Номер провадження: 22-ц/785/714/15
Головуючий у першій інстанції Гайда-Герасименко О. Д.
Доповідач Коротков В. Д.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24.02.2015 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого Короткова В.Д.

суддів Калараш А.А., Комаровської Н.В.

з участю секретаря Добряк Н.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання договору купівлі-продажу дійсним, визнання права власності, за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 3 вересня 2014 року,

встановила:

В квітні 2014 року ОСОБА_2 звернувся до суду з вищезазначеним позовом, посилаючись на те, що згідно з договором купівлі-продажу від 26 серпня 1998 року він на сумісні з його матерю ОСОБА_3 гроші придбав у ОСОБА_4 житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1. Будинок був придбаний за 11000 грн., з яких 9364 грн. належали ОСОБА_3, що складає 9/11 частин вартості будинку, а його частина складає 2/11 частин вартості будинку.

Договір купівлі-продажу був укладений на Одеській товарній бірже та не був посвідчений нотаріально. Враховуючи те, що сторони договору досягли згоди відносно всіх істотних умов договору та повністю виконали умови договору, позивач просив визнати дійсним договір купівлі-продажу будинку, визнати, що будинок є об"єктом спільної часткової власності позивача та ОСОБА_3, та визнати за позивачем право власності на 2/11 частин будинку, а за ОСОБА_3 визнати право власності на 9/11 частин будинку.

Відповідачка ОСОБА_3 позов визнала. Справа розглянута в відсутності відповідача ОСОБА_4

Рішенням Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 3 вересня 2014 року в задоволенні позову відмовлено в зв'язку з пропуском строку позовної давності.

В апеляційній скарзі позивача ставиться питання про скасування рішення суду та ухвалення нового рішення по суті позовних вимог.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, рішення скасуванню з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позову з наступних підстав.

Відмовляючи в позові, суд першої інстанції виходив з пропуску позивачем строку позовної давності.

Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду з наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається, що згідно з договором купівлі-продажу від 26 серпня 1998 року, який був укладений на Одеській товарній біржі, ОСОБА_2 придбав у ОСОБА_4 житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1(а.с.15-16). На підставі цього договору право власності на будинок 27 серпня 1998 року зареєстровано Білгород-Дністровським БТІ та РОН за ОСОБА_2.(а.с.16 об.).

При застосуванні строку позовної давності, суд першої інстанції виходив з того, що позивач уклав договір купівлі-продажу 26 серпня 1998 року, а з позовом звернувся до суду лише 20 березня 2014 року. Суд першої інстанції вважав, що при застосуванні строку позовної давності необхідно керуватися ст.ст.75, 80 ЦК України, незалежно від заяви сторін.

Однак колегія суддів не погоджується з таким висновком суду, та вважає, що при застосуванні строку позовної давності необхідно керуватися правилами ч.3 ст.267 ЦК України, яка діє на час розгляду справи та передбачає, що позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

Оскільки сторони не заявляли про застосування позовної давності, тому у суду першої інстанції не було підстав для її застосування.

Колегія суддів вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню в частині визнання дійсним договору купівлі-продажу житлового будинку.

Відповідно до ст. 224 ЦК УРСР, що діяв на момент укладання договору і підлягає застосуванню до правовідносин, що виникли між сторонами, за договором купівлі-продажу продавець зобов'язується передати майно у власність покупцеві, а покупець зобов'язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно ст.227 ЦК УРСР договір купівлі-продажу жилого будинку повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією з сторін є громадянин. Недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору (ч.1 ст.47 ЦК УРСР).

Частина 2 статті 47 ЦК УРСР передбачає, якщо одна з сторін повністю або частково виконала угоду, що потребує нотаріального посвідчення, а друга сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд вправі за вимогою сторони, яка виконала угоду, визнати угоду дійсною. В цьому разі наступне нотаріальне оформлення угоди не вимагається.

Ст. 153 ЦК УРСР передбачено, до договір вважається укладеним, коли між сторонами в повній у належних випадках формі досягнуто згоди по всіх істотних умовах. Істотними є ті умови договору, які визнані такими за законом або необхідні для договорів даного виду, а також всі ті умови, щодо яких за заявою однієї з сторін повинно бути досягнуто згоди.

Колегія суддів вважає, що укладаючи спірний договір купівлі-продажу будинку сторони договору досягли усіх істотних умов договору, виконали умови договору, тому такий договір підлягає визнанню дійсним в судовому порядку на підставі ч.2 ст.47 ЦК УРСР. В цій частині позовні вимоги підлягають задоволенню.

Позовні вимоги про те, що будинок є об'єктом спільної часткової власності позивача та ОСОБА_3 задоволенню не підлягають, оскільки задоволення вимоги про визнання дійсним договору купівлі-продажу житлового будинку, укладеного між ОСОБА_2 та ОСОБА_4, виключає визнання права власності на частину будинку за ОСОБА_3 При цьому позивачем не доведено відповідно до вимог ч.1 ст.60 ЦПК України, що між ним та ОСОБА_3 існувала угода на створення спільної часткової власності, а отриманні від ОСОБА_3 кошти витрачені на придбання будинку.

Приймаючи до уваги те, що висновки суду першої інстанції не відповідають обставинам справи, судом не правильно застосовані норми матеріального та порушені норми процесуального права, тому на підставі п.п.3, 4 ч.1 ст.309 ЦПК України рішення підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позову.

Керуючись ст. ст. 307 ч.1 п.2, 309 ч.1 п.3, 314 ч.2 ЦПК України, колегія суддів

вирішила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 3 вересня 2014 року скасувати.

Позов ОСОБА_2 задовольнити частково.

Визнати дійсним договір купівлі-продажу житлового будинку АДРЕСА_1, укладений 26 серпня 1998 року на Одеській товарній біржі за №1809/Б між ОСОБА_2 та ОСОБА_4.

В решті позову ОСОБА_2 відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржено у касаційному порядку безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів.

Судді апеляційного суду Одеської області В.Д.Коротков

А.А.Калараш

Н.В.Комаровська