Провадження №2-8328/15
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 грудня 2015 року Солом'янський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді - Демидовської А.І.

при секретарі - Шевченко О.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення факту недостовірності інформації та спростування недостовірної інформації, -

В С Т А Н О В И В :

Представник позивача звернувся до суду з позовною заявою про встановлення факту недостовірності інформації та спростування недостовірної інформації, просив суд встановити факт недостовірності інформації, розповсюдженої в мережі Інтернет на сайті ІНФОРМАЦІЯ_2 в матеріалі «ІНФОРМАЦІЯ_1» та зобов'язати Відповідача спростувати цю недостовірну інформацію шляхом публікації рішення суду по даній справі в мережі Інтернет на сайті ІНФОРМАЦІЯ_2.

Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що недостовірна інформація, що міститься на вказаному сайті в матеріалі «ІНФОРМАЦІЯ_1» щодо необхідності застосування до ОСОБА_1 «люстрації», неможливості перебування на посаді керівника Національного університету Державної податкової служби України та роботи на державній службі взагалі, безпосередньо порушує права, у т.ч. конституційні (ст. 38 Конституції України - право бути обраними до органів державної влади та органів місцевого самоврядування, ст. 43 Конституції України - право на працю), і свободи ОСОБА_1 ганьбить честь, гідність, а також завдає шкоди його діловій репутації. Встановлення факту недостовірності, розповсюдженої у вказаному матеріалі інформації необхідно для поновлення порушених прав і свобод ОСОБА_1, авторитету як керівника вищого учбового закладу тощо.

У судовому засіданні представник позивача позов підтримав в повному обсязі з наведених в ньому підстав.

Представник Відповідача заперечував проти заявлених вимог.

Вислухавши думку сторін, всебічно дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні у справі докази, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню враховуючи наступне.

Відповідно до ст. 68 Конституції України, кожен зобов'язаний неухильно додержуватися Конституції та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей. Праву на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань відповідає обов'язок не поширювати про особу недостовірну інформацію та таку, що ганьбить її гідність, честь чи ділову репутацію.

Відповідно до ч.2 ст. 5 ЗУ «Про інформацію», реалізація права на інформацію не повинна порушувати громадські, політичні, економічні, соціальні, духовні, екологічні та інші права, свободи і законні інтереси інших громадян, права та інтереси юридичних осіб.

Статтею 1 Закону № 1682-VII «Про очищення влади» визначено, що очищення влади (люстрація) - це встановлена цим Законом або рішенням суду заборона окремим фізичним особам обіймати певні посади (перебувати на службі) (далі - посади) (крім виборних посад) в органах державної влади та органах місцевого самоврядування. Очищення влади (люстрація) здійснюється з метою недопущення до участі в управлінні державними справами осіб, які своїми рішеннями, діями чи бездіяльністю здійснювали заходи (та/або сприяли їх здійсненню), спрямовані на узурпацію влади Президентом України ОСОБА_3, підрив основ національної безпеки і оборони України або протиправне порушення прав і свобод людини, і ґрунтується на принципах: верховенства права та законності; відкритості, прозорості та публічності; презумпції невинуватості; індивідуальної відповідальності; гарантування права на захист.

Відповідно до п.п. 7 - 8 ч.1 ст. 3 вказаного Закону, заборона, передбачена частиною третьою статті 1 цього Закону, застосовується до осіб, які обіймали сукупно не менше одного року посаду (посади) у період з 25.02.2010 по 22.02.2014, зокрема, керівника центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову та/або митну політику, їх першого заступника чи заступника керівника; заступника керівника самостійного структурного підрозділу центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову та/або митну політику.

Відповідно до пунктів 3-4 ч. 2 ст. 3 Закону України «Про очищення влади», заборона, передбачена частиною третьою ст. 1 цього Закону, застосовується до осіб, які обіймали посаду (посади) у період з 21.11.2013 по 22.02.2014 та не були звільнені в цей період з відповідної посади (посад) за власним бажанням:

-керівника, заступника керівника самостійного структурного підрозділу центрального органу (апарату) Генеральної прокуратури України, Служби безпеки України, Служби зовнішньої розвідки України, Міністерства внутрішніх справ України, центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову та/або митну політику, податкової міліції;

-керівника, заступника керівника територіального (регіонального) органу прокуратури України, Служби безпеки України, Міністерства внутрішніх справ України, центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову та/або митну політику, податкової міліції в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі, районах у місті Києві.

Тобто, положеннями ЗУ «Про очищення влади» передбачено обов'язкову наявність одночасно (використання законодавцем єднального сполучника "та") двох повноважень центрального органу виконавчої влади - «забезпечує формування та реалізує державну податкову та/або митну політику».

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_3 в мережі Інтернет на сайті ІНФОРМАЦІЯ_2 опубліковано матеріал «ІНФОРМАЦІЯ_1».

У цьому матеріалі міститься інформація про те, що відповідно до вимог Закону України «Про очищення влади» величезна кількість високо посадовців, що обіймали керівні посади у міністерствах та інших центральних органах виконавчої влади і сприяли зміцненню влади ОСОБА_3, мали б бути усунені від влади. Такі особи не мають права керувати надалі і визначати державну політику. Також, за визначенням законодавця, який прийняв відповідні зміни до Закону «Про вищу освіту», особи, до яких застосовуються заборони, передбачені ст.ст. 3, 4 Закону «Про очищення влади», не можуть керувати вищими навчальними закладами.

Нажаль, закон існує, але фактично не виконується. Візьмемо, наприклад, Національний університет Державної податкової служби - унікальний спеціалізований заклад, що готує майбутніх фахівців фіскальної галузі.

А поки що університетом керує… інший високо посадовець часів ОСОБА_3 - ОСОБА_1, колишній заступник голови митної служби України, начальник та заступник начальника різних департаментів митної служби, а згодом - управління в складі Міністерства доходів і зборів України, який відповідно до вимог ст.ст. 3, 4 Закону України «Про очищення влади» давно вже має бути підданий люстрації. Згідно закону України «Про вищу освіту» вказана особа не може керувати вищим навчальним закладом. Але й досі він продовжує передавати нащадкам свій «незціненний» досвід.

Автором цієї публікації є Відповідач. Сайт ІНФОРМАЦІЯ_2 має вільний доступ у мережі Інтернет, а тому до вказаної публікації має доступ необмежена кількість осіб.

У період з 25.02.2010 по 22.02.2014 ОСОБА_1 працював на наступних посадах:

- заступник Голови Державної митної служби України з 25.02.2005 по 16.03.2011;

- начальник Департаменту митних інформаційних технологій та статистики Державної митної служби України з 17.03.2011 по 29.12.2011;

- радник Голови відділу інформаційно-аналітичного забезпечення Управління забезпечення діяльності Голови Державної митної служби України з 30.12.2011 по 26.06.2012;

- виконуючий обов'язки директора Організаційно-розпорядчого департаменту Державної митної служби України з 27.06.2012 по 29.07.2012;

- директор Організаційно-розпорядчого департаменту Державної митної служби України з 30.07.2012 по 04.12.2012;

- начальник Департаменту митних інформаційних технологій та статистики Державної митної служби України з 05.12.2012 по 18.03.2013;

- заступник начальника Управління організації митного контролю та оформлення Міністерства доходів і зборів України з 19.03.2013 по 22.02.2014.

Постановою Кабінету Міністрів України № 940 від 18.07.2007 «Про затвердження Положення про Державну митну службу України» було визначено, що Держмитслужба є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра фінансів. Одним з основних завдань Держмитслужби є участь у формуванні державної політики в галузі митної справи.

Крім Держмитслужби участь у формуванні та реалізації державної політики в галузі митної справи, в межах компетенції, брали й інші органи виконавчої влади. Зокрема:

- Міністерство фінансів України було визначено головним органом у системі центральних органів виконавчої влади із забезпечення реалізації, зокрема, єдиної державної фінансової, бюджетної, податкової, митної політики. (Постанова КМ України від 27.12.2006 № 1837 «Про затвердження Положення про Міністерство фінансів України»);

- Міністерство економіки України забезпечувало реалізацію єдиної митно-тарифної політики, готувало пропозиції щодо вдосконалення нормативно-правової бази митно-тарифного регулювання (Постанова КМ України від 26.05.2007 № 777 «Про затвердження Положення про Міністерство економіки України»);

- Міністерство аграрної політики України приймало участь у розробленні і реалізації в галузях агропромислового виробництва бюджетної, цінової, податкової, фінансово-кредитної, лізингової, інвестиційної, страхової та митно-тарифної політики (Постанова КМ України від 01.11.2006 № 1541 «Про затвердження Положення про Міністерство аграрної політики України»);

- Державна служба з охорони прав на сорти рослин брала участь у розробленні і реалізації бюджетної, податкової та митної політики (Постанова КМ України від 19.08.2002 № 1182 «Про затвердження Положення про Державну службу з охорони прав на сорти рослин»).

Відповідно до Положення про Міністерство фінансів України, затвердженого Указом Президента України від 08.04.2011 N 446/2011, Мінфін України визначено головним органом у системі центральних органів виконавчої влади, зокрема, з формування та забезпечення реалізації державної фінансової, бюджетної, а також податкової і митної політики.

Відповідно до Положення про Державну митну службу України, яке затверджено Указом Президента України від 12.05.2011 № 582/2011, Державну митну службу України визначено центральним органом виконавчої влади в галузі митної справи, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра фінансів України. Держмитслужба України входить до системи органів виконавчої влади та утворюється для реалізації державної політики у сфері державної митної справи. До основних завдань Держмитслужби України віднесено, зокрема:

1) внесення пропозицій щодо формування державної політики у сфері державної митної справи;

2) реалізація державної політики у сфері державної митної справи.

Відповідно до пункту 9 статті 92 Конституції України засади зовнішніх зносин, зовнішньоекономічної діяльності, митної справи визначаються виключно законами України.

Частиною 3 ст. 3 Митного кодексу України від 11.07.2002 та частиною 3 ст. 7 Митного кодексу України від 13.03.2012 встановлено, що засади митної справи, у тому числі розміри податків і зборів та умови митного обкладення, спеціальні митні зони і митні режими на території України, перелік товарів, експорт, імпорт та транзит яких через територію України забороняється, визначаються виключно законами України та цим Кодексом.

Системний аналіз вищевказаних норм свідчить про наступне:

1) митна політика держави (як частина зовнішньоекономічної політики), так само як і митна справа не можуть бути предметом регулювання підзаконних актів;

2) суб'єкт формування митної політики чи засад митної справи має володіти правом законодавчої ініціативи.

Разом з тим, у період з 25.02.2010 до 18.03.2013 Державну митну службу України не було наділено правом законодавчої ініціативи, відтак не було наділено повноваженнями формувати митну політику держави та засади митної справи.

Закон України "Про очищення влади" не використовує понять "приймає участь у формуванні", "вносить пропозиції" щодо формування та реалізації державної політики в галузі митної справи.

Одночасно з цим, відповідно до п. 1 Положення про Міністерство фінансів України, затвердженого Постановою КМ України від 27.12.2006 № 1837, головним органом у системі центральних органів виконавчої влади із забезпечення реалізації єдиної державної фінансової, бюджетної, податкової, митної політики, політики у сфері державного внутрішнього фінансового контролю є Міністерство фінансів України (постанова втратила чинність на підставі Постанови КМ України від 06.07.2011 № 713).

Абзацом другим пункту 1 «Положення про Міністерство фінансів України», затвердженого Указом Президента України від 8.04.2011 №446/2011, встановлено, що головним органом у системі центральних органів виконавчої влади з формування та забезпечення реалізації державної фінансової, бюджетної, а також податкової і митної політики є Міністерство фінансів України.

Відповідно до пункту 1 «Положення про Міністерство доходів і зборів України», затвердженого Указом Президента України від 18.03.2013 № 141/2013, це міністерство визначено головним органом у системі центральних органів виконавчої влади з питань забезпечення формування єдиної державної податкової, державної митної політики в частині адміністрування податків і зборів, митних платежів та реалізації єдиної державної податкової, державної митної політики.

Аналіз вищенаведених норм законодавства України в їх сукупності свідчить про те, центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику в період до березня 2013 року було Міністерство фінансів України, а з березня 2013 року - Міністерство доходів та зборів України.

Судом за клопотанням представника Позивача долучено до матеріалів справи Висновок науково-правової експертизи щодо визначення суб'єктів, до яких застосовуються заборони, встановлені Законом України «Про очищення влади», затвердженого Головою Ради науково-правових експертиз при Інституті держави і права ім. В.М. Корецького НАН України, д.ю.н. Пархоменко Н.М. від 25.09.2015 (а.с. ), довідки.

Відповідно до цього Висновку, встановлена пунктами 7-8 частини 1 та пунктами 3-4 частини 2 статті 3 Закону України «Про очищення влади» заборона до посадових осіб, які працювали на посадах керівників та заступників керівників структурних підрозділів апарату Держмитслужби України, керівників та заступників керівників митниць як територіальних органів Держмитслужби України, застосовуватись не може .

У період з 19.02.2013 до 22.02.2014 ОСОБА_1 працював на посаді заступника управління організації митного контролю та оформлення департаменту митної справи Міністерства доходів і зборів України.

Відповідно до пункту 1.2 «Положення Управління організації митного контролю та оформлення департаменту митної справи Міністерства доходів і зборів України» це управління є структурним підрозділом Департаменту митної справи Міністерства доходів і зборів України.

Тобто, цьому управлінню не надано статусу самостійного структурного підрозділу.

Таким чином, оцінивши у сукупності докази у справі, суд приходить до висновку, що інформація, розповсюджена в матеріалі «ІНФОРМАЦІЯ_1» в мережі Інтернет на сайті ІНФОРМАЦІЯ_2 про необхідність застосування до ОСОБА_1 заборони, встановленої Законом України «Про очищення влади» є недостовірною, оскільки він не працював на відповідних посадах у період з 25.02.2010 по 22.02.2014 роки.

Відповідно до положень ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ч.1 ст.16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно з ч.ч. 4 та 6 ст. 277 ЦК України, спростування недостовірної інформації здійснюється особою, яка поширила інформацію; фізична особа, особисті немайнові права якої порушено у друкованих або інших засобах масової інформації, має право на відповідь, а також на спростування недостовірної інформації у тому ж засобі масової інформації в порядку, встановленому законом.

З урахуванням задоволення позову та на підставі статті 88 ЦПК України, стягненню з відповідача підлягає судовий збір в сумі 487 гривень 20 копійок.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст . 3,4, 10, 11, 57- 60, 61, 88, 209, 212-215, 218 Цивільного процесуального кодексу України, ст.ст. 277 Цивільного кодексу України , суд

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення факту недостовірності інформації та спростування недостовірної інформації - задовольнити

Визнати інформацію, розповсюджену в мережі Інтернет на сайті ІНФОРМАЦІЯ_2 в матеріалі «ІНФОРМАЦІЯ_1» недостовірною.

Зобов'язати Відповідача спростувати цю недостовірну інформацію шляхом публікації рішення суду по даній справі в мережі Інтернет на сайті ІНФОРМАЦІЯ_2.

Рішення суду може бути оскаржене до Апеляційного суду м. Києва шляхом подання через Солом'янський районний суд м. Києва апеляційної скарги протягом десяти днів з дня проголошення рішення, а у разі, якщо рішення було проголошено без участі особи, яка його оскаржує, апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення зазначених вище строків або після розгляду справи в апеляційному порядку Апеляційним судом м. Києва, якщо воно не буде скасоване.

СУДДЯ : А.І. Демидовська