Справа № 751/4830/14 Провадження № 22-ц/795/440/2015 Категорія - цивільнаГоловуючий у I інстанції - Маслюк Н. В. Доповідач - Страшний М. М.
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 березня 2015 року м. Чернігів

АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІГІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ у складі:

головуючого - суддіСтрашного М.М.
суддів:Литвиненко І.В., Шарапової О.Л.,
при секретарі:Нечасному О.Л.
за участю:позивача ОСОБА_5, її представника ОСОБА_6, прокурора Рибалко Н.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду апеляційні скарги ОСОБА_5 та Прокуратури Чернігівської області на рішення Новозаводського районного суду м. Чернігова від 09 вересня 2014 року у справі за позовом ОСОБА_5 до Державної казначейської служби України, прокуратури Чернігівської області про відшкодування матеріальної шкоди,

в с т а н о в и в:

У травні 2014 року ОСОБА_5 звернулась до суду з позовом до Державної казначейської служби України, прокуратури Чернігівської області про відшкодування матеріальної шкоди, завданої незаконними рішеннями та діями органів досудового слідства та прокуратури. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що внаслідок незаконного перебування під слідством, тримання під вартою за період з 03.11.2001 року по 08.06.2010 року їй було завдано матеріальної шкоди, яка виразилась у недоотриманому заробітку з урахуванням інфляційних збитків, штрафів, стягнутих на виконання вироку суду, сум, сплачених у зв'язку з отриманням юридичної допомоги. Позивач просила стягнути з державного бюджету України 116 110 грн. 43 коп. заробітку та компенсації на заробіток, які вона втратила внаслідок незаконних дій, 3112 грн. 60 коп. штрафів, стягнутих на виконання вироку суду, 58 500 грн. сплачених громадянином у зв'язку з наданням йому юридичної допомоги, а також зобов'язати прокуратуру м. Чернігова повернути їй вилучені органами досудового розслідування сережки.

Рішенням Новозаводського районного суду м. Чернігова від 09 вересня 2014 року позов ОСОБА_5 задоволено частково. Стягнуто з Державного бюджету України шляхом списання з єдиного казначейського рахунку 90 884 грн. 34 коп. у рахунок відшкодування матеріальної шкоди. У задоволенні решти позовних вимог ОСОБА_5 відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_5, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального права, просить скасувати рішення суду в частині відмови у задоволенні позовних вимог та задовольнити вимоги в цій частині в повному обсязі. Апелянт вказує, що судом при вирішення питання про стягнення недоотриманої заробітної плати в ПрАТ „Центр експлуатації - зв'язок" не враховано, що подальше укладення трудової угоди не відбулось саме у зв'язку з арештом 03.11.2001 року. Наполягає на тому, що надані нею копії прибуткових касових ордерів на суму 35000 грн. є первинними документами та належними доказами понесених витрат на оплату юридичної допомоги. Крім того, фактом сплати сум за отримання правової допомоги є акт виконаних робіт, який не був взятий до уваги.

В апеляційній скарзі прокуратура Чернігівської області, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову ОСОБА_5 Апелянт не погоджується із висновком суду про стягнення на користь позивача втраченого заробітку із врахуванням компенсації, вважаючи, що до спірних правовідносин не застосовуються положення Закону України „Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати". Апелянт вважає, що розрахунок суми компенсації за несвоєчасну виплату заробітної плати не містить підпису службової особи, викладений не на бланку, а тому не може вважатись доказом. Апелянт також зазначає, що, перебуваючи у виправній установі, ОСОБА_5 отримала 10 711 грн. 93 коп. заробітку, який не був врахований судом. На думку апелянта, без достатніх правових підстав задоволено вимоги ОСОБА_5 щодо стягнення 1096 грн. 59 коп., оскільки ці кошти сплачені не в дохід держави, а в рахунок відшкодування шкоди потерпілому, тому ця сума не підлягає стягненню з Державного бюджету. Не погоджується апелянт з рішенням суду і в частині стягнення витрат на правову допомогу в розмірі 18 500 грн., вважаючи, що такі витрати вже відшкодовані позивачу за рішенням Європейського суду з прав людини. Посилається відповідач також на те, що позивачем не надано доказів обгрунтованої сплати нею витрат на правову допомогу по кримінальній справі, в справі відсутній акт виконаних робіт із розрахунком витраченого часу.

Рішенням апеляційного суду Чернігівської області від 06 листопада 2014 року апеляційні скарги ОСОБА_5, прокуратури Чернігівської області задоволено частково, рішення Новозаводського районного суду м. Чернігова від 09 вересня 2014 року скасовано, позовні вимоги ОСОБА_5 задоволено частково, стягнуто з Державного бюджету України на користь ОСОБА_5 284 445 грн. 40 коп. в рахунок відшкодування матеріальної шкоди, завданої внаслідок незаконного засудження.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 21 січня 2015 року частково задоволено касаційні скарги ОСОБА_5 та першого заступника прокурора Чернігівської області, рішення апеляційного суду Чернігівської області від 06 листопада 2014 року скасовано та передано справу на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників судового розгляду, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до ч.4 ст.338 ЦПК України висновки і мотиви, з яких скасовані рішення є обов'язковими для суду першої чи апеляційної інстанції при новому розгляді справи.

11 серпня 2001 року прокуратурою міста Чернігова було порушено кримінальну справу №75/1587 за фактом умисного вбивства ОСОБА_7, за ознаками злочину, передбаченого ст. 94 КК України (в редакції 1960 року).

Вироком Деснянського районного суду м. Чернігова від 21 квітня 2003 року ОСОБА_5 визнана винною у вчиненні злочину - умисному вбивстві ОСОБА_7, передбаченого ст. 94 КК України (в редакції 1960 року) та їй призначено покарання у вигляді 10 років позбавлення волі.

Рішенням Європейського суду з прав людини від 15 листопада 2012 року, яке стало остаточним з 16 лютого 2013 року, визнано порушення Україною прав ОСОБА_5 на справедливий розгляд її справи судами всіх інстанцій про встановлення обґрунтованості висунутого проти неї кримінального обвинувачення та права на захист від обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення, гарантованих пунктом 1 та підпунктом „с" пункту 3 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Ухвалою колегії суддів судової палати у кримінальних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ 12 листопада 2013 року вирок Деснянського районного суду м. Чернігова від 21 квітня 2003 року, ухвалу апеляційного суду Чернігівської області від 11 вересня 2003 року та ухвалу колегії суддів Судової палати у кримінальних справах Верховного Суду України від 15 березня 2005 року скасовано, кримінальну справу направлено на нове розслідування.

Постановою прокуратури міста Чернігова від 01 березня 2014 року кримінальне провадження відносно ОСОБА_5, внесеного 30.12.2013 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань за фактом умисного вбивства ОСОБА_7 за ст. 94 КК України та в частині пред'явленого обвинувачення за ч.3 ст. 140 КК України (в редакції 1960 року) закрито у зв'язку з не встановленням достатніх доказів для доведення її винуватості в суді.

Як зазначив Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ в своїй ухвалі від 21 січня 2015 року, апеляційний суд дійшов правильного висновку про наявність правових підстав для відшкодування ОСОБА_5 матеріальної шкоди, правильно визначив розрахунок середнього заробітку на день взяття під варту позивача, проте допустився помилки про корегуванні цього заробітку.

Згідно зі ст. 3 Закону України „Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду" у наведених у ст. 1 цього Закону випадках громадянинові відшкодовуються (повертаються): 1) заробіток та інші грошові доходи, які він втратив внаслідок незаконних дій; 2) майно (в тому числі гроші, грошові вклади і відсотки по них, цінні папери та відсотки по них, частка у статутному фонді господарського товариства, учасником якого був громадянин, та прибуток, який він не отримав відповідно до цієї частки, інші цінності), конфісковане або звернене в доход держави судом, вилучене органами дізнання чи досудового слідства, органами, які здійснюють оперативно-розшукову діяльність, а також майно, на яке накладено арешт; 3) штрафи, стягнуті на виконання вироку суду, судові витрати та інші витрати, сплачені громадянином; 4) суми, сплачені громадянином у зв'язку з наданням йому юридичної допомоги; 5) моральна шкода.

Відповідно до п. 8 Положення про застосування Закону України „Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду", затвердженого наказом Міністерства юстиції, Генеральної прокуратури та Міністерства фінансів України від 04.03.1996 року № 6/5/3/41, розмір заробітку та інших грошових доходів, які особа втратила внаслідок незаконних дій, обчислюється виходячи з середньомісячного заробітку громадянина до вчинення щодо нього незаконних дій з заліком заробітку (інших відповідних доходів), одержаного за час відбування кримінального покарання. При заліку заробітку громадянина, який відбував покарання в місцях позбавлення волі, враховується тільки та його частина, яка нарахована йому після відрахування витрат на утримання виправно-трудових установ.

Згідно п. 9 цього ж Положення середньомісячний заробіток для визначення розміру відшкодування шкоди обчислюється для робітників та службовців у порядку, передбаченому постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року № 100 „Порядок обчислення середньої заробітної плати". Обчислення середньомісячного заробітку провадиться з дотриманням передбаченого законодавством коригування втраченого громадянином заробітку.

Звертаючись до суду з позовом, ОСОБА_5 посилалась на те, що вона перед своїм арештом працювала у Центрі технічної експлуатації місцевого телефонного зв'язку, а також у ПрАТ „Центр експлуатації - зв'язок" за сумісництвом, тому просила стягнути на свою користь втрачений заробіток у цих організаціях внаслідок незаконного арешту та компенсацію за неотримані доходи у загальній сумі 116 110 грн. 43 коп.

Судом встановлено, що на момент взяття її під варту ОСОБА_5 працювала в Центрі технічної експлуатації місцевого телефонного зв'язку ПАТ „Укртелеком" на посаді інженера по зв'язку першої категорії (а.с.51).

Згідно довідки, виданої ПАТ „Укртелеком" від 03.11.2014 року за № 01-518 середньомісячна заробітна плата ОСОБА_5 у Центрі технічної експлуатації місцевого телефонного зв'язку, розрахованого у відповідності до положень постанови КМУ від 08.02.1995 року за № 100, становить 423 грн. 16 коп.; розмір середньоденного заробітку становить 19 грн. 82 коп. (а.с.107).

Судом встановлено, що після фактичного припинення ОСОБА_5 виконання роботи за посадою інженера електрозв'язку 1 категорії, з 03.11.2001 року інші особи на цю посаду не працевлаштовувались. Після звільнення ОСОБА_5 21 квітня 2003 року з посади інженера електрозв'язку 1 категорії Центру технічної експлуатації місцевого телефонного зв'язку Чернігівської дирекції ПАТ „Укртелеком" цю посаду було виведено зі штатного розпису. За період з 01.09.2001 року по даний час до посадового окладу інженера електрозв'язку 1 категорії (за аналогічною посадою) застосовувались коефіцієнти підвищення заробітної плати як у максимальному, так і мінімальному розмірі, в залежності від продуктивності праці конкретного працівника.

За період з 01.01.2002 року по 06.11.2014 року у Центрі технічної експлуатації місцевого телефонного зв'язку ПАТ „Укртелеком" розмір середньомісячного посадового окладу за посадою, аналогічною посаді інженер електрозв'язку 1 категорії, становив:

- з 03.11.2001 року по 01.01.2002 року - 426 грн. 13 коп. (середньомісячна заробітна плата на день звільнення)

- з 01.01.2002 року - 495 грн. ((450 (мінімальний) + 540 (максимальний)):2)

- з 01.01.2003 року - 550 грн. ((500 (мінімальний) +600 (максимальний)):2)

- з 01.11.2003 року - 715 грн. ((650 (мінімальний) + 780 (максимальний)):2)

- з 01.09.2004 року - 784 грн. ((713 (мінімальний) + 855 (максимальний)):2)

- з 01.12.2004 року - 880 грн. ((800 (мінімальний) + 960 (максимальний)):2)

- з 01.04.2005 року - 1031,50 грн. ((938 (мінімальний) +1125 (максимальний)):2)

- з 01.09.2005 року - 1100 грн. ((1000 (мінімальний) +1200 (максимальний)):2)

- з 01.01.2006 року - 1237,50 грн. ((1125 (мінімальний) +1350 (максимальний)):2)

- з 04.07.2006 року - 1386 грн. ((1206 (мінімальний) +1566 (максимальний)):2)

- з 01.01.2007 року - 1478 грн. ((1286 (мінімальний) +1670 (максимальний)):2)

- з 01.10.2007 року - 1700 грн. ((1479 (мінімальний) +1921 (максимальний)):2)

- з 01.01.2008 року - 1903,50 грн. ((1656 (мінімальний) +2151 (максимальний)):2)

- з 01.04.2008 року - 1940 грн. ((1688 (мінімальний) + 2192 (максимальний)):2)

- з 01.10.2008 року - 2014,50 грн. ((1753 (мінімальний) +2276 (максимальний)):2)

- з 01.12.2008 року - 2236 грн. ((1946 (мінімальний) +2526 (максимальний)):2)

- з 01.10.2009 року - 2402 грн. ((2090 (мінімальний) +2714 (максимальний)):2)

Коефіцієнти підвищення середньомісячного посадового окладу в порівнянні з попереднім його розміром становлять:

- з 01.01.2002 року - 1,1616 (495:426,13)

-з 01.01.2003 року - 1,1111 (550:495)

-з 01.11.2003 року - 1,3000 (715:550)

-з 01.09.2004 року - 1,0965 (784:715)

-з 01.12.2004 року - 1,1224 (880:784)

-з 01.04.2005 року - 1,1721 (1031,50 :880)

-з 01.09.2005 року - 1,0664 (1100:1031,50)

-з 01.01.2006 року - 1,1250 (1237,50:1100)

-з 04.07.2006 року - 1,1200 (1386:1237,50)

-з 01.01.2007 року - 1,0663 (1478:1386)

-з 01.10.2007 року - 1,1502 (1700:1478)

-з 01.01.2008 року - 1,1197 (1903,50:1700)

-з 01.04.2008 року - 1,0191 (1940:2192)

-з 01.10.2008 року - 1,0384 (2014,50:1940)

-з 01.12.2008 року - 1,1099 (2236:2014,50)

-з 01.10.2009 року - 1,0742 (2402:2236)

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_5 знаходилась під слідством та перебувала під вартою з 03 листопада 2001 року по 08 червня 2010 року. За період з 03.11.2001 року по 30.11.2001 року кількість робочих днів становила 20 днів, за період з 01.12.2001 року по 01.06.2010 року - 102 повних робочих місяця, за період з 01.06.2010 року по 08.06.2010 року - 6 робочих днів. Отже, період для розрахунку розміру втраченого заробітку становить 102 місяці та 26 робочих днів.

Розмір втраченого заробітку ОСОБА_5, обчислений з дотриманням корегування, передбаченого п. 9 Положення про застосування Закону України „Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду", становить:

- за період з 03.11.2001 року по 31.12.2001року - 822 грн. 53 коп. (20 робочих днів у листопаді х 19,82 середньоденної заробітної плати + 426,13 середньомісячна заробітна плата у грудні);

- за період з 01.01.2002 року по 31.12.2002 року - 5940 грн. ( 426,13 - середньомісячна заробітна плата х 1,1616 (коефіцієнт підвищення середньомісячного посадового окладу в порівнянні з попереднім його розміром х 12 місяців);

- за період з 01.01.2003 року по 30.10.2003 року - 5500 грн. ( 426,13 х 1,16,16 1,1111 х 10 місяців);

- за період з 01.11.2003 року по 31.08.2004 року - 7 150 грн. ( 426,13 х 1,1616 х 1,1111 х1,3000 х 10 місяців);

- за період 01.09.2004 року по 30.11.2004 року - 2352 грн. (426,13 х 1,1616 х 1,1111 х1,3000 х 1,0965 х 3 місяці);

- за період з 01.12.2004 року по 31.03.2005 року - 3520 грн. (426,13 х 1,1616 х 1,1111 х1,3000 х 1,0965 1,1224 х 4 місяці);

- за період з 01.04.2005 року по 31.08.2005 року - 5137 грн. 50 коп. (426,13 х 1,1616 х 1,1111 х1,3000 х 1,0965 х 1,1721 х 5 місяців);

- за період з 01.09.2005 року по 31.12.2005 року - 4400 грн. (426,13 х 1,1616 х 1,1111 х1,3000 х 1,0965 х 1,1721 х 1,0664 х 4 місяці);

- за період з 01.01.2006 року по 03.07.2006 року - 7425 грн. (426,13 х 1,1616 х 1,1111 х1,3000 х 1,0965 х 1,1721 х 1,0664 х 1,1250 х 6 місяців);

- за період з 04.07.2006 року по 31.12.2006 року - 8316 грн. (426,13 х 1,1616 х 1,1111 х1,3000 х 1,0965 х 1,1721 х 1,0664 х 1,1250 х 1,1200 х 6 місяців);

- за період з 01.01.2007 року по 30.09.2007 року - 13302 грн. (426,13 х 1,1616 х 1,1111 х1,3000 х 1,0965 х 1,1721 х 1,0664 х 1,1250 х 1,1200 х 1,0663 х 9 місяців);

- за період з 01.10.2007 року по 31.12.2007 року - 5100 грн. (426,13 х 1,1616 х 1,1111 х1,3000 х 1,0965 х 1,1721 х 1,0664 х 1,1250 х 1,1200 х 1,0663 х 1,1502 х 3 місяці);

- за період з 01.01.2008 року по 31.03.2008 року - 5710 грн. 50 коп. (426,13 х 1,1616 х 1,1111 х1,3000 х 1,0965 х 1,1721 х 1,0664 х 1,1250 х 1,1200 х 1,0663 х 1,1502 х 1,1197 х 3 місяці);

- за період з 01.04.2008 року по 30.09.2008 року - 11640 грн. (426,13 х 1,1616 х 1,1111 х1,3000 х 1,0965 х 1,1721 х 1,0664 х 1,1250 х 1,1200 х 1,0663 х 1,1502 х 1,1197 х 1,0191 х 6 місяців);

- за період з 01.10.2008 року по 30.11.2008 року - 4029 грн. (426,13 х 1,1616 х 1,1111 х1,3000 х 1,0965 х 1,1721 х 1,0664 х 1,1250 х 1,1200 х 1,0663 х 1,1502 х 1,1197 х 1,0191 х 1,0384 х 2 місяці);

- за період з 01.12.2008 року по 30.09.2009 року - 22360 грн. (426,13 х 1,1616 х 1,1111 х1,3000 х 1,0965 х 1,1721 х 1,0664 х 1,1250 х 1,1200 х 1,0663 х 1,1502 х 1,1197 х 1,0191 х 1,0384 х 1,1099 х 10 місяців);

- за період 01.10.2009 року по 31.05.2010 року - 19 216 грн. (426,13 х 1,1616 х 1,1111 х1,3000 х 1,0965 х 1,1721 х 1,0664 х 1,1250 х 1,1200 х 1,0663 х 1,1502 х 1,1197 х 1,0191 х 1,0384 х 1,1099 х 1,0742 х 8 місяців);

- за період з 01.06.2010 року по 08.06.2010 року - 758 грн. 52 коп. ((2402+2402) :38 робочих днів у квітні та травні) х 6 робочих днів у червні).

Таким чином, загальна сума втраченого заробітку ОСОБА_5 у Центрі технічної експлуатації місцевого телефонного зв'язку ПАТ „Укртелеком" за період з 03.11.2001 року по 08.06.2010 року становить 132 699 грн. 05 коп.

При цьому, апеляційний суд погоджується з доводами апеляційної скарги прокуратури Чернігівської області про те, що судом не взято до уваги суми доходу, отриманого позивачем за час відбування покарання у виправній установі, чим порушено п. 8 Положення про застосування Закону України „Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду".

Згідно довідок Качанівської виправної колонії № 54 позивачу ОСОБА_5 за час відбування покарання в установі за період з 2005 року по 2010 рік було нараховано заробітної плати в сумі 13 448 грн. 66 коп. З вирахуванням сум прибуткового податку та коштів, сплачених по виконавчому листу, сума отриманого доходу складає 10 711 грн. 93 коп. (а.с.166-171 наглядового провадження).

Отже, сума втраченого доходу ОСОБА_5 у Центрі технічної експлуатації місцевого телефонного зв'язку становить 121 987 грн. 12 коп. (132 699,05 - 10 711,93).

Апеляційний суд приходить до висновку, що зазначена вище сума втраченого заробітку підлягає стягненню на користь позивача ОСОБА_5 в повному обсязі із виходом за межі заявлених позовних вимог, враховуючи положення ст. 12 Закону України „Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду", а також того, що розмір середньомісячної та середньоденної заробітної плати був обчислений у відповідності до вимог діючого законодавства лише на стадії апеляційного розгляду справи, про що свідчить довідка ПАТ „Укртелеком" № 01-518 від 03.11.2014 року.

Враховуючи викладене, апеляційний суд приходить до висновку, що втрачений дохід ОСОБА_5 у Центрі технічної експлуатації місцевого телефонного зв'язку в сумі 121 987 грн. 12 коп. підлягає стягненню на користь останньої в повному обсязі.

Судом першої інстанції безпідставно задоволено позовні вимоги ОСОБА_5 в частині стягнення компенсації втраченого заробітку відповідно до положень Закону України „Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати", оскільки до спірних правовідносин положення даного Закону не застосовуються, у зв'язку з чим доводи апеляційної скарги прокуратури Чернігівської області в цій частині є обгрунтованими.

Позивачем ОСОБА_5 були заявлені також позовні вимоги про стягнення на її користь 22 468 грн. 87 коп. втраченого заробітку у ПрАТ „Центр експлуатації-зв'язок" та 22 353 грн. 81 коп. відповідної компенсації.

Судом встановлено, що в період з 01.10.2000 року по 31.10.2001 року на підставі трудових угод ОСОБА_5 працювала у ПрАТ „Центр експлуатації-зв'язок" (а.с.154-157 наглядового провадження). Зазначені трудові угоди у відповідності до п. 3 ст. 23 КЗпП України є такими, що укладені на час виконання певної роботи. 03 листопада 2001 року її було затримано та пред'явлено обвинувачення у вчиненні злочину.

Апеляційний суд погоджується із висновком місцевого суду про відсутність підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_5 в частині стягнення на її користь втраченого заробітку у ПрАТ „Центр експлуатації-зв'язок", оскільки дія останньої трудової угоди, укладеної між ОСОБА_5 та ПрАТ „Центр експлуатації-зв'язок", закінчилась 31 жовтня 2001 року. Позивача ОСОБА_5 було затримано 03 листопада 2001 року.

В матеріалах справи відсутні докази того, що в період з 01 листопада 2001 року по 03 листопада 2001 року між ПрАТ „Центр експлуатації-зв'язок" та ОСОБА_5 була укладена трудова угода або, що ПрАТ „Центр експлуатації-зв'язок" мав намір укласти з ОСОБА_5 нову трудову угоду.

Посилання апелянта ОСОБА_5 та її представника на те, що ОСОБА_5 не була звільнена з роботи у ПрАТ „Центр експлуатації-зв'язок", а тому дія трудового договору від 01.10.2001 року вважається продовженою на підставі ст.391 КЗпП України на невизначений строк, є безпідставним.

Відповідно до положень ст. 391 КЗпП України якщо після закінчення строку трудового договору (пункт 3 статті 23) трудові відносини фактично тривають і жодна із сторін не вимагає їх припинення, дія цього договору вважається продовженою на невизначений строк.

Позивачем ОСОБА_5 не було надано ні в суд першої, ні апеляційної інстанцій доказів того, що після закінчення строку дії попередньої угоди 31 жовтня 2001 року, тобто в період з 01 листопада 2001 року по 03 листопада 2001 року між нею та ПрАТ „Центр експлуатації-зв'язок" фактично тривали трудові відносини, що ОСОБА_5 виконувалась будь-яка робота, а ПрАТ „Центр експлуатації-зв'язок" нараховувалась їй заробітна плата.

Отже, судом першої інстанції обгрунтовано відмовлено в задоволенні позовних вимог ОСОБА_5 про стягнення втраченого заробітку за час роботи у ПрАТ „Центр експлуатації-зв'язок" і апеляційний суд не знаходить підстав для скасування рішення суду в цій частині.

Відповідно до п. 3 ст. 3 Закону України „Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду" громадянинові відшкодовуються штраф, стягнуті на виконання вироку суду, судові витрати та інші витрати, сплачені громадянином.

Судом встановлено, що за виконавчим листом №1-58/03 від 21.04.2003 року з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_8 утримано 1096 грн. 59 коп., а тому вимоги позивача ОСОБА_5 про відшкодування їй зазначених коштів, сплачених на виконання вироку суду, задоволені правомірно.

Доводи апеляційної скарги прокуратури Чернігівської області про незаконність рішення суду в цій частині не можуть бути прийняті до уваги, оскільки зазначена вище норма Закону не містить жодної умови про те, що відшкодуванню підлягають штрафи, стягнуті лише на користь держави. Не містить такої умови і Положення про застосування Закону України „Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду".

Крім того, апеляційним судом встановлено, що згідно довідки про звільнення серії ХАР №07161, виданої ОСОБА_5, встановлено, що згідно постанови державного виконавця з ОСОБА_5 було утримано 3112 грн. 60 коп. виконавчого збору (а.с.137 наглядового провадження). Апеляційний суд приходить до висновку, що сума 3112 грн. 60 коп. також підлягає відшкодуванню ОСОБА_5

Переглядаючи рішення суду першої інстанції в частині вирішення вимог про відшкодування ОСОБА_5 витрат на правову допомогу, апеляційний суд виходить з наступного.

Позивачем ОСОБА_5 були заявлені позовні вимоги про стягнення на свою користь понесених нею витрат на оплату правової допомоги в сумі 58 500 грн., з яких 35 000 грн. сплачені за надання правової допомоги на досудовому слідстві, у першій та апеляційній інстанціях, за складання касаційної скарги, а 23 500 грн. - за представництво в Європейському суді, вирішення питання про виконання рішення Європейського суду з прав людини, здійснення захисту при перегляді судових рішень.

В суді першої інстанції та в апеляційному суді ОСОБА_5 не наполягала на відшкодуванні 5000 грн. із 23 500 грн., зазначаючи, що ці кошти були відшкодовані їй за рішенням Європейського суду з прав людини від 15.11.2012 року.

З врахуванням цих вимог, судом першої інстанції на користь ОСОБА_5 було стягнуто 18 500 грн. витрат на правову допомогу, які були підтверджені відповідними квитанціями (а.с.147, 149 наглядового провадження). В задоволенні решти вимог щодо стягнення 35 000 грн. витрат на правову допомогу судом було відмовлено з підстав їх не доведення належними та допустимими доказами.

Під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції було встановлено, що оригінали платіжних документів - прибуткових касових ордерів від 29.06.2010 року та від 15.07.2010 року надавались суду першої інстанції, їх копії, що додані до позову, були завірені суддею суду першої інстанції.

Тому вимоги ОСОБА_5 про стягнення на її користь 35 000 грн. витрат на правову допомогу підлягають задоволенню.

Не можуть бути прийняті до уваги доводи апелянта прокуратури Чернігівської області про те, що до даних правовідносин необхідно застосовувати граничний розмір витрат на правову допомогу, передбачений Законом України „Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах", оскільки даний закон встановлює граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу під час розгляду судами цивільних та адміністративних справ, в той час як вимоги позивача полягають у відшкодуванні витрат, понесених під час розгляду кримінальної справи.

Рішення суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні вимог про повернення ОСОБА_5 сережок, вилучених органами досудового розслідування, жодною із сторін не оскаржується, в зв'язку з чим відповідно до ч.1 ст.303 ЦПК України апеляційний суд в цій частині рішення суду не переглядає.

Підсумовуючи викладене, апеляційний суд приходить до висновку про необхідність зміни рішення суду першої інстанції в частині задоволених позовних вимог та в частині відмови у стягненні витрат на правову допомогу, часткового задоволення позовних вимог ОСОБА_5 шляхом стягнення з Державного бюджету України на її користь 121 987 грн. 12 коп. втраченої заробітної плати за період з 03.11.2001 року по 08.06.2010 року, 1096 грн. 59 коп. грошових коштів, сплачених на виконання вироку Деснянського районного суду м. Чернігова від 21.04.2003 року на користь потерпілого ОСОБА_8, 3112 грн. 60 коп. витрат сплачених ОСОБА_5 у зв'язку з виконанням вироку суду, 53500 грн. сплачених ОСОБА_5 у зв'язку з наданням їй юридичної допомоги, а всього 179 696 грн. 31 коп. (обов'язкові платежі із даної суми не утримані).

Керуючись ст. 56 Конституції України, ст.1176 ЦК України, ст.1,2,3,4,12,13,14 Закону України „Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду", ст. 25 Бюджетного Кодексу України, п.п.41,44 "Порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або бюджетних установ", затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 03 серпня 2011 року, ст.ст.303, 307, п.п.3,4 ч. 1 ст.309, 313-314, 316, 317, 319 ЦПК України, апеляційний суд

В И Р І Ш И В:

Апеляційні скарги ОСОБА_5 та Прокуратури Чернігівської області задовольнити частково.

Рішення Новозаводського районного суду м. Чернігова від 09 вересня 2014 року в частині задоволених позовних вимог та в частині відмови у стягненні 35 000 грн. витрат на правову допомогу - змінити.

Стягнути з Державного бюджету України шляхом списання з відповідного єдиного казначейського рахунку Державної казначейської служби України на користь ОСОБА_5 121 987 (сто двадцять одну тисячу дев'ятсот вісімдесят сім) грн. 12 коп. втраченої заробітної плати за період з 03.11.2001 року по 08.06.2010 року, 1096 (одна тисяча дев'яносто шість) грн. 59 коп. грошових коштів, сплачених на виконання вироку Деснянського районного суду м. Чернігова від 21.04.2003 року на користь потерпілого ОСОБА_8, 3112 (три тисячі сто дванадцять) грн. 60 коп. витрат, сплачених ОСОБА_5 у зв'язку з виконанням вироку суду, 53500 (п'ятдесят три тисячі п'ятсот) грн., сплачених ОСОБА_5 у зв'язку з наданням їй юридичної допомоги, а всього 179 696 (сто сімдесят дев'ять тисяч шістсот дев'яносто шість) грн. 31 коп.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:Судді: