АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Провадження № 22-ц/790/24/15 Головуючий 1 інстанції: Васильєва О.О.
Справа № 646/4843/13-ц Доповідач: Івах А.П.
Категорія: договірні
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 лютого 2015 року судова колегія судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області в складі:

головуючого - Івах А.П.,

суддів - Пшенічної Л.В., Хорошевського О.М.,

при секретарі - Курносовій К.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на заочне рішення Червонозаводського районного суду м. Харкова від 29.10.2013 року по справі за позовом ОСОБА_2, ОСОБА_1 до Відкритого акціонерного товариства "Банк "Фінанси та Кредит" в особі філії "Слобожанське РУ", ОСОБА_4 про визнання договору недійсним,-

в с т а н о в и л а:

У травні 2013 року ОСОБА_1, ОСОБА_1, звернувся до суду з позовом до ВАТ "Банк "Фінанси та Кредит" в особі філії "Слобожанське РУ", ОСОБА_4 про визнання договору недійсним.

В обґрунтування позовних вимог позивачі вказували, що вони є власниками квартири АДРЕСА_1. ВАТ "Банк "Фінанси та кредит" в особі філії Слобожанське РУ" (далі Банк) за рішенням суду належить право продажу вказаної квартири. 30 квітня 2013 року між Банком та ОСОБА_4 укладено договір купівлі-продажe вказаної квартири з порушенням норм діючого законодавства, оскільки Банк не мав права продажу спірної квартири, оскільки вона була предметом іпотеки за договором від 20 серпня 2007 року, укладаючи спірний договір, відповідач не врахував наявність позову про визнання договору кредиту та іпотеки недійсними. Крім того, Банк звернув стягнення на предмет іпотеки не повідомивши їх, як іпотекодавців та власників квартири АДРЕСА_1, м. Харкові. У зв'язку з чим позивачі просили визнати недійсним договір купівлі-продажу квартири від 30 квітня 2013 року, укладеного між ВАТ "Банк Фінанси та Кредит" в особі філії "Слобожанське РУ" та ОСОБА_4.

Заочним рішенням Червонозаводського районного суду м. Харкова від 29 жовтня 2013 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 та ОСОБА_1 відмовлено.

Ухвалою апеляційного суду Харківської області від 27 листопада 2013 року в задоволенні апеляційної скарги ОСОБА_1відмовлено. Рішення Червонозаводського районного суду м. Харкова від 29.10.2013 року залишено без змін.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 12 березня 2014 року касаційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково. Ухвалу апеляційного суду Харківської області від 27 листопада 2013 року скасовано, справу передано на новий розгляд.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 порушується питання про скасування заочного рішення суду від 29 жовтня 2013 року з ухваленням нового рішення, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

На обґрунтування доводів апеляційної скарги посилається на неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, на невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи. Вказує на те, що відповідач не мав права продажу квартири, яка їм належить, оскільки рішення суду, на підставі якого Банк діяв на момент укладення договору купівлі-продажу не набуло законної сили.

Крім того, суд не прийняв до уваги, що відповідач продав квартиру з порушенням Закону України "Про іпотеку" не попередивши власників про порушення умов кредитного договору, відповідачем було вирішено питання щодо звернення стягнення на предмет іпотеки, їх, позивачів було позбавлено переважного права на придбання предмета іпотеки, а продаж квартири відбувся за ціною нижчою ніж ціна вказана в іпотечному договорі.

Відповідачі ОСОБА_1 та ОСОБА_1 у судове засідання не з'явилися, повідомлення (повістки) про час та місце розгляду справи, призначеної до розгляду, повернулися до суду без вручення за закінченням строку зберігання.

Наявні матеріали справи свідчать про те, що ОСОБА_1 та ОСОБА_1 є особами, що звернулися до суду з позовом у травні 2013 року, розглядом справи не цікавляться, у судове засідання не з'являються, у зв'язку з чим судом першої інстанції двічі ухвалювалися заочні рішення за результатами розгляду позову: від 13 грудня 2012 року (а.с.89) та 29 жовтня 2013 року (а.с.124), яке є предметом перегляду в апеляційному порядку.

Неявка осіб, які беруть участь у розгляді справи, та не цікавляться ходом розгляду - є їх волевиявленням, яке свідчить про відмову від реалізації свого права на безпосередню участь у судовому розгляді справи та їхніх процесуальних прав, тому не може бути перешкодою для розгляду судом справи.

Виходячи з вимог ч. 3 ст. 27 ЦПК України щодо неприпустимості зловживання своїми процесуальними правами, статті 3031 ЦПК України щодо строку розгляду апеляційної справи та ст. 67 вказаного Кодексу щодо строків процесуальних дій, а також зважаючи на вимоги ч. 2 ст. 305 ЦПК України, судова колегія визнала неявку позивачів у судове засідання такою, що не перешкоджає апеляційному розгляду справи, оскільки позивачі навмисно не отримують повістки, позбавляючи судову колегію розглянути справу у строки передбачені цивільним процесуальним законодавством України.

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників процесу, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, що були заявлені сторонами у суді першої інстанції, дослідивши матеріали справи, судова колегія приходить до наступного:

Відповідно до положень ст. ст. 3, 11 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обгрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

За положеннями ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує питання:

- чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та яким доказами вони підтверджуються;

- чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження;

- які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин;

- яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Розглядом справи достеменно встановлено, що 20 серпня 2007 року між ПАТ "Банк Фінанси та Кредит", в особі "Слобожанське РУ" АТ "Банк "Фінанси та Кредит" та позивачем ОСОБА_5 був укладений кредитний договір, за умовами якого банк останньому надав кредит у розмірі 230000 грн. на строк до 20 серпня 2022 року з оплатою по процентній ставці 16,5% річних (а.с.7-9).

У забезпечення виконання узятих на себе зобов'язань за кредитним договором №250/08-ф від 20 серпня 2007 року між Банком з однієї сторони та ОСОБА_2, ОСОБА_1 - з іншої сторони 20 серпня 2007 року був укладений Іпотечний договір, за умовами якого іпотекодавці передали в іпотеку, як забезпечення повернення кредитних ресурсів, двокімнатну квартиру АДРЕСА_2 (а.с.10).

На підставі заочного рішення Червонозаводського районного суду м. Харкова від 13 грудня 2012 року в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором №250/08-Ф від 20.08.07р., яка станом на 25.01.10 року складає 582861,14 грн., звернуто стягнення на нерухоме майно - нерухомість загальною площею 51,4 кв.м, житловою площею 27,6 кв.м., що розташована за адресою АДРЕСА_3, що є предметом іпотеки згідно Іпотечного договору, посвідченого 20 серпня 2007р. приватним нотаріусом Харківського міського районного нотаріального округу Слоневською Д.В. за р №3088, шляхом надання АТ "Банк "Фінанси та Кредит" в особі Філії "Слобожанське РУ" права від свого імені продати предмет іпотеки - нерухомість загальною площею 51,4 кв.м., житловою площею 27,6 кв.м., що розташована за адресою АДРЕСА_3 будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу за ціною, яка буде визначена в експертному звіті суб'єкта оціночної діяльності. Надано АТ "Банк "Фінанси та Кредит" в особі Філії "Слобожанське РУ" право вчиняти всі інші дії, необхідні для укладання договору купівлі-продажу, предмету іпотеки - нерухомість загальною площею 51,4 кв.м, житловою площею 27,6 кв.м., що розташована за адресою АДРЕСА_3, з будь-якою особою.

З метою забезпечення збереження Предмету іпотеки та надання позивачу можливості вільно реалізувати своє право, передати нерухомість загальною площею 51,4 кв.м, житловою площею 27,6 кв.м., що розташована за адресою АДРЕСА_3 в управління АТ "Банк "Фінанси та Кредит"в особі "Філії РУ" до моменту укладення договору купівлі продажу. (а.с.11-12).

Рішенням судової колегії судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Харківської області від 29 жовтня 2013 року вказане заочне рішення суду першої інстанції змінено: звернуто стягнення на предмет іпотеки: а саме квартиру АДРЕСА_1, загальною площею 51,4 кв.м., житловою площею 27,6 кв.м., шляхом надання права продажу предмета іпотеки (договір іпотеки, посвідчений 20 серпня 2007 року приватним нотаріусом Харківського міського районного нотаріального округу Слоневською Д.В. за № 3088) іпотекодержателю АТ "Банк "Фінанси та Кредит" в особі філії "Слобожанське РУ" з укладанням договору купівлі-продажу за початковою ціною на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності/незалежним експертом на час укладення договору купівлі-продажу зі сплатою іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № 250/08-Ф від 20 серпня 2007 року, яка станом на 25 січня 2010 року загалом склала 545935грн. 74 коп. (а.с.151-158).

Тож судова колегія уточнила визначення початкової ціни предмета продажу, а саме, що вона повинна визначатися на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності (незалежним експертом на час укладання договору купівлі-продажу).

На виконання рішення суду, 30 квітня 2013 року між ПАТ "Банк Фінанси та Кредит" в особі "Слобожанського РУ" та ОСОБА_4 був укладений договір купівлі-продажу іпотечного майна: квартири АДРЕСА_2 (а.с.6).

Зі змісту спірного договору купівлі-продажу вбачається, що право продажу квартири від свого імені надано Банку на підставі заочного рішення Червонозаводського районного суду м. Харкова від 13 грудня 2012 року.

Продаж квартири здійснено за 236000 грн. за умови, що ринкова вартість квартири становила 232000 грн. (п.п.3,4 Договору) (а.с.6).

З урахуванням того, що матеріали справи містять дані щодо вартості спірної квартири, які мають протиріччя, оскільки відповідно до п. 3 Іпотечного договору від 20 серпня 2007 року (а.с.10) узгоджена Сторонами вартість предмету іпотеки (спірної квартири), враховуючи оцінку, викладену у звіті про експертну оцінку, становила 365800 грн.., а згідно висновку ТБ "Євромаркет" за результатами проведення визначення ринкової вартості спірної квартири на замовлення ОСОБА_1 на 10 квітня 2013 року (а.с.75) ринкова вартість зазначеної квартири склала 344698 грн. без ПДВ, в ході нового апеляційного розгляду справи була призначена та проведена судово-будівельно-технічна експертиза від 18 лютого 2015 року, за висновком якої ринкова вартість 2х кімнатної АДРЕСА_1 у м. Харкові станом на травень 2013 року складає 337922 грн. (а.с 36-45.)

Право іпотекодержателя на продаж предмета іпотеки передбачено ст. 38 Закону України "Про іпотеку".

Отже, якщо рішення суду або договір про задоволення вимог іпотекодержателя (відповідне застереження в іпотечному договорі) передбачає право іпотекодержателя на продаж предмета іпотеки будь-якій особі-покупцеві, іпотекодержатель зобов'язаний за 30 днів до укладення договору купівлі-продажу письмово повідомити іпотекодавця та всіх осіб, які мають зареєстровані у встановленому законом порядку права чи вимоги на предмет іпотеки, про свій намір укласти цей договір (частина 1 статті 38 Закону України "Про іпотеку" в редакції чинній на момент укладення договору купівлі - продажу).

Відповідно до частини 6 статті 38 Закону України "Про іпотеку" в редакції чинній на момент укладення договору купівлі-продажу ціна продажу предмета іпотеки встановлюється за згодою між іпотекодавцем і іпотекодержателем або на підставі оцінки майна суб'єктом оціночної діяльності, на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна.

Листом повідомленням за вих. №10020/3350 від 13 березня 2013 року Філія "Слобожанське РУ" АТ "Банк Фінанси та Кредит", ОСОБА_5, ОСОБА_1 та ОСОБА_1 були повідомленні, що АТ "Банк "Фінанси та Кредит" в особі філії "Слобожанське РУ" має намір реалізувати предмет іпотеки - 2 кімнатну квартиру АДРЕСА_1 м. Харкова, загальною площею 51,4 кв.м., за ціною, яка буде визначена в експертному звіті суб'єкта оціночної діяльності.

Факт отримання позивачами повідомлення Банку про намір продати об'єкт іпотеки підтверджено наявними у справі доказами.

Так, ОСОБА_1 про це відмітила у своїй заяві на ім'я керівника АТ "Банк "Фінанси та Кредит" від 30 квітня 2013 року (а.с.16-17).

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 та ОСОБА_1 про визнання спірного договору купівлі - продажу недійсним, суд першої інстанції виходив із фактичних обставин справи, які були ним встановлені в ході розгляду справи, що договір було укладено на підставі судового рішення. При цьому суд керувався положеннями ст. 204, 214, 215, 627 ЦК України.

З висновком суду щодо необґрунтованості позовних вимог позивачів судова колегія погоджується.

За положеннями ст. 1 Закону України "Про іпотеку" іпотека - це вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Відповідно до вимог ст. 33 Закону України "Про іпотеку" у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.

Тож на підставі судового рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки відповідач продав ОСОБА_4 спірну квартиру за ціною 236000 грн..

Звертаючись до суду з позовом позивачі фактично оскаржували рішення суду яким вирішено питання про звернення стягнення на предмет іпотеки та на підставі якого було укладено спірний договір купівлі-продажу, а також посилалися на те, що при його укладенні було порушено вимоги ч. 6 ст. 38 Закону України "Про іпотеку", що відповідно до положень ст. ст. 203 та 215 ЦК України є підставою для визнання його недійсним.

Однак правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав передбачених законом.

Загальні підстави і наслідки недійсності правочинів встановлені ст. ст. 215, 216 ЦК України. Правила встановлені цими нормами, повинні застосовуватися судами в усіх випадках, коли правочин вчинений з порушенням загальних вимог частини першої - третьої, п'ятої статті 203 ЦЦК України і не підпадає під дію інших норм, які встановлюють підстави та наслідки недійсності правочинів.

За вимогами ч. 6 ст. 38 Закону України "Про іпотеку" (в редакції чинній на момент укладення договору купівлі-продажу) ціна продажу предмета іпотеки встановлюється за згодою між іпотекодавцем і іпотекодержателем або на підставі оцінки майна суб'єктом оціночної діяльності, на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна.

Вказаною статтею встановлено, що у разі невиконання цієї умови іпотеко держатель несе відповідальність перед іншими особами згідно з пріоритетом та розміром їх зареєстрованих прав чи вимог та перед іпотекодавцем в останню чергу за відшкодування різниці між ціною продажу предмета іпотеки та звичайною ціною на нього.

Приймаючи до уваги, що договір купівлі-продажу було укладено за ціною, яка склала 236000 грн., а ринкова вартість квартири за висновком фізичної особи - підприємця ОСОБА_7 складала 232300 грн., суд обґрунтовано дійшов висновку щодо відсутності підстав для визнання договору недійсним.

Судова колегія погоджується з таким висновком суду першої інстанції, у разі незгоди з вказаною ціною позивачі не позбавлені можливості вирішити це питання шляхом звернення до суду в порядку ч. 6 ст. 38 Закону України "Про іпотеку", звернувшись до іпотекодержателя з вимогою про стягнення різниці вартості квартири.

Судова колегія вважає, що суд першої інстанції, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатній і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, ухвалив законне рішення на основі повно в всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні, ухвалив рішення таке, що відповідає вимогам ст.ст. 212, 213 ЦПК України, на виконання вимог ст. 215 ЦПК України привів мотиви, з яких вважав встановленою відсутність фактів, якими позивач обґрунтовував позовні вимоги, правильно застосував зазначені в рішенні нормативно-правові акти.

Підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду судова колегія не вбачає.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 308, 313, 314, 315, 317 ЦПК України, судова колегія,-

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Заочне рішення Червонозаводського районного суду м. Харкова від 29 жовтня 2013 року залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення і протягом двадцяти днів може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подачі скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий -

Судді -