нотаріуса з відповідною заявою.

Отже, вирішуючи спір, з приводу якого заявлено позов ОСОБА_2 про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини, суд першої інстанції повинен встановити обставини щодо неприйняття позивачем спадщини у встановленому порядку та перевірити поважність причин, що перешкоджали своєчасному прийняттю спадщини.

У позовній заяві представник позивача стверджує, що шестимісячний строк для прийняття спадщини пропущений у зв'язку з юридичною необізнаністю його довірителя та тривалим амбулаторним лікуванням починаючи з 15 травня по середину листопада 2014 року, що зумовлювалося протипоказаннями поїздок в транспорті та перебування в черзі.

На підтвердження вищевказаного до суду було надано виписку із медичної картки амбулаторного хворого ОСОБА_2 від 8 червня 2015 року та довідку лікаря-терапевта Згурівської амбулаторії загальної практики сімейної медицини від 2 липня 2015 року.

Проте названі докази не можуть вважатися безумовною підставою для визначення додаткового строку для прийняття спадщини з огляду на те, що Зурівська центральна районна лікарня не підтвердила в повному обсязі надані позивачем медичні документи. Так, під час огляду в судовому засіданні наданих амбулаторних карток ОСОБА_2 встановлено, що вони не містять будь-якої інформації про його хворобу у 2014 році.

Більше того, після смерті спадкодавця позивач працював в СФГ «Риск» на посаді тракториста з 15 квітня 2014 року по 5 грудня 2014 року. Із табелів обліку робочого часу за зазначений період вбачається, що позивач працював на посаді тракториста із восьмигодинним робочим днем, на лікарняному не перебував, виплат по тимчасовій непрацездатності не отримував та виконував інші роботи по господарству.

Ураховуючи вимоги ст. ст. 10, 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Відповідно до положень ст. 212 ЦПК України жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення, суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що юридична необізнаність ОСОБА_2 в питаннях прийняття спадщини є суб'єктивною обставиною для вирішення питання поновлення пропущеного строку, оскільки будучи обізнаним про смерть спадкодавця та зацікавленим у прийнятті спадкового майна, він не вчинив жодних намагань реалізувати свої спадкові права у встановлений законом строк.

Разом з тим матеріали справи не містять належних та допустимих доказів, які свідчать про наявність у позивача труднощів для прийняття спадщини.

Пунктом 24 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» судам роз'яснено, що, вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов'язані з об'єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

Таким чином обставини, на які ОСОБА_2 посилається в позовній заяві такими не є. Його юридична необізнаність та амбулаторне лікування, яке не в повному обсязі знайшло свого підтвердження, не є об'єктивними, непереборними, істотними труднощами, які перешкоджали позивачу у встановлений законом строк звернутися із заявою про прийняття спадщини, у розумінні положень ст. 1272 ЦК України.

Докази та обставини, на які посилається позивач в апеляційній скарзі були предметом дослідження судом першої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судом були дотримані норми матеріального та процесуального права.

Відповідно до п. 1 ст. 307 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право постановити ухвалу про відхилення апеляційної скарги і залишення рішення без змін.

За таких обставин судом першої інстанції не було порушено норм процесуального права, рішення суду відповідає вимогам матеріального права та встановленими обставинами справи й не може бути скасоване з підстав викладених в апеляційній скарзі.

Керуючись ст.ст. 303, 307-308, 313 - 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Згурівського районного суду Київської області від 31 липня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий

Судді: