Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Єдиний унікальний номер справи 322/2274/15-ц головуючий у 1-й інстанції Шалпегіна О.Л.
провадження № 22-ц /778/4799/15 суддя-доповідач Панкеєв О.В.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 вересня 2015 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Запорізької області у складі головуючого судді Осоцького І.І.,

суддів Кухарь С.В., Панкеєва О.В.,

при секретарі Буримі В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою Запорізького державного підприємства "Кремнійполімер" на рішення Заводського районного суду м.Запоріжжя від 25 червня 2015 року по справі за позовом ОСОБА_2 до Запорізького державного підприємства " Кремнійполімер " про стягнення заборгованості по заробітній платі, компенсації втрати частини заробітної плати у зв'язку з порушенням строків її виплати з урахуванням індексу інфляції, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та відшкодування моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И Л А:

У травні 2015 року ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом до Запорізького державного підприємства " Кремнійполімер " про стягнення заборгованості по заробітній платі, компенсації втрати частини заробітної плати у зв'язку з порушенням строків її виплати з урахуванням індексу інфляції, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та відшкодування моральної шкоди.

В обґрунтування позову зазначила, що вона працювала за сумісництвом на Запорізькому державному підприємстві " Кремнійполімер " на посаді прийомоздавача вантажу і багажу з 12.09.2008 р. 02.02.2015 р. її було звільнено з підприємства за власним бажанням відповідно до вимог ст. 38 КЗпП України. Але, остаточний розрахунок по заробітній платі з нею при звільнені проведений не був, заборгованість по заробітній платі за певні періоди з лютого 2010 р. по липень 2014 р. складає 4 670,04 грн..

У зв'язку з зазначеним позивач просила суд стягнути з відповідача на її користь вказану суму заборгованості по заробітній платі, а також - середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні, компенсацію втрати частини заробітної плати у зв'язку з порушенням строків її виплати з урахуванням індексу інфляції, три відсотки річних від простроченої суми на підставі ст. 625 ЦК України. Також, посилаючись на ст. 237-1 КЗпП України позивач просила стягнути на її користь у відшкодування моральної шкоди, завданої неправомірними діями відповідача у зв'язку із порушення норм трудового законодавства в частині оплати праці - 2 000 грн. Завдана їй моральна шкода полягає у тому, що ОСОБА_2 була вимушена переживати морально-психологічний дискомфорту зв'язку з невиплатою заробітної плати, зазнала певних незручностей: вимушена докладати певних зусиль для захисту своїх прав.

Рішенням Заводського районного суду м.Запоріжжя від 25 червня 2015 року позов задоволено частково.

Стягнуто з Запорізького державного підприємства " Кремнійполімер ", на користь ОСОБА_2 заборгованість по заробітній платі за період з лютого 2010 р. по липень 2014 р. - 4 670,04 грн., компенсацію втрати частини заробітної плати у зв'язку з порушенням строків її виплати з урахуванням індексу інфляції - 3 777,52 грн., середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в розмірі - 1 745,80 грн., у відшкодування моральної шкоди - 400 грн., а всього стягнути 10 593 грн. 36 коп. без урахування податків та інших обов'язкових платежів, що підлягають утриманню відповідно до закону.

Стягнуто з Запорізького державного підприємства " Кремнійполімер " судовий збір на користь держави у розмірі 274 грн. 44 коп.

На зазначене рішення суду Запорізьке державне підприємство " Кремнійполімер "подало апеляційну скаргу, в якій посилаючись на неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

У відповідності до ст.11, ч.3 ст.27 ЦПК України особи, які беруть участь у справі, зобов'язані добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов'язки і разом з тим, розпоряджаються процесуальними правами на свій розсуд.

За вимогами ст. 305, 313, 169 ЦПК України апеляційний суд відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання особи, яка бере участь у справі, щодо якої немає відомостей про вручення їй судової повістки, або за її клопотанням, коли повідомлені нею причини неявки буде визнано судом поважними. Неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи.

При цьому слід ураховувати, що поважними є причини, пов'язані з об'єктивними, непереборними, істотними труднощами для сторони.

Представник Запорізького державного підприємства " Кремнійполімер " Чушенко В.А., який діє за довіреністю і має право участі у судовому засіданні 25.08.2015 ркоу надав клопотання про відкладення розгляду справи, де посилається, що один юрисконсульт 14.08.2015 року звільнився, а інший знаходиться у відпустці , а тому просить відкласти розгляд справи.

Зважаючи на вимоги ч.3 ст.27, 169, ч. 2 ст. 305 ЦПК України, враховуючи, що відповідач повідомлений про час розгляду справи ще 25.07.2015 року ( більше ніж за місяць до судового розгляду), представник відповідача у судове засідання не з'явився, організаційні проблеми підприємства не є об'єктивною причиною неявки у судове засідання, колегія судів ухвалила відхилити клопотання представника відповідача про відкладення розгляду справи та розглядати справу без участі представника відповідача.

Заслухавши у судовому засіданні суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Як вбачається із матерів справи, що ОСОБА_2 працювала за сумісництвом у Запорізькому державному підприємстві " Кремнійполімер " на посаді прийомоздавача вантажу і багажу з 12.09.2008 року по 02.02.2015 року, звільнена з підприємства за власним бажанням відповідно до вимог ст. 38 КЗпП України (а.с. 5).

При звільненні з підприємства остаточний розрахунок по заробітній платі з позивачем проведений не був. Заборгованість по заробітній платі ОСОБА_2 Запорізького державного підприємства " Кремнійполімер " з лютого 2010 року по липень 2014 року складає 4670,04 грн. (а.с. 6).

Відносини, які виникають між працівником і роботодавцем із приводу оплати праці, у тому числі й у зв'язку з порушенням строків виплати заробітної плати, регулюються трудовим законодавством, а саме: КЗпП України; Законами України: "Про оплату праці", "Про індексацію грошових доходів населення", "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати"; Порядком проведення індексації грошових доходів населення, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 року № 1078; Положенням про порядок компенсації працівникам втрати частини заробітної плати у зв'язку з порушенням термінів її виплати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 20 грудня 1997 року № 1427.

Задовольняючи позовні вимоги в частині компенсації втрати частини заробітної плати у зв'язку з порушенням строків її виплати з урахуванням індексу інфляції, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні в розмірі, відшкодування моральної шкоди суд першої інстанції правильно виходив із того, що у відповідача існує заборгованість по заробітній платі за період з лютого 2010 року по липень 2014 року у сумі 4 670,04 грн. і відповідач не здійснив розрахунок з позивачем при звільненні.

Частиною першої ст. 47 КЗпП України визначено, що власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені у ст. 116 КЗпП України.

При звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник у день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок (ч. 1 ст. 116 КЗпП України).

Статтею 34 Закону України "Про оплату праці" встановлено, що компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у зв'язку з порушенням строків її виплати, проводиться відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари і тарифів на послуги у порядку, встановленому чинним законодавством.

У випадках порушення встановлених строків виплати заробітної плати працівникові надається право на компенсацію відповідно до Закону України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати", за яким компенсація громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період, починаючи з дня набрання чинності цим Законом.

Під доходами в цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру: пенсії, соціальні виплати, стипендії, заробітна плата та інші.

Відповідно до Положення про порядок компенсації працівникам втрати частини заробітної плати у зв'язку з порушенням термінів її виплати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20 грудня 1997 року № 1427 (зі змінами, внесеними згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 23 квітня 1999 року № 692), компенсація провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати заробітної плати, нарахованої працівникові за період роботи, починаючи з 1 січня 1998 року, якщо індекс цін на споживчі товари і тарифів на послуги за цей період зріс більш як на один відсоток.

Сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованої, але не виплаченої працівникові заробітної плати за відповідний місяць (після утримання податків і платежів) на коефіцієнт приросту споживчих цін.

Коефіцієнт приросту споживчих цін визначається як різниця між часткою від ділення індексу споживчих цін в останній місяць перед виплатою суми заборгованості на індекс споживчих цін у тому місяці, за який виплачується заробітна плата, та коефіцієнтом 1.

Доводи апеляційної скарги проте, що судом не вірно зроблений розрахунок індексації нарахована індексація за місяць виникнення заборгованості та індексація має нараховуватися лише за місяць затримки заробітної плати, ані за декілька років поспіль є хибною, бо за розрахунком суду, який не спростований відповідачем індексація нарахована починаючи з місяця наступного за місяцем заборгованості ( наприклад за 2010 рік 10 місяців починаючи з березня).

Відповідно до статті 3 Закону України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати" сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов'язкових платежів) на індекс інфляції в період невиплати доходу (інфляція місяця, за який виплачується доход, до уваги не береться).

Тому суд правильно дійшов висновку проте, що позовні вимоги про стягнення заборгованості із заробітної плати з урахуванням індексу інфляції підлягають задоволенню шляхом стягнення відповідної компенсація втрати частини заробітної плати з урахуванням сукупного індексу інфляції згідно із Законом України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати". При цьому, відповідно до вказаного Закону підлягають врахуванню індекси інфляції за весь період затримки виплати заробітної плати, а не лише за місяці, де інфляція перевищувала 101 %, в тому числі, враховуються і періоди дефляції.

Відповідно до вимог ст. 303 ЦПК України, під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції. Апеляційний суд досліджує докази, які судом першої інстанції були досліджені з порушенням встановленого порядку або в досліджені яких було неправомірно відмовлено, а також нові докази, неподання яких до суду першої інстанції було зумовлено поважними причинами.

Посилання в апеляційній інстанції на залучені до неї розрахунки листків за березень 2010 року, квітень 2010 року, травень 2010 року та вересень 2010 року (а.с.104-106) з урахуванням вимог статті 303 ЦПК України не приймаються колегією судів, оскільки у порушення вимог ст. 131 ЦПК України зазначені розрахунки залучаються відповідачем після попереднього судового засідання без зазначення поважності причин, в чому неправомірність відмови суду першої інстанції у його залучені, в листах не має дати їх складення, ким вони складені, період нарахування компенсації за затримку виплат.

Доводи апеляційної скарги проте, що нарахування компенсації за затримку виплат заробітної плати не може нараховуватися після звільнення працівника ще і за декілька років суперечить вимогам Закону України "Про оплату праці" , Положенню про порядок компенсації працівникам втрати частини заробітної плати у зв'язку з порушенням термінів її виплати, затвердженого постановою КМУ, за якими компенсація проводиться за весь період затримки , ані за місяць не виплати заробітної плати та таке нарахування не обмежується часом коли працівник був звільнений з роботи.

Статтею 237-1 КЗпП України надано право працівникові на відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

За роз'ясненнями п.13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди (зі змінами, внесеними постановою Пленуму Верховного Суду України від 25 травня 2001 року), зазначено, що відповідно до ст. 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівників у сфері трудових відносин, зокрема виконання робіт у небезпечних для життя та здоров'я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважені ним органи незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням у кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин. Зокрема, враховуються характер і тривалість страждань, стан здоров'я потерпілого, тяжкість завданої травми, наслідки тілесних ушкоджень, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Судом першої інстанцій вірно визначено, що відповідач має відшкодувати позивачу завдану моральну шкоду, пов'язану з порушенням його законних прав унаслідок відсутності коштів призвела до втрати нормальних життєвих зв'язків, позбавила його об'єктивної можливості придбавати необхідний набір продуктів харчування, призвела до необхідності докладати додаткові зусилля для організації свого життя.

Суд першої інстанції врахував конкретні обставини справи, прийняв до уваги ступінь моральних страждань, яких зазнав позивач внаслідок несвоєчасної виплати заробітної плати упродовж 5 років, а також виходячи з засад розумності і справедливості, дійшов правильного висновку про часткове задоволення позову щодо відшкодування моральної шкоди у розмірі 400 грн..

Оцінивши надані докази з дотриманням вимог ст. 212 ЦПК України, суд дійшов правильного висновку, про стягнення заборгованості по заробітній платі, компенсації втрати частини заробітної плати у зв'язку з порушенням строків її виплати з урахуванням індексу інфляції, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні в розмірі, відшкодування моральної шкоди, розмір яких визначений відповідно до вимог закону та матеріалів справи.

З огляду на викладене, колегія суддів не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги скасування рішення та відмови у задоволенні позову.

Керуючись ст.ст. 307,308,314,317 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу Запорізького державного підприємства " Кремнійполімер "відхилити.

Рішення Заводського районного суду м.Запоріжжя від 25 червня 2015 рокуу цій справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді