Ухвала

іменем україни

30 вересня 2015 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Ступак О.В., Коротуна В.М., Парінової І.К.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4, ОСОБА_5 до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Вусо» та ОСОБА_6 про відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, за касаційною скаргою Приватного акціонерного товариства «Страхової компанії «Вусо» на заочне рішення Дарницького районного суду м. Києва від 01 грудня 2014 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 08 липня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У серпні 2014 року позивачі звернулися до суду з указаним позовом, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що 18 лютого 2011 року сталася дорожньо-транспортна пригода (далі - ДТП) з вини відповідача ОСОБА_6, який, керуючи автомобілем «Шевроле», державний номерний знак НОМЕР_1, не врахував дорожньої обстановки, безпечної швидкості руху та під час виникнення небезпеки для руху не вжив заходів для зменшення швидкості руху аж до повної зупинки автомобіля або об'їзду перешкоди, внаслідок чого здійснив зіткнення з автомобілем «УАЗ», державний номерний знак НОМЕР_2, під керуванням водія ОСОБА_7, який належить на праві власності ОСОБА_4 Із місця пригоди ОСОБА_6 зник і лише через чотири години з'явившись на місце ДТП, повідомив, що у нього немає поліса обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, на пропозицію в добровільному порядку відшкодувати позивачу ОСОБА_4 завдані майнові збитки відмовився. Однак у подальшому ОСОБА_4 дізнався, що цивільно-правова відповідальність відповідача ОСОБА_6 була застрахована за полісом ВЕ/8546634, виданим Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «Вусо» (далі - ПрАТ «СК «Вусо»). У зв'язку із цим 03 серпня 2012 року ОСОБА_4 звернувся до вказаної страхової компанії із заявою про страхове відшкодування з наданням усіх необхідних документів. На прохання ПрАТ «СК «Вусо» 30 січня 2013 року ОСОБА_4 були надані копії матеріалів адміністративної справи, а також відповідна заява з проханням прискорити вирішення питання про виплату страхового відшкодування. Однак лише через 7 місяців після подання заяви на виплату страхового відшкодування - 27 лютого 2013 року ПрАТ «СК «Вусо» листом № 825 відмовило ОСОБА_4 у виплаті страхового відшкодування згідно з п. 37.1.4 ст. 37 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_988/ed_2013_02_05/pravo1/T041961.html?pravo=1> у зв'язку з неподанням заяви про страхове відшкодування впродовж одного року, якщо шкода заподіяна майну потерпілого, і трьох років, якщо шкода заподіяна здоров'ю або життю потерпілого, з моменту скоєння дорожньо-транспортної пригоди. Позивач ОСОБА_4 вважає, що така відмова є безпідставною, оскільки на момент скоєння ДТП вказана норма Закону, на яку посилається ПрАТ «СК «Вусо», не була чинною, тому відмова страхової компанії у виплаті належного йому страхового відшкодування є незаконною і такою, що не відповідає приписам чинного законодавства.

За таких обставин ОСОБА_4 просив суд стягнути з ПрАТ «СК «Вусо» на свою користь страхове відшкодування у сумі 24 626 грн та пеню у сумі 3 676 грн 34 коп., також просив стягнути з відповідача ОСОБА_6 на свою користь 2 тис. грн на відшкодування моральної шкоди.

Крім того, неправомірними діями відповідача ОСОБА_6 внаслідок вказаної ДТП ОСОБА_5, яка перебувала в салоні автомобіля «УАЗ», державний номерний знак НОМЕР_2, завдано моральної шкоди, яку вона просить стягнути на свою користь із ОСОБА_6 у сумі 20 тис. грн.

Заочним рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 01 грудня 2014 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду м. Києва від 08 липня 2015 року, указаний позов задоволено частково.

Стягнуто з ПрАТ «СК «Вусо» на користь ОСОБА_4 страхове відшкодування у сумі 24 626 грн, пеню у сумі 3 676 грн 34 коп., судовий збір у сумі 283 грн 02 коп.

Стягнуто із ОСОБА_6 на користь ОСОБА_4 2 тис. грн на відшкодування моральної шкоди та судовий збір у сумі 243 грн 60 коп.

Стягнуто з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_5 15 тис. грн на відшкодування моральної шкоди.

Вирішено питання про судові витрати.

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

У касаційній скарзі ПрАТ «СК «Вусо» просить скасувати судові рішення судів першої й апеляційної інстанцій, ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову до ПрАТ «СК «Вусо» відмовити у повному обсязі, обґрунтовуючи свою вимогу порушенням судами норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Стягуючи із ПрАТ «СК «Вусо» на користь ОСОБА_4 страхове відшкодування у сумі 24 626 грн, пеню у сумі 3 676 грн 34 коп., судовий збір у сумі 283 грн 02 коп., суд першої інстанції, з висновками якого погодився й апеляційний суд, дослідивши докази у справі і надавши їм належну оцінку відповідно до вимог ст. ст. 10, 60, 212 ЦПК України, а також, врахувавши обставини справи, правильно виходив із доведеності та обґрунтованості зазначених позовних вимог.

На підставі наявних у справі доказів суд дійшов правильного висновку, що у ПрАТ «СК «Вусо» не було законних підстав для відмови у виплаті страхового відшкодування, адже п. 37.1.4 ст. 37 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_988/ed_2013_02_05/pravo1/T041961.html?pravo=1>, на яку посилався страховик як на підставу для відмови у виплаті страхового відшкодування, станом на час скоєння ДТП не був чинним.

Разом із тим слід зазначити, що згідно з правовою позицією Верховного Суду України, викладеною у постанові від 16 вересня 2015 року у справі № 6-284цс15, сам по собі факт неповідомлення відповідачем страховику про настання страхового випадку не може бути покладений в основу ухвалення рішення, яке в своїй основі повинно базуватись на загальних положеннях про відшкодування збитків у позадоговірних зобов'язаннях, адже регресні зобов'язання входять до групи позадоговірних, тому спори з них мають вирішуватись у загальному порядку відшкодування збитків.

Розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суд правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку, правильно встановив обставини справи, в результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Наведені в касаційній скарзі доводи висновків судів не спростовують, зводяться до переоцінки доказів, що згідно з ч. 1 ст. 335 ЦПК України на стадії касаційного перегляду справи недопустимо.

Отже, судові рішення є законними та обґрунтованими, ухваленими із додержанням норм процесуального та матеріального права, підстави для їх скасування відсутні, тому відповідно до ч. 3 ст. 332 ЦПК України вони підлягають залишенню без змін, а касаційна скарга - відхиленню.

Керуючись ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Страхової компанії «Вусо» відхилити.

Заочне рішення Дарницького районного суду м. Києва від 01 грудня 2014 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 08 липня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: О.В. Ступак

В.М. Коротун

І.К. Парінова