Справа № 303/7943/14-ц
У Х В А Л А

Іменем України

20 травня 2015 року м. Ужгород

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Закарпатської області

у складі : головуючого - судді Мацунича М.В.

суддів : Куштана Б.П., Панька В.Ф.

з участю секретаря : Дашковської С.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Ужгород цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Мукачівського міськрайонного суду від 25 березня 2015 року за позовною заявою ОСОБА_2 до ОСОБА_1, де третіми особами, які не заявляють самостійні вимоги щодо предмета спору є: Управління Держземагенства у Мукачівському районі, Великолучківська сільська рада Мукачівського району про повернення самовільно зайнятої земельної ділянки, зобов'язання вчинити певні та відшкодування моральної шкоди, -

в с т а н о в и л а :

У грудні 2014 року ОСОБА_2 звернулась в суд із вищенаведеним позовом, який просила задоволити через неправомірні дії ОСОБА_1.

Рішенням Мукачівського міськрайонного суду від 25 березня 2015 року, позов задоволено частково.

ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу в якій клопоче перед апеляційною інстанцією стосовно скасування рішення суду та ухвалення нового рішення про відхилення позову. Мотивує свої, вимоги тим, що рішення суду не відповідає вимогам норм процесуального та матеріального права.

У судовому засіданні апеляційної інстанції позивачка ОСОБА_2 та її представник в особі адвоката Кампова В.Ф. заперечили, доводи апеляційної скарги. Оскільки, суд першої інстанції вирішив позов у межах заявлених вимог, а тому рішення суду є законним.

У судове засідання апеляційної інстанції апелянт ОСОБА_1 та його представник в особі адвоката Ламбрух О.С. не з'явились, хоча про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, що стверджується повідомленнями про вручення поштових відправлень, але про причини неявки апеляційний суд не повідомили. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 305 ЦПК України та зважуючи на приписи ст. 303-1 ЦПК України, колегія суддів вважає за можливе розглядати скаргу за їх відсутності.

Протягом судового розгляду судом першої інстанції встановлено, що згідно Свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 26.11.2014 року власником земельної ділянки, яка знаходиться в АДРЕСА_1, площею 0,25 га. є ОСОБА_2. А згідно плану земельної ділянки ОСОБА_2, суміжним землекористувачем ОСОБА_1 захоплено частину її земельної ділянки довжиною 48,52 метри, що становить 0,0010 га.. Тоді як листами Великолучківської сільради зобов'язувався призупинити будівництво огорожі на фундаментній основі до встановлення межових знаків у натурі.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб які беруть участь у справі та дослідивши матеріали справи й перевіривши доводи, викладені в апеляційній скарзі, колегія суддів дійшла до думки, що апеляційну скаргу слід відхилити, виходячи з наступних мотивів.

За правилами ч. 1 ст. 303 ЦПК України - під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

А виходячи з положень ч. 3 ст. 10 ЦПК України - кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Подаючи апеляційну скаргу на рішення суду, ОСОБА_1 зазначав, що позовні вимоги не доведені позивачкою в передбачений процесуальним законом спосіб. А в разі й розташування огорожі на земельній ділянці позивачки, то права останньої цим істотно не порушуються. Оскільки, спірна земельна ділянка практично не має господарського значення і по суті не може бути використана позивачкою для господарських цілей. При звільненні частини земельної ділянки від частини огорожі це призведе до руйнування такої, що є непропорційним та неспівмірним у порівнянні з можливим спричиненням позивачці шкоди. У зв'язку з не доведенням вимог по самовільному захопленню частини земельної ділянки, діями відповідача не спричинено позивачці моральної шкоди.

Проте такі доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції з огляду на наступні обставини.

У відповідності до вимог ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичної особи, поданим відповідно до цього Кодексу, у межах заявлених нею вимог і на підставі поданих доказів.

На підтвердження позовних вимог ОСОБА_2 посилалась на те, що на підставі Свідоцтва про право власності на нерухоме майно серії НОМЕР_1 від 26.11.2014 року являється власником земельної ділянки, площею 0,25 га., яка знаходиться в АДРЕСА_1, та її цільове призначення для будівництва й обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, а.с. 6.

Актом від 03.12.2014 року стверджено, що перенесено в натуру точки земельної ділянки позивачки згідно кадастрового плану й точки земельної ділянки закріплені дерев'яними кілками, а.с. 9. У кадастровій зйомці земельної ділянки зазначено довжину такої по периметру із зазначенням внутрішніх кутів, а.с. 10.

На підтвердження правильності розмірів земельної ділянки в її межах, свідчить також Акт земельної комісії при Великолучківській сільраді від 20.06.2014 року, яким затверджено проходження меж земельної ділянки по АДРЕСА_1 згідно картографічних даних та проведеної геодезичної зйомки спеціалістами ДП "Закарпатгеодезцентр", а.с. 76.

При перенесенні точок земельної ділянки в натуру, спеціалістами ДП "Закарпатгеодезцентр" встановлено, що бетонно-фундаментна огорожа суміжного землекористувача, починаючи з глибини ділянки позивачки по ходу руху в напрямку до АДРЕСА_1 встановлена на ширині 0,32 м. в середині даної ділянки з подальшим поступовим зміщенням такої по довжині через 48,52 м. уже по межі між суміжними земельними ділянками. Через це, площа захвату становить 0,0010 га.. Дана обставина стверджується горизонтальним планом земельної ділянки ОСОБА_2, а.с. 11.

На підтвердження правомірності та, що з належного дозволу встановлена ОСОБА_1 бетонно-фундаментна огорожа, останній не надав суду жодного належного й допустимого доказу.

Матеріали справи не містять доказів того, що земельна ділянка по АДРЕСА_2 належить ОСОБА_1 на праві власності на нерухоме майно.

А рішенням Великолучківської сільради від 30.10.2013 року за № 1165, ОСОБА_1 надано тільки дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку площею 0,25 га. по АДРЕСА_2, а.с. 70.

Таким чином, колегія суддів зазначає, що відповідач у супереч вимог ч. 1 ст. 131 ЦПК України не виконав свій обов'язок по наданню суду своїх доказів на спростування позовних вимог до початку розгляду справи по суті.

У підтвердження порушень відповідача по встановленню бетонно-фундаментної огорожі, позивачка надала суду також листи виконкому Великолучківської сільради адресовані ОСОБА_1 у яких зобов'язувало останнього зупинити будівництво бетонно-фундаментної огорожі до встановлення межових знаків та виготовлення технічної документації на будівництво, а.с. 17, 19.

Вищенаведене вказує на те, що з боку ОСОБА_1 має місце самовільне зайняття земельної ділянки ОСОБА_2 площею 0,0010 га. шляхом встановлення без виготовлення технічної документації на будівництво бетонно-фундаментної огорожі.

У силу вимог ч. 2 ст. 152 ЗК України, власник земельної ділянки може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.

А звідси, на підставі вимог ст. 212 ЗК України, самовільно зайняті земельні ділянки підлягають поверненню власникам землі без відшкодування затрат, понесених за час незаконного користування ними. Та приведення земельних ділянок у придатний для використання стан, включаючи знесення споруд, здійснюється за рахунок громадян, які самовільно зайняли земельні ділянки.

Крім вимог про повернення самовільно зайнятої земельної ділянки і зобов'язання вчинити певні дії, ОСОБА_2 заявила також вимоги про відшкодування моральної шкоди. Які мотивувала тим, що незаконними діями відповідача порушено її право власності на земельну ділянку. І такі дії були вчинені ним умисно, не дивлячись на неодноразову вимогу як з її боку, так і з боку виконкому сільради про припинення будівництва бетонно-фундаментної огорожі до отримання правовстановлюючих документів. Незаконні дії тривали значний період, що змушувало її звертатись в різні інстанції, та в кінцевому результаті вимушена була звернутись до суду за захистом порушеного права власності. Усе це призвело до перенесення зайвих хвилювань, отримання негативних емоцій та душевних страждань. А тому, розмір моральної шкоди визначила у сумі 15000 гривень.

На підставі ч. 3 ст. 386 ЦК України - власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому моральної шкоди.

Задовольняючи частково вимогу про відшкодування моральної шкоди в розмірі 2500 гривень, суд першої інстанції виходив із засад виваженості, розумності й справедливості. Та при цьому врахував, умисність неправомірних дій, їх тривалість, характер правопорушення, глибини душевних страждань, необхідність звернення до суду за захистом порушеного права. Таким чином, встановлений судом першої інстанції даний розмір моральної шкоди відповідає обставинам справи та є достатнім для відшкодування душевних страждань позивачки.

Позивачка просила демонтувати самовільно встановлену бетонно-фундаментну огорожу на частині земельної ділянки, площею 0,0010 га.. А тому, суд першої інстанції й задоволив дану вимогу в такому виді як заявила позивачка. Таким чином, демонтування споруди бетонно-фундаментної огорожі із земельної ділянки на площі 0,0010 га., полягає в наступному. Починаючи з кінця бетонно-фундаментної огорожі, що в глибині спірної земельної ділянки по ходу руху в напрямку до АДРЕСА_1 на довжині 48,52 м. й слід демонтувати таку.

Зважуючи на вищенаведені обставини, доводи апеляційної скарги не можуть бути взятими до уваги, так-як не спростовують висновків суду першої інстанції та вище викладеного, а тому колегія суддів у відповідності до вимог передбачених ст. ст. 213, 308 ЦПК України дійшла до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Ураховуючи наведене та керуючись вимогами статей 307, 308, 314, 315 і 319 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

апеляційну скаргу ОСОБА_1 - відхилити.

Рішення Мукачівського міськрайонного суду від 25 березня 2015 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів із дня набрання нею законної сили .

Головуючий : ___________________ Судді : ________________

________________