Справа 635/4806/15-ц
Провадження 2/635/2299/2015
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
10 вересня 2015 року Харківський районній суд Харківської області у складі:
головуючого - Панас Н.Л.
при секретарі - Супрун Я.С.
за участю представника позивача - ОСОБА_1
відповідача - ОСОБА_2
розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду у с.Покотилівка Харківського району Харківської області цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про виселення без надання іншого житлового приміщення, -
У червні 2015 року позивач звернувся до суду з позовом де вказує, що є власником домоволодіння №14 по вулиці 1-го Травня у с.Циркуни Харківського району Харківської області. В цьому будинку також мешкає його дружина - ОСОБА_1 У листопаді 2014 року він, за згодою усіх членів сім"ї, зареєстрував в будинку відповідача, сподіваючись на те, що вона буде надавати йому та його дружині допомогу. Але відповідач влаштовує сварки, своєю поведінкою ствроює ненормальний психологічний клімат в оселі, конфліктує з його дружиною, поводить себе агресивно. Крім того, відповідач перетворила будинок на сміттєзвалище. Вважає, що подальше проживання з відповідачем в одному будинку неможливе, а тому просив виселити відповідача зі спірного будинку та стягнути з неї понесені ним витрати по оплаті судового збору у розмірі 243 грн.60 коп.
Представник позивача у судовому засіданні заявлені позовні вимоги підтримав і просив задовольнити. Також пояснив, що сумісне проживання з відповідачем в одному будинку неможливе через його агресивну поведінку та те, що він руйнує будинок.
Відповідач у судовому засіданні заявлені позовні вимоги не визнала і просила відмовити у їх задоволенні. Також пояснила, що у неї з представником позивача склались неприязнені стосунки, через що вона намагається виселити її з будинку. У той же час з позивачем вона підтримує доброзичливі стосунки.
Позивач, будучи допитаним в ході виїзного судового засідання, пояснив, що заявлені позовні вимоги не підтримує. Також пояснив, що відповідач є племінницею його дружини і його хрещеною. На теперішній час вона мешкає в належному йому будинку і він не бажає її виселяти.
Заслухавши сторони, перевіривши матеріали справи, суд вважає, що позов задоволенню не підлягає з огляду на наступне.
Відповідно до вимог ст.116 Житлового кодексу України, якщо наймач, члени його сім"ї або інші особи, які сумісно з ним проживають, систематично руйнують, псують жиле приміщення, або використовують його не за призначенням, або систематичним порушенням правил співжиття роблять неможливим для інших проживання з ним в одній квартирі чи одному будинку, а заходи попередження та громадського впливу виявились марними, виселення винних на вимогу наймача або інших зацікавлених осіб провадиться без надання іншого житлового приміщення.
Як вбачається з договору дарування, посвідченого 21 червня 1986 року старшим державним нотаріусом Першої державної нотаріальної контори Харківського району Харківської області, ОСОБА_4 подарував ОСОБА_3 1/2 частку домоволодіння №14 по вулиці 1-го Травня у с.Циркуни Харківського району Харківської області (а.с.10-11).
Як вбачається з копії свідоцтва про право власності на житловий будинок, виданого виконкомом Циркунівської сільської ради Харківського району Харківської області 28 серпня 2002 року, ОСОБА_3 належить 1/2 частка домоволодіння №14 по вулиці 1-го Травня у с.Циркуни Харківського району Харківської області (а.с.9).
Згідно з довідкою №393, виданою виконкомом Циркунівської сільської ради Харківського району Харківської області 27 квітня 2015 року, в домоволодінні №14 по вулиці 1-го Травня у с.Циркуни Харківського району Харківської області зареєстровані: ОСОБА_3З - позивач по справі, ОСОБА_1 - представник позивача, ОСОБА_2 - відповідач, ОСОБА_5 - донька позивача та ОСОБА_6 - його онука (а.с.8).
Суд не бере до уваги листи Харківського РВ (З обслуговування Харківського району та м.Люботин) ГУМВС України в Харківській області №93/1-1061 від 26.09.2014 року та №93/1-705 від 30.05.2015 року про розгляд скарг ОСОБА_1 щодо неможливості спільного проживання разом з відповідачем з огляду на наступне.
Під руйнуванням та псуванням житлового приміщення, як підставою для виселення, слід розуміти приведення в непридатний для використання стан обладнання, яке в ньому встановлене, руйнування стін, підлоги, виведення з ладу системи водопроводу, каналізації тощо, що потягло за собою суттєве пошкодження житлового приміщення. При цьому необхідно, щоб до винної особи були застосовані заходи впливу. Але ані позивачем ані його представником доказів щодо руйнування або псування відповідачем їх житлового будинку і застосованих до відповідача заходів впливу суду надано не було.
Використання приміщення не за призначенням - це використання його не для проживання, а для інших цілей (розміщення майстерні, підсобних приміщень, утримання свійських тварин тощо). Судом при виїздному судовому засіданні не було добито доказів щодо використання відповідачем житлового приміщення будинку №14 по вулиці 1-го Травня у с.Циркуни Харківського району Харківської області не за призначенням.
Під порушенням правил співжиття слід розуміти вчинення умисних дій, пов"язаних з нехтуванням загальноприйнятими нормами спільного проживання людей в квартирі, будинку. Це влаштування скандалів, сварок, умисне перешкоджання користування підсобними приміщеннями тощо. При цьому, як роз"яснив у пункті 17 своєї постанови №2 від 12 квітня 1985 року "Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України" (з наступними доповненнями та змінами) Пленум Верховного суду України, при вирішенні справ про виселення на підставі ст.116 ЖК України осіб, які систематично порушують правила співжиття і роблять неможливим проживання з ними в одній квартирі, будинку, слід виходити з того, що при триваючій антигромадській поведінці виселення винного може статися і при повторному порушенні, якщо раніш вжиті заходи попередження або громадського впливу не дали позитивного результату. Маються на увазі заходи попередження, що застосовуються судами, прокурорами, органами внутрішніх справ, адміністративними комісіями виконкомів, а також заходів громадського впливу, вжитих на зборах жильців будинку чи членів ЖБК, трудових колективів за місцем роботи або проживання відповідача (незалежно від прямих вказівок з приводу можливого виселення).
Але ані позивачем ані його представником до відповідей з Харківського РВ (з обслуговування Харківського району та м.Люботин) ГУМВС України в Харківській області не додано доказів того, що до відповідача приймались заходи попередження або громадського впливу, з яких можливо було б зробити однозначний висновок про наявність підстав для виселення відповідача з домоволодіння №14 по вулиці 1-го Травня у с.Циркуни Харківського району Харківської області, передбачених ст.116 ЖК України.
Крім того, суд зазначає, що позивач, будучи допитаним під час виїздного судового засідання, не підтримав доводи, викладені у позові, не бажав висіляти відповідача з належного йому домоволодіння.
Таким чином, оголошена та досліджена у судовому засіданні сукупність доказів призводить суд до висновку про необхідність відмови у задоволенні позову, у зв"язку з його необгрунтованістю.
На підставі вищевикладеного, ст.116 ЖК України, постанови Пленуму Верховного Суду України №2 від 12.04.85 року "Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України" (з наступними доповненнями та змінами), керуючись ст.ст.5, 6, 8, 10, 60, 212-215, 218 ЦПК України, суд -
ВИРІШИВ:
У задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про виселення без надання іншого житлового приміщення відмовити.
Рішення може бути оскаржено сторонами повністю або частково до апеляційного суду Харківської області через Харківський районний суд Харківської області.
Апеляційна скарга подається у письмовій формі протягом десяти днів зі дня проголошення рішення.
Особи, які беруть участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів зі дня отрмиання копії рішення.
Суддя Н.Л.Панас