Справа № 194/1872/13-ц
Провадження № 2/194/6/15
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 березня 2015 року м. Тернівки

Тернівський міський суд Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді Пономаренко І.П.

при секретарі Ощепковій І.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Тернівського міського суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до приватного підприємства "Грандфінресурс" про захист прав споживачів, визнання договору нікчемним, стягнення грошових коштів, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ПП "Грандфінресурс", про захист прав споживачів, визнання договору нікчемним, стягнення грошових коштів. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилається на те, що 25.06.2011 року між ним та ПП "Грандфінресурс" був укладений договір № 202658 про надання послуг, згідно якого ПП "Грандфінресурс" повинно було надати позивачу позику у сумі 250 000 грн. для придбання автомобіля. На виконання договору ним було сплачено первинну плату у розмірі 8750 грн. та 87 грн. 50 коп. за послуги банку. Але, ні в цей день, ні пізніше, позики він не отримав. 21.07.2011 року не отримавши позики, він подав заяву про розірвання даного договору та повернення коштів. Але коштів він так і не отримав. Так, виходячи зі змісту договору він сплачував кошти відповідачу не за сам товар, а за можливість одержання права на отримання позики, так як підприємство без залучення власних коштів формувало групи клієнтів, за рахунок коштів якими здійснювалась передача права отримання позики одному із учасників групи, що є компенсацією за рахунок коштів інших учасників групи, залучених до умов діяльності ПП "Грандфінресурс", а платежі є платою за право на купівлю товару. Вважає, що між ним та відповідачем було укладено договір про надання послуг, який ввів його, як споживача в оману, а дії відповідача є недобросовісними і містять ознаки пірамідальної схеми. Вважає, що умови договору є несправедливими та непрозорими. Договір № 202658 від 25.06.2011 року про надання послуг не відповідає вимогам ст.ст. 18,19 Закону України "Про захист прав споживачів", тому він є недійсним. Просить суд визнати договір № 202658 від 25.06.2011 року нікчемним, стягнути з відповідача на його користь 8750 грн., сплачених ним за договором про надання послуг від 25.06.2011 року, а також стягнути з відповідача на його користь сплачені банківські послуги у розмірі 87 грн. 50 коп.

Відповідач приватне підприємство "Грандфінресурс" надав суду заперечення, відповідно до змісту якого просив суд відмовити в задоволені позову з наступних підстав. 25.06.2011 року між ними та позивачем був укладений договір № 202658 з метою отримання грошових коштів по соціальній програмі "Альянс України". Тобто "Альянс України" це соціальна програма та не може бути відповідачем по справі. Відповідно до п.1 ст.8 укладеного договору позивач на протязі трьох днів після підписання договору мав можливість розірвати договір в односторонньому порядку з відшкодуванням сплачених ним попередньо грошових коштів, але він цього не зробив, отже, він усвідомлював умови договору, вони його повністю задовольняли і були йому вигідними. З умовами він був ознайомлений, отримав усі пояснення від представника ПП "Грандфінресурс", про що свідчить його підпис, тобто, він усвідомлював умови договору, вони його повністю задовольняли і були йому вигідними і проти них він не заперечував. Програма отримання грошових коштів "Альянс Україна" є накопичувальною системою, яка більше асоціюється не з пірамідою, а з кругообігом. Так, дійсно, в ЗУ "Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг" 02.06.2011 р. внесенні зміни, які набрали чинності 08.01.2012 р., та якими передбачено, що адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групах віднесено до фінансових послуг, тому необхідно отримати ліцензію, однак відповідно до вимог даного Закону її необхідно отримати протягом року, але не пізніше 09.01.2012 р., тому їх дії не потребували ліцензування.

Позивач та представник позивача в судове засідання не з'явилися, однак надали суду заяви, в яких позовні вимоги підтримали, просили позов задовольнити.

Представник відповідач в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, причини неявки в судове засідання суду не повідомив.

Суд вважає, що "Альянс Україна" не є відповідачем по справі, оскільки є соціальною програмою, а не юридичною особою.

Тому згідно ст.224 ЦПК України суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності відповідача та ухвалити заочне рішення.

У зв'язку з чим, згідно вимог ч.2 ст.197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, дослідивши наявні в матеріалах справи докази в їх сукупності приходить до висновку, що в задоволені позовних вимог слід відмовити з наступних підстав.

Відповідно до ст.ст.10, 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

У відповідності до ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Відповідно до ч.2 ст.77 ЦПК України сторони та інші особи, які беруть участь у справі, зобов'язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що сторони та інші особи, які беруть участь у справі, не з`явилися в судове засідання без поважних причин.

Згідно ч.1 ст.224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

Тому суд приходить до висновку, що відповідач повідомлений належним чином про час і місце судового засідання, та зі згоди позивача ухвалює рішення при заочному розгляді справи відповідно до ст. 224 ЦПК України.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Статтею 214 ЦПК України, зокрема передбачено, що під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити.

За правилами ч. 1 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч.ч. 1-3, 5 та 6 ст. 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Відповідно до положень, закріплених у ч. 1, п. 7 ч. 3, ч. 6 ст. 19 Закону України «Про захист прав споживачів», забороняється здійснення нечесної підприємницької практики. Нечесна підприємницька практика включає в себе будь-яку діяльність (дії або бездіяльність), що вводить споживача в оману або є агресивною. Зокрема, відповідно до п. 7 ч. 3 ст. 19 цього Закону забороняються як такі, що вводять в оману, утворення, експлуатація або сприяння розвитку пірамідальних схем, коли споживач сплачує за можливість одержання компенсації, яка надається за рахунок залучення інших споживачів до такої схеми, а не за рахунок продажу або споживання продукції. Правочини, здійснені з використанням нечесної підприємницької практики, є недійсними.

Таким чином, Законом України «Про захист прав споживачів» закріплена можливість визнання недійсними правочинів, здійснених із використанням нечесної підприємницької діяльності, яка полягає, зокрема, у введенні в оману споживачів шляхом залучення їхніх коштів з метою реалізації діяльності пірамідальної схеми.

При цьому, в зазначеному Законі нормативне визначення поняття «пірамідальної схеми» не надано, однак визначені ознаки, які відносять діяльність суб'єкта підприємництва до «пірамідальної схеми».

Аналіз п. 7 ч. 3 ст. 19 Закону України «Про захист прав споживачів» дає підстави для висновку, що поняття «пірамідальна схема» у розумінні цієї норми має такі обов'язкові ознаки: а) здійснення сплати за можливість одержання учасником компенсації; б) компенсація надається за рахунок залучення учасником інших споживачів схеми; в) відсутність продажу або споживання товару.Таким чином, для кваліфікації «пірамідальної схеми» необхідна наявність усіх зазначених ознак. Відсутність вищевказаних ознак виключає можливість визнання схеми як «пірамідальною», тобто такою, що порушує норми чинного законодавства України.

Зокрема, «пірамідальній схемі» властива сплата за можливість одержання окремим учасником компенсації, яка повинна надаватися за рахунок залучення цим учасником схеми інших споживачів.

В той самий час, предметом Договору сторін та додатків до нього, укладених в рамках функціонування системи придбання товарів або надання відповідної суми у позику, є надання учаснику програми адміністративних послуг, у тому числі фінансового характеру, з метою придбання ним товару або отримання суми у позику.

В судовому засіданні встановлено, що 25.06.2011 року між позивачем та ПП "Грандфінресурс" було укладено договір № 202658 року про надання послуг. Відповідно до ст. 1 даного договору адміністратор зобов'язується вчинити певні дії спрямовані на придбання товару зазначеного в додатку № 1, та на умовах діяльності Програми "Альянс Україна", що містяться в додатку № 2, який є невід'ємною частиною цього договору: сформувати реєстр учасників, забезпечити його адміністрування; організовувати та проводити заходи по розподілу грошового фонду, здійснити оплату товарів на користь учасника, або надати учаснику відповідну суму у позику; надавати інші послуги і здійснювати інші правочини, погоджені сторонами у порядку та строки, передбачені цим договором та додатками до нього. Вартість, порядок та строки розрахунків зазначені в додатках. Згідно ст. 2.4.1 договору адміністратор зобов'язується суворо дотримуватися усіх умов договору та його додатків. Відповідно до ст. 4 даний договір не є зворотною фінансовою допомогою (позикою), (а.с. 12).

Згідно квитанції № 34292.625.1 від 25.06.2011 року ОСОБА_1 вніс на рахунок ПП Грандфінресурс 8750,00 грн. Відповідно до квитанції № 34292.625.2 від 25.06.2011 року ОСОБА_1 сплатив Дніпропетровському РУ комісію у сумі 87,50 грн. (а.с. 10).

Виходячи зі змісту зазначеного договору виконання послуг з адміністрування системи полягає в тому, що: клієнт сплачує передбачені договором кошти, а ПП Грандфінресурс формує групу клієнтів, за рахунок чистих внесків яких здійснюється придбання товарів або надання учаснику відповідної суми у позику.

Відповідно до п.8.1 ст.8 укладеного договору позивач на протязі трьох днів після підписання договору мав можливість розірвати договір в односторонньому порядку з відшкодуванням сплачених ним попередньо грошових коштів

Відповідно до п. 2.5 ст. 2 Договору адміністратор гарантує надати дозвіл, якщо учасник виконає всі умови договору та додатків до нього. При цьому відповідно до Додатку № 2 поняття «дозвіл» означає право на отримання товару або відповідної суми у позику за результатами Заходу з розподілу грошового фонду.

Передбачені статтею 3 Додатку № 2 умови дозволяють учаснику сплачувати ціну товару або виплачувати суму позики невеликими щомісячними внесками, які названі Загальний платіж або Мінімальний платіж. Відповідно до додатку № 2 «Загальний платіж» це щомісячний платіж, який складається з суми Чистого внеску і Адміністративних витрат та сплачується Учасником у порядку і терміни, визначені додатком № 1 та № 2 до договору. В свою чергу, адміністративні витрати це плата Адміністратору за послуги, пов'язані з організацією діяльності програми «Альянс Україна», а чисті внески це частина загального платежу, за рахунок якої адміністратор здійснює оплату вартості товару або відповідної суми у позику та розмір якої визначається шляхом ділення вартості товару на кількість платежів, зазначених у додатку № 1 до договору та відповідає графіку платежів. Мінімальний платіж це платіж, який складається із суми половини Чистого внеску та повної суми Адміністративних витрат, розмір якого зазначений у додатку № 1 до договору. При цьому, відповідно до п. 2.3 додатку № 2 чисті внески є власністю учасника.

Таким чином, у договорі № 202658 від 25 червня 2011 року чітко передбачено, що учасник оплачує кожного місяця частину ціни товару або суми позики. Отже, договором передбачена щомісячна сплата внесків за товар, який передається споживачеві в рамках укладеної Угоди, чи виплату позики, а не за можливість одержання права на купівлю товару чи отримання відповідної суми у позику.

Учасник, який виконав усі умови договору та додатків до нього, має повне право вимагати від ПП «Грандфінресурс» виконання свого зобов'язання, а саме: оплатити вартість товару або надати позику, незалежно від того, чи сплачують кошти інші споживачі.

Таким чином, за програмою «Альянс Україна» кожний з учасників, який належним чином виконує зобов'язання за договором та додатками до нього, отримує бажаний товар або відповідну суму у позику з розстроченням платежу на досить тривалий час, через механізм, передбачений в Програмі.

За таких обставин, твердження позивача про те, що діяльність ПП «Грандфінресурс» за договором сторін є функціонуванням «пірамідальної схеми», суперечить змісту п. 7 ч. 3 ст. 19 Закону України «Про захист прав споживачів» у зв'язку з відсутністю головних ознак «пірамідальної схеми» безтоварність та сплати компенсації одним учасником за рахунок інших, оскільки за схемою придбання товарів у групах або отримання сум у позику, придбавають товар або отримують суму у позику усі учасники за рахунок об'єднання внесків кожного з них. Різниця між споживачами учасниками схеми є тільки в часі одержання товару або суми у позику кожним із них, за умови виконання своїх зобов'язань.

Отже, отримання кожним споживачем товару або суми у позику здійснюється виключно відповідно до платежів, здійснених ним самим, і незалежно від платежів інших учасників програми відповідача.

Як вбачається з наведеного, законодавець розрізняє ознаки, що застосовуються до поняття «пірамідальна схема» та «придбання товарів у групах». Якщо перше є порушенням законодавства, то друге, за умови отримання відповідного дозволу та дотримання всіх встановлених вимог, є легітимною підприємницькою діяльністю.

Крім того, для віднесення схеми до пірамідальної необхідно врахувати й інші норми чинного законодавства України, що регулюють спірні правовідносини, оскільки діяльність ПП «Грандфінресурс» з адміністрування фінансових коштів підпадає під поняття «фінансова послуга».

Відповідно до ч. 5 ст. 1 Закону України «Про фінансові послуги та регулювання ринків фінансових послуг» під поняттям «фінансова послуга» розуміється операція з фінансовими активами, що здійснюється в інтересах третіх осіб за власний рахунок чи за рахунок цих осіб, а у випадках, передбачених законодавством, і за рахунок залучених від інших осіб фінансових активів, з метою отримання прибутку або збереження реальної вартості фінансових активів.

Законом України від 02 червня 2011 року № 3462-ІV «Про внесення змін до деяких законів України щодо регулювання ринків фінансових послуг» (введено в дію з 08 січня 2012 року) внесено зміни до ч. 1 ст. 4 Закону України «Про фінансові послуги та регулювання ринків фінансових послуг» та доповнено п. 11-1, відповідно до якого до фінансових послуг віднесено послуги з адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групах.

На підставі цього Закону Національна комісія, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг (як уповноважений державний орган) (далі Нацкомфінпослуг), затвердила Ліцензійні умови провадження діяльності з адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групах (розпорядження від 09 жовтня 2012 року № 1676 «Про затвердження Ліцензійних умов провадження діяльності з адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групах») (далі - Ліцензійні умови).

Ліцензійні умови закріпили визначення, сутність, правовий статус учасників (і вимоги до них) такого виду фінансових правовідносин, як придбання товарів у групах.

З аналізу Ліцензійних умов слід зробити висновок про те, що діяльність таких груп направлена на легітимне використання фінансової схеми із залученням грошових коштів споживачів для придбання певного виду товарів та/або послуг.

Згідно з п. 1.2 ч. 1 Ліцензійних умов адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групі це фінансова послуга, що надається ліцензіатом і передбачає залучення грошових коштів учасників групи, об'єднання цих коштів з метою придбання та розподілу товарів між учасниками групи.

У зв"язку з тим, що договір між сторонами було укладено 25 червня 2011 року, а Закон України від 02 червня 2011 року № 3462-ІV «Про внесення змін до деяких законів України щодо регулювання ринків фінансових послуг» набув чинності 08 січня 2012 року, на час укладення договору діяльність ПП «Грандфінресурс» відповідала вимогам чинного законодавства.

Також суд не може взяти до уваги твердження позивача про те, що його було введено в оману з підстав оплати ним не самого товару, а права купівлі товару та відсутності залучення власних коштів відповідача.

Відповідно до абз. 2 ч. 1 ст. 230 ЦК України обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування.

З матеріалів справи вбачається, що під час укладення Договору №202658 від 25 червня 2011 року позивач отримав примірник Договору та додатки до нього, які містять опис послуг ПП «Грандфінресурс» за програмою «Альянс Україна».

Відповідно до п. 4.8 ст. 4 Договору підписання цього договору та додатків до нього є підтвердженням факту отримання всіх пояснень від представника Адміністратора, засвідченням того, що учасник уважно прочитав та зрозумів усі визначення, умови та зміст Договору і додатків до нього.

Крім того, п. 1.4 ст. 1 Додатку № 2 встановлює, що Договір активується на четвертий день з моменту його підписання, а п. 8.1 встановлює процедуру і умови розірвання Договору, якщо учасник виявив бажання розірвати Договір протягом 3-х банківських днів з моменту його підписання.

Тобто стороні надається строк у три дні для учасника програми з моменту підписання Договору для вирішення питання про остаточну участь у програмі.

Але, як встановлено судом, позивач із заявою про розірвання Договору в триденний термін до ПП «Грандфінресурс» не звертався, що свідчить про його розуміння та згоду з усіма умовами Договору.

Така правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові від 11 вересня 2013 року у справі №6-40цс13, яка відповідно до вимог ч. 1 ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для всіх судів України.

Суд також не може взяти до уваги твердження позивача про несправедливі умови договору, оскільки підставою недійсності Договору є несправедливість умов Договору, відповідно до ст. 18 Закону України "Про захист прав споживачів".

За змістом ч. 5 ст. 18 Закону України "Про захист прав споживачів" у разі визнання окремого положення договору, включаючи ціну договору, несправедливим може бути визнано недійсним або змінено саме це положення, а не сам договір.

Тільки у разі, коли зміна окремих положень або визнання їх недійсними зумовлює зміну інших положень договору, на вимогу споживача такі положення підлягають зміні або договір може бути визнаний недійсним у цілому, що передбачено ч. 6 ст. 18 Закону України "Про захист прав споживачів".

Визначення поняття "несправедливі умови договору" закріплено в ч. 2 ст. 18 Закону України "Про захист прав споживачів" - умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача.

Аналізуючи норму ст. 18 Закону України "Про захист прав споживачів", можна дійти висновку, що для кваліфікації умов договору несправедливими необхідна наявність одночасно таких ознак: - по-перше, умови договору порушують принцип добросовісності (п. 6 ч. 1 ст. 3, ч. 3 ст. 509 ЦК України); - по-друге, умови договору призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обов'язків сторін; - по-третє, умови договору завдають шкоди споживачеві.

Таким чином, твердження позивача про наявність обману та ознак «пірамідальної схеми» у діях ПП «Грандфінресурс» та несправедливих умов договору під час укладення з ним Договору №202658 від 25 червня 2011 року є помилковим і не узгоджується з положеннями п. 7 ч. 3 ст. 19 Закону України «Про захист прав споживачів» у взаємозв'язку з нормами Закону України «Про фінансові послуги та регулювання ринків фінансових послуг».

На підставі зазначеного, аналізуючи досліджені в судовому засіданні докази, з врахуванням положень ст.11 ЦПК України, суд, розглядаючи справу в межах заявлених позовних вимог, приходить до висновку, що підстави для задоволення позову ОСОБА_1 до приватного підприємства "Грандфінресурс" про захист прав споживачів, визнання договору нікчемним, стягнення грошових коштів, відсутні та в позовних вимогах необхідно відмовити.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 61, 88, 179, 212-215, 224-226 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

В позовних вимогах ОСОБА_1 до приватного підприємства "Грандфінресурс" про захист прав споживачів, визнання договору нікчемним, стягнення грошових коштів, - відмовити.

Заява про перегляд цього рішення може бути подана відповідачем в Тернівський міський суд Дніпропетровської області протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Дніпропетровської області через Тернівський міський суд шляхом подачі апеляційної скарги у десятиденний строк з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Головуючий суддя: І.П.Пономаренко