У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 березня 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Ткачука О.С.,

суддів: Висоцької В.С., Гримич М.К., Колодійчука В.М., Умнової О.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_5 до житлово-будівельного кооперативу «Гармонія» про стягнення коштів, за касаційною скаргою ОСОБА_5 в особі представника ОСОБА_6 на рішення апеляційного суду Одеської області від 10 листопада 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У липні 2014 року ОСОБА_5 звернулася до суду з позовом, вимоги якого збільшила в ході розгляду справи та просила стягнути з відповідача на її користь грошові кошти за договором пайового внеску від 18 квітня 2008 року, за договором пайового внеску від 22 липня 2008 року у розмірі 746 476,44 грн, у тому числі: 711 264 грн. - основний борг, 9957,70 грн - інфляційні нарахування, 3% річних у розмірі 2981,46 грн, пеня у розмірі 22273,28 грн.

Позов мотивовано тим, що 18 квітня 2008 року між позивачем та відповідачем Житлово-будівельним кооперативом «Гармонія» був укладений договір № 55/51 пайового внеску на пайову участь у будівництві житлового 16-поверхового будинку за адресою: АДРЕСА_1 складає 821453 грн на момент підписання договору. Позивач свої зобов'язання щодо сплати вказаної суми згідно з порядком розрахунків, передбаченим п. 4 договору пайового внеску №55/51, виконала. Строк закінчення будівництва та здачі будинку в експлуатацію - четвертий квартал 2010 року. 22 липня 2008 року між ОСОБА_5 та відповідачем був укладений договір № 63/93-П пайового внеску, на пайову участь у будівництві машино-місця (новозбудованого майна - нежитлового приміщення) у 16-поверховому багатоквартирному будинку за адресою: АДРЕСА_1, згідно умов якого вартість машино-місця складає 130 000 грн на момент підписання договору. Позивач свої зобов'язання щодо сплатити вказаної суми виконала. Разом з тим, з боку відповідача зобов'язання виконані не були. У четвертому кварталі 2010 року будівництво будинку та машино-місця навіть не було розпочато, у зв'язку із чим позивач подала заяву про вихід зі складу пайщиків ЖБК «Гармонія» та повернення внесених нею грошових коштів. 25 червня 2014 року між ОСОБА_5 та відповідачем було укладено угоди про розірвання договорів пайового внеску і повернення грошових коштів в розмірі 581 264 грн та 130000 грн. Разом з тим, вказана сума основного боргу не повернута, у зв'язку із чим, позивач просила стягнути її в судовому порядку.

Крім того, посилаючись на невиконання основного зобов'язання, позивач просила стягнути на її користь з відповідача 3% річних у розмірі 2981,46 грн, інфляційні нарахування у розмірі 9957,70 грн та пеню у розмірі 22273,28 грн.

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 26 серпня 2014 року позов задоволено. Стягнуто з житлово-будівельного кооперативу «Гармонія» на користь позивача грошові кошти за договором пайового внеску №55/51 від 18 квітня 2008 року та договором пайового внеску №63/93-П від 22 липня 2008 року, в сумі 746 476,44 грн, в тому числі: основний борг - 711 264 грн; інфляційні нарахування - 9 957,70 грн; 3% річних - 2 981,46 грн; пеня - 22 273,28 грн. Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Рішенням апеляційного суду Одеської області від 10 листопада 2014 року рішення районного суду скасовано, з ухваленням нового рішення, яким позов задоволено частково. Стягнуто з житлово-будівельного кооперативу «Гармонія» на користь позивача пайовий внесок у розмірі 581 264 грн за договором пайового внеску № 55/51 від 18 квітня 2008 року; пайовий внесок у розмірі 130 000 грн за договором пайового внеску № 63/93-П від 22 липня 2008 року. У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено. Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Представник позивача, не погоджуючись з даним рішенням суду апеляційної інстанції подав касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального та порушення норм процесуального права, просить його скасувати із залишенням в силі рішення місцевого суду.

Заслухавши доповідь судді Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, дослідивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційну скаргу слід задовольнити, виходячи з наступного.

Суд першої інстанції, задовольняючи позов виходив з того, що відповідач не виконав умови договорів пайових внесків. У четвертому кварталі 2010 року будівництво будинку та машино-місця навіть не було розпочато. ОСОБА_5 було подано заяву до ЖБК «Гармонія» про вихід зі складу пайщиків та повернення грошових коштів внесених нею в касу ЖБК «Гармонія». Разом з тим, угоди про розірвання договорів пайового внеску та повернення коштів у розмірі 581264 грн та 130000 грн були укладені лише 25 червня 2014 року. Вказані суми основного боргу залишаються неповернутими, що в свою чергу є підставою для застосування положень ст.ст.549, 625 ЦК України щодо стягнення пені, 3% річних та інфляційних нарахувань.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції з ухваленням нового рішення про задоволення позову в частині стягнення суми основного боргу апеляційний суд виходив з того, що сторони дійшли згоди та 25 червня 2014 року уклали угоди про розірвання договорів пайових внесків і повернення коштів, тому підстави для застосування ст.ст. 549, 625 ЦК України відсутні.

За таких обставин суд апеляційної інстанції дійшов висновку про стягнення з відповідача на користь позивача пайових внесків у розмірі 581264 грн та 130 000 грн.

З такими висновками суду апеляційної інстанції погодитися не можна, оскільки вони не відповідають фактичним обставинам справи та зібраним у справі доказам, не узгоджуються з нормами матеріального права, що регулюють спірні правовідносини.

Згідно зі ст.ст. 213, 214 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Згідно ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Вказаним вимогам рішення суду апеляційної інстанції не відповідає.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що 18 квітня 2008 року між ОСОБА_5 та Житлово-будівельним кооперативом «Гармонія» був укладений договір №55/51 пайового внеску на пайову участь у будівництві житлового 16-поверхового будинку за адресою: АДРЕСА_1.

Згідно п.1.5 Договору № 55/51, вартість квартири АДРЕСА_1 складає 821453 грн на момент підписання договору.

Позивач зобов'язалася сплатити вищезазначену суму згідно із порядком розрахунків, передбаченим п. 4 договору №55/51 та згідно квитанцій до прибуткового касового ордера від 18 червня 2008 року, від 27 травня 2008 року, від 18 квітня 2008 року, від 8 липня 2008 року та від 15 вересня 2008 року сплатила 581264 грн.

У свою чергу, відповідач приймає грошові кошти у вигляді пайового внеску пайщика у будівництво власного житла-квартири (новозбудованого майна) №1/50 у 16-ти поверховому багатоквартирному будинку за адресою: АДРЕСА_1.

Відповідно до п. 1.2 договору - плановий строк закінчення будівництва та здачі будинку в експлуатацію четвертий квартал 2010 року.

22 липня 2008 року між ОСОБА_5 та Житлово-будівельним кооперативом «Гармонія» був укладений договір № 63/93-П пайового внеску на пайову участь у будівництві машино-місця (новозбудованого майна - нежитлового приміщення) у 16- поверховому багатоквартирному будинку за адресою: АДРЕСА_1.

Згідно п.1.5 Договору № 63/93-П, вартість машино-місця складає 130000 грн, на момент підписання договору.

Позивачка сплатила вказану суму згідно з порядком розрахунків, передбаченим п. 3 договору 63/93-П та квитанцій до прибуткового касового ордера від 23 липня 2008 року та від 15 вересня 2008 року.

Строк закінчення будівництва та здачі будинку в експлуатацію - четвертий квартал 2010 року.

Відповідач взяті на себе зобов'язання не виконав. У четвертому кварталі 2010 року будівництво будинку та машино-місця не розпочав.

25 червня 2014 року ОСОБА_5 та ЖБК «Гармонія» уклали угоди про розірвання договорів пайових внесків та повернення коштів у розмірі 581 264 грн та 130 000 грн. Даними угодами відповідач взяв на себе зобов'язання по поверненню коштів.

Вимога, заява ОСОБА_5 про розірвання договорів і повернення коштів була подана 24 липня 2014 року, тому відповідач мав виконати свій обов'язок по поверненню коштів негайно, оскільки це випливає з характеру правовідносин та інше не передбачено домовленістю сторін (ч.2 ст.630 ЦК України).

Згідно з наданого розрахунку, передбачені ст.ст. 549, 625 ЦК України кошти нараховані починаючи з 25 червня 2014 року, тобто з дня розірвання договорів пайових внесків.

Відмовляючи у задоволенні цих позовних вимог суд апеляційної інстанції не врахував, що за угодою про розірвання договорів пайових внесків у відповідача виникло грошове зобов'язання. Позивач звернулася до суду з позовом із зобов'язань, які виникли з за угодою про розірвання договорів пайових внесків, а не у зв'язку з порушенням основних договорів.

За таких обставин, висновки місцевого суду щодо нарахування інфляційних витрат, 3% річних та пені на суму основного боргу вбачаються обґрунтованими.

Висновки місцевого суду ґрунтуються на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому досліджені наявних у справі доказів, зібраних у встановленому законом порядку. При встановленні фактичних обставин справи судом першої інстанції норми процесуального права не порушені. При ухваленні судового рішення правильно застосовані норми матеріального права у спірних правовідносинах.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції повно встановивши фактичні обставини справи, дав об'єктивну оцінку зібраним у справі доказам, правильно застосувавши норми матеріального права, що регулюють спірні правовідносини, ухвалив рішення, яке відповідає закону.

У той же час, апеляційний суд не звернув увагу на те, що відповідно до ст. 309 ЦПК України, підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими; невідповідність висновків суду обставинам справи; порушення або неправильне застосування норм матеріального права або процесуального права.

Вказаних підстав апеляційний суд при розгляді справи не встановив і у своєму рішенні не навів.

За таких обставин, рішення апеляційного суду слід скасувати з підстав, передбачених ст.339 ЦПК України, із залишенням в силі рішення суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 336, 339, 344, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ,

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_5 задовольнити.

Рішення апеляційного суду Одеської області від 10 листопада 2014 року скасувати, рішення Приморського районного суду м. Одеси від 26 серпня 2014 року залишити в силі.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.С. Ткачук
судді В.С. Висоцька
М.К. Гримич
В.М. Колодійчук
О.В. Умнова