Києво-Святошинський районний суд Київської області
Справа № 369/9400/15-ц
РІШЕННЯ

Іменем України

09.12.2015 року Києво-Святошинський районний суд Київської області у складі:

головуючого судді Нікушина В.В.,

при секретарі Сокиран І.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення збитків, -

в с т а н о в и в :

У серпні 2015 року ОСОБА_1 звернувся до суду з названим позовом. Свої вимоги мотивував тим, що 06 травня 2015 року ОСОБА_2 отримав від нього в борг 2 500,00 дол. США строком на один місяць. Відповідач власноруч написав розписку, відповідно до якої зобов'язався у випадку неповернення суми позики сплачувати щомісячно кошти у розмірі 500 дол. США, що складає 20% від суми позики. Окрім того, 10 червня 2015 року ОСОБА_2 додатково отримав від нього 4 000, 00 дол. США під щомісячні проценти 38,46% від суми позики, що підтверджується договором позики та розпискою. Згідно умов договору позики ОСОБА_2 зобовязався повертати кошти через місяць після отримання коштів у розмірі 500 дол. США щомісячно, а основна сума позики буде сплачена не пізніше 01 жовтня 2015 року. Проте у встановлений договором строк, відповідач позичені кошти не повернув, що стало підставою для звернення позивача до суду за захистом порушених прав. Станом на звернення до суду за відповідачем рахується заборгованість в сумі 14 640,8 дол. США, яка включає в себе 2 500,00 дол. США заборгованість за розпискою від 06.05.2015 року, 2 500,00 дол. США заборгованість по відсоткам за договором позики від 06.05.2015 року, 4 000, 00 дол. США заборгованість за договором позики від 10.06.2015 року, 5640, 8 дол. США заборгованість по відсоткам за договором позики від 10.06.2015 року. Тому просив суд розірвати договір позики від 06 травня 2015 року та від 10 червня 2015 року; стягнути з ОСОБА_2 борг у сумі 14 640,8 дол. США, що є еквівалентом 340 736, 29 грн згідно з офіційним курсом НБУ, а також стягнути судові витрати.

В подальшому в судовому засіданні позивач відмовився від позовної вимоги про розірвання договору позики від 06 травня 2015 року та від 10 червня 2015 року.

У судовому засідання представник позивача підтримав позовні вимоги. Просив суд задовольнити. Проти заочного розгляду справи не заперечував.

У судове засідання відповідач не зявився. Про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Причини неявки суду не повідомив. Клопотань про відкладення розгляду справи до суду не надходило.

На підставі ч.1 ст. 224 Цивільного процесуального кодексу України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені ним причини визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

За таких обставин та за відсутності заперечень представника позивача, суд ухвалив провести заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів.

У відповідності до ч.2 ст. 197 Цивільного процесуального кодексу України, у зв'язку з неявкою в судове засідання осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позовна заява підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Згідно п. 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (сума позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

У відповідності до ст. 1047 ЦК України договір позики укладається в письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неподаткового мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа незалежно від суми.

На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Відповідно ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі) у строк та в порядку, що встановлені договором.

При розгляді справи судом встановлено, що 06 травня 2015 року ОСОБА_2 отримав від ОСОБА_1 в борг 2 500,00 дол. США строком на один місяць. Відповідач власноруч написав розписку, відповідно до якої зобов'язався у випадку неповернення суми позики сплачувати щомісячно кошти у розмірі 500 дол. США.

Окрім того, 10 червня 2015 року ОСОБА_2 додатково отримав від ОСОБА_1 4 000, 00 дол. США під щомісячні проценти 38,46% від суми позики, що підтверджується договором позики №1 та власноруч написаною розпискою. Згідно умов п.3 договору позики ОСОБА_2 зобовязався повертати кошти через місяць після отримання коштів у розмірі 500 дол. США щомісячно, а основна сума позики буде сплачена не пізніше 01 жовтня 2015 року

Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов"язковим для виконання сторонами.

Згідно ст.525 ЦК України, одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається

Ст. 526 КЦК України зобовязання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору, ЦК України, інших актів цивільного законодавства.

Згідно ст. 527 ЦК України, боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок.

Порушення зобовязання у розумінні ст. 610 ЦК України є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання).

Відповідно до вимог ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальнику) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Як вбачається з ч. 2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Відповідно до ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором.

Встановлено, що позивач виконав свої договірні зобов'язання перед ОСОБА_2 у повному обсязі, передавши останньому грошові кошти в сумі, визначеній договорами позики.

Однак, у встановлений договором строк, ОСОБА_2 не повернув позивачу борг, тим самим порушивши умови надання позики.

В спростування зазначеного будь-яких доказів відповідачем суду не надано.

Згідно з ч. 1 ст. 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами.

Відповідно до ч. 2 цієї ж статті, розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Згідно п. 4 інформаційного листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів із зобов'язань, що виникають із договорів та інших правочинів» вбачається, що відповідно до частини першої статті 624 ЦК України, якщо за порушення зобов'язання встановлено неустойку, то вона підлягає стягненню в повному розмірі, незалежно від відшкодування збитків. Разом з тим згідно зі статтею 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. На відміну від процентів як плати за користування чужими грошима, неустойка є засобом забезпечення виконання зобов'язання. Аналіз правових норм, зокрема статей 536, 549, частини другої статті 625 ЦК України, дає підстави для висновку про те, що проценти та неустойка є різними правовими інститутами, обмеження можливості одночасного застосування яких законом не встановлено.

Відповідно до ст. 549 Цивільного Кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до ст. 625 Цивільного Кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Згідно розписки від 06 травня 2015 року сторони погодили, що у випадку неповернення позики відповідач зобовязався сплачувати щомісячно кошти у розмірі 500,00 дол. США.

З огляду на те, що ОСОБА_2 за розпискою від 06.05.2015 року повинен був повернути гроші в строк до 06 червня 2015 року, то з цього часу він вважається таким, що прострочив виконання грошового зобов'язання, що є підставою для застосування відповідальності, передбаченої законом.

Отже, за прострочення виконання зобовязання згідно умов розписки від 06 травня 2015 року з ОСОБА_2 підлягають стягненню збитки у розмірі 2 500 дол. США (500,00 дол. США х 5 міс).

Згідно ч. 1 ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором.

З договору позики від 10 червня 2015 року вбачається, що сторони погодили проценти за правомірне користування грошовими коштами до моменту повного розрахунку у розмірі 38,46% в місяць.

Таким чином, встановлені договором позики №1 від 10 червня 2015 року щомісячні проценти від суми позики за період з 10.06.2015 01.10.2015 (3 місяці і 20 діб), що підлягають стягненню з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 складають загальну суму 5640,8 дол. США (38,46% від 4000 дол. США 1538,4 дол. США; (1538,4 дол. США х 3 міс.) + (1538,4 дол. США х 20 діб/30)

З огляду на вище викладене, з ОСОБА_3 підлягає стягнення сума боргу за договорами позики від 06 травня та 10 червня 2015 року у розмірі 14 640, 8 дол. США (2 500, 00 дол. США+ 4 000,00 дол.США + 2 500,00 дол. США + 5640,8 дол. США)

За нормою ч. ч. 1, 2 ст. 533 Цивільного кодексу України, грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

Як роз'яснив Верховний суд України у постанові від 18 грудня 2009 року № 14 згідно з частиною першою статті 192 ЦК законним платіжним засобом, обов'язковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України - гривня. У зв'язку з цим при задоволенні позову про стягнення грошових сум суди повинні зазначати в резолютивній частині рішення розмір суми, що підлягає стягненню, цифрами і словами у грошовій одиниці України - гривні. При стягненні періодичних платежів суд має вказати період, протягом якого проводиться виконання.

У разі пред'явлення позову про стягнення грошової суми в іноземній валюті суду слід у мотивувальній частині рішення навести розрахунки з переведенням іноземної валюти в українську за курсом, встановленим Національним банком України на день ухвалення рішення.

З урахуванням вищенаведеного, суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог про стягнення з ОСОБА_2 суми боргу 14 640,8 дол. США, що відповідно до офіційного курсу НБУ з розрахунку за 1 дол. США 22,91 грн. еквівалентно 335 446,11 грн.

При цьому позовні вимоги ОСОБА_1 про розірвання договору позики, укладеного між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 від 06 травня 2015 року та 10 червня 2015 року, не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Враховуючи наведене, з відповідача слід стягнути понесені позивачем витрати повязані зі сплатою судового збору пропорційно задоволених позовних вимог в розмірі 3 354,46 грн.

Керуючись ст.ст. 526,536, 610, 1046, 1047, 1050 ЦК України та ст.ст.88, 208, 213-215, 294 ЦПК України, -

в и р і ш и в :

Позов позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення збитків задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 завдані йому збитки у розмірі 14640.8 США., що складає у національній валюті України на 09.12.2015 року 335 446 грн. 11 коп.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати по сплаті судового збору в розмірі 3 354,46 грн.

Заява про перегляд заочного рішення може бути подано відповідачем протягом десяти днів з дня отримання його копії до Києво-Святошинського районного суду Київської області.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Апеляційного суду Київської області протягом 10 днів з дня його проголошення через Києво-Святошинський районний суд Київської області. У разі якщо особи, які беруть участь у справі не були присутні під час ухвалення рішення, апеляційна скарга на рішення може бути подана протягом десяти днів з моменту його отримання.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку на його апеляційне оскарження.

Суддя: В.В. Нікушин