Справа № 673/352/15-ц
Провадження № 2/673/223/15
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 травня 2015 р.

Деражнянський районний суд Хмельницької області

в складі:головуючого - судді Коваля Ф.І.,

при секретарі Демчишиній Н.Г.,

за участю позивачів ОСОБА_1,

ОСОБА_2,

представників відповідачів ОСОБА_3,

ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Деражні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 і ОСОБА_2 до Деражнянської міської ради і відділу Держземагенства у Деражнянському районі про визнання державних актів на право власності на земельні ділянки і свідоцтва про право на спадщину за заповітом недійсними, скасування державної реєстрації державних актів та зобов'язання повернути спадкоємцям сертифікат на право на земельну частку (пай), -

встановив:

ОСОБА_1 і ОСОБА_2 звернулись в суд з позовом до Деражнянської міської ради і відділу Держземагенства у Деражнянському районі про визнання державних актів на право власності на земельні ділянки і свідоцтва про право на спадщину за заповітом недійсними, скасування державної реєстрації державних актів та зобов'язання повернути спадкоємцям сертифікат на право на земельну частку (пай).

В обґрунтування позовних вимог позивачі посилаються на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Деражня померла ОСОБА_6, після смерті якої залишилося спадкове майно, яким є земельна ділянка, площею 3,24 га, розташована на території Деражнянської міської ради, цільовим призначенням якої є ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що належала померлій відповідно до державного акта на право приватної власності на землю, серії НОМЕР_1, виданого на підставі рішення сесії Деражнянської міської Ради народних депутатів №4 від 12 листопада 2002 року. Заповітом від 13 листопада 1997 року все своє майно померла заповіла в рівних долях ОСОБА_1 і ОСОБА_7 Останній відмовився від прийняття спадщини, а тому його дочки ОСОБА_2 та ОСОБА_8, маючи право на обов'язкову частку в спадковому майні як особи пенсійного віку, 18 липня 2000 року звернулися до Деражнянської державної нотаріальної контори із заявами про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_6 ОСОБА_1 відповідно до свідоцтва про право на спадщину за заповітом, виданого Другою Хмельницькою державною нотаріальною конторою 9 грудня 2008 року, успадкував 1/3 частку належної ОСОБА_6 земельної ділянки, а відтак оформив своє право власності на вказану частину земельної ділянки, отримавши 22 січня 2009 року відповідний державний акт на право власності на земельну ділянку. ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_8 померла, тому ОСОБА_1, будучи єдиним спадкоємцем до її майна за законом, 1 липня 2014 року звернувся до Старосинявської державної нотаріальної контори Хмельницької області із заявою про оформлення своїх спадкових прав на неуспадковану нею частку належної ОСОБА_6 земельної ділянки, проте йому в цьому було відмовлено із тих підстав, що правовстановлюючий документ на земельну ділянку був виданий після смерті спадкодавця. Позивачка ОСОБА_2 16 жовтня 2014 року також звернулася із заявою про оформлення своїх спадкових прав після смерті ОСОБА_6 до Деражнянської державної нотаріальної контори, проте їй у цьому було відмовлено із тих же підстав, що й ОСОБА_1 Позивачі стверджують, що ОСОБА_6 отримала земельну ділянку, площею 3,24 га, відповідно до вимог законодавства, на підставі сертифіката на право на земельну частку(пай), серії НОМЕР_2, виданого 12 лютого 1997 року на підставі розпорядження Деражнянської районної державної адміністрації №439 від 27 січня 1997 року, а тому вони як спадкоємці до її майна просять визнати недійсним державний акт на право приватної власності на землю, серії НОМЕР_1, і скасувати його державну реєстрацію, визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину за заповітом від 9 грудня 2008 року та виданий на його підставі державний акт на право власності на земельну ділянку, серії НОМЕР_3, скасувати державну реєстрацію цього державного акта, а також зобов'язати відділ Держземагенства у Деражнянському районі повернути їм сертифікат на право на земельну частку(пай), серії НОМЕР_2.

В судовому засіданні позивачі підтримали позовні вимоги.

Представник відповідача Деражнянської міської ради позов визнала.

Представник відповідача відділу Держземагенства у Деражнянському районі позовні вимоги визнала частково. Вона пояснила, що законодавством не передбачена процедура скасування державної реєстрації державних актів на право власності на земельні ділянки, а є можливим лише скасування державної реєстрації земельної ділянки, тому позовні вимоги в цій частині вона вважає необґрунтованими і не підлягаючими задоволенню. Решту позовних вимог вона визнала.

Вислухавши доводи сторін та дослідивши матеріали справи, суд вважає позов таким, що підлягає частковому задоволенню.

Факт смерті ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_1 підтверджується свідоцтвом про смерть, виданим Деражнянським райвідділом реєстрації актів громадянського стану.

Померла була власником земельної ділянки, площею 3,24 га, розташованої на території Деражнянської міської ради, цільовим призначенням якої є ведення товарного сільськогосподарського виробництва, відповідно до державного акта на право приватної власності на землю, серії НОМЕР_1, виданого на підставі рішення сесії Деражнянської міської Ради народних депутатів №4 від 12 листопада 2002 року.

Проте, як вбачається із вказаного державного акта, він був виданий 28 червня 2003 року, тобто після смерті ОСОБА_6

Оглядом в судовому засіданні витребуваної копії спадкової справи №365/2000, заведеної Деражнянською державною нотаріальною конторою до майна померлої ОСОБА_6, встановлено наступне.

Заповітом від 13 листопада 1997 року, який на день смерті спадкодавця не був змінений та скасований, ОСОБА_6 все своє майно, де б воно не було і з чого б воно не складалося, і взагалі все те, що належатиме їй на день смерті і на що вона за законом матиме право, заповіла в рівних долях ОСОБА_1 і ОСОБА_7

Після смерті ОСОБА_6 спадкоємцями, які мали право на обов'язкову частку в її спадковому майні, були її непрацездатні діти ОСОБА_2 та ОСОБА_8, проте остання померла ІНФОРМАЦІЯ_2, не оформивши своїх спадкових прав.

ОСОБА_7 заявив про відмову від спадщини, що підтверджується його письмовою заявою від 7 вересня 2000 року.

ОСОБА_1 успадкував 1/3 частку належної ОСОБА_6 земельної ділянки, що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за заповітом, виданим Другою Хмельницькою державною нотаріальною конторою 9 грудня 2008 року.

Відтак він у встановленому порядку зареєстрував своє право власності на успадковане майно, що вбачається із державного акта на право власності на земельну ділянку, серії НОМЕР_3, виданого 22 січня 2009 року, відповідно до якого він став власником земельної ділянки, площею 1,08 га, розташованої на території Деражнянської міської ради, цільовим призначенням якої є ведення товарного сільськогосподарського виробництва.

З'ясовано, що свідоцтва про право на спадщину на решту 2/3 частки земельної ділянки ОСОБА_6 не видавалися.

ОСОБА_2, будучи спадкоємницею до майна померлої ОСОБА_6 за законом, у жовтні 2014 року звернулася до Деражнянської державної нотаріальної контори із заявою про оформлення своїх спадкових прав на належну померлій земельну ділянку, проте згідно з письмовим повідомленням №1286/02-14 від 16 жовтня 2014 року їй у цьому було відмовлено з тих підстав, що правовстановлюючий документ на спадкове майно був виданий після смерті спадкодавця.

ОСОБА_1 звернувся до Старосинявської державної нотаріальної контори Хмельницької області із заявою про оформлення спадкових прав після смерті ОСОБА_8, котра прийняла спадщину після смерті ОСОБА_6, проте не оформила своїх спадкових прав, однак згідно з письмовим повідомленням №188/02-14 від 24 лютого 2015 року йому було рекомендовано звернутися до суду із тих же підстав, що й ОСОБА_2

Відповідно до ст.ст. 125, 126 Земельного кодексу України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень".

Аналогічні положення містяться в ч.1 ст. 182 Цивільного кодексу України, згідно з якою право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації.

Аналізуючи вищенаведене, суд приходить до висновку про те, що у ОСОБА_6, як у спадкодавця, право власності на вищенаведену земельну ділянку не виникло, у зв'язку з чим наявні підстави як для визнання державного акта на право приватної власності на землю, серії НОМЕР_1, виданого на підставі рішення сесії Деражнянської міської Ради народних депутатів №4 від 12 листопада 2002 року на ім'я ОСОБА_6 недійсним у зв'язку з його видачею після смерті спадкодавця, так і для визнання недійсними виданими на підставі цього державного акта на ім'я ОСОБА_1 свідоцтва про право на спадщину за заповітом, виданого Другою Хмельницькою державною нотаріальною конторою 9 грудня 2008 року, та державного акта на право власності на земельну ділянку, серії НОМЕР_3, виданого 22 січня 2009 року.

Разом із цим, суд не вбачає підстав для задоволення позовних вимог в частині скасування державної реєстрації державних актів, оскільки положеннями ч.10 ст. 24 Закону України «Про Державний земельний кадастр» та п.114 постанови Кабінету Міністрів України №1051 від 17 жовтня 2012 року «Про затвердження Порядку ведення Державного земельного кадастру» передбачена можливість скасування лише державної реєстрації земельної ділянки Державним кадастровим реєстратором, тоді як скасування реєстрації державного акта законодавством не передбачена.

Судом встановлено, що державний акт на право приватної власності на землю був виданий ОСОБА_6 на підставі сертифіката на право на земельну частку (пай), серії НОМЕР_2, виданого 27 грудня 2001 року згідно з розпорядженням Деражнянської райдержадміністрації №439 від 27 січня 1997 року та зареєстрованого 12 березня 1997 року у Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) за номером 941 (номер 333 закреслено), що підтверджується довідкою відділу Держземагенства у Деражнянському районі.

Цю ж обставину підтвердила і представник відділу Держземагенства у судовому засіданні.

Крім того, факт видачі ОСОБА_6 вказаного сертифіката на право на земельну частку (пай) підтверджується наявною в матеріалах справи його архівною копією.

Відповідно до ст.ст. 1216, 1218 Цивільного кодексу України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до ст. 1235 цього Кодексу України заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин.

Згідно із ч.1 ст. 1241 цього ж Кодексу малолітні, неповнолітні, повнолітні непрацездатні діти спадкодавця, непрацездатна вдова (вдівець) та непрацездатні батьки спадкують, незалежно від змісту заповіту, половину частки, яка належала б кожному з них у разі спадкування за законом (обов'язкова частка).

Пунктом першим Розділу Х Перехідних положень Земельного кодексу України встановлено, що рішення про передачу громадянам України безоплатно у приватну власність земельних ділянок, прийняті органами місцевого самоврядування відповідно до Декрету Кабінету Міністрів України від 26 грудня 1992 року "Про приватизацію земельних ділянок", є підставою для виготовлення та видачі цим громадянам або їх спадкоємцям державних актів на право власності на земельну ділянку за технічною документацією щодо складання документів, що посвідчують право на земельну ділянку.

Враховуючи наведене, а також беручи до уваги те, що сертифікат на право на земельну частку (пай) був переданий за життя спадкодавцем до Деражнянської райдержадміністрації, яка надавала відповідний дозвіл на розроблення землевпорядної документації для отримання державного акта, суд доходить висновку про наявність підстав для зобов'язання відділу Держземагенства у Деражнянському районі повернути позивачам, як спадкоємцям після смерті ОСОБА_6, сертифікат на право на земельну частку (пай).

Керуючись ч.1 ст. 182, ст.ст. 1216, 1218, 1235, 1241 Цивільного кодексу України, ст.ст. 125, 126, Розділом Х Перехідних положень Земельного кодексу України, ч.10 ст. 24 Закону України «Про Державний земельний кадастр», п.114 постанови Кабінету Міністрів України №1051 від 17 жовтня 2012 року «Про затвердження Порядку ведення Державного земельного кадастру», ст.ст. 209, 212-215 ЦПК України, суд, -

вирішив:

позовні вимоги задовольнити частково.

Визнати державний акт на право приватної власності на землю, серії НОМЕР_1, виданий 28 червня 2003 року на підставі рішення сесії Деражнянської міської Ради народних депутатів №4 від 12 листопада 2002 року на ім'я ОСОБА_6, недійсним.

Визнати свідоцтво про право на спадщину за заповітом, видане Другою Хмельницькою державною нотаріальною конторою 9 грудня 2008 року, згідно з яким ОСОБА_1 успадкував 1/3 частку земельної ділянки, площею 3,24 га, розташованої на території Деражнянської міської ради, цільовим призначенням якої є ведення товарного сільськогосподарського виробництва, недійсним.

Визнати державний акт на право власності на земельну ділянку, серії НОМЕР_3, виданий 22 січня 2009 року на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 9 грудня 2008 року №3-4057 на ім'я ОСОБА_1, недійсним.

Зобов'язати відділ Держземагенства у Деражнянському районі повернути ОСОБА_1 і ОСОБА_2 сертифікат на право на земельну частку(пай), серії НОМЕР_2, виданий 27 грудня 2001 року на підставі розпорядження Деражнянської райдержадміністрації №439 від 27 січня 1997 року на ім'я ОСОБА_6, та зареєстрований 12 березня 1997 року у Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) за номером 941.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Хмельницької області через районний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення, а особами, які не були присутні в судовому засіданні під час проголошення рішення - протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

Суддя: Ф. І. Коваль