Провадження № 2/522/7014/15
ЗАОЧНЕ Р І Ш Е Н Н Я
«04» листопада 2015 року
Приморський районний суд м. Одеси в складі:
головуючого - судді Погрібного С.О.
за секретаря - Солодкої А.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Одесі цивільну справу за позовом Приватного акціонерного товариства «Акціонерна страхова компанія «ІНГО Україна» до Управління Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області, Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» про звільнення майна з-під арешту, за участі третьої особи - ОСОБА_2, -
Позивач звернувся до суду з позовом до відповідачів, в якому просив звільнити з-під арешту нежилі приміщення офісу, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1, загальною площею 96,4 кв.м., накладеного на підставі постанови відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції в Одеській області № ВП46494720 від 13 лютого 2015 року. В обґрунтування позову посилався на наступне. 14 серпня 2012 року Приморським районним судом м. Одеси розглянуто цивільну справу №1522/5506/12 за позовом ПрАТ «АСК «ІНГО Україна» до ОСОБА_2 про припинення права власності іпотекодавця на предмет іпотеки та визнання права власності іпотекодержателя на предмет іпотеки; позовні вимоги ПрАТ «АСК «ІНГО Україна» задоволені, визнано за позивачем право власності на нежитлові приміщення офісу, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1,перший поверх, загальною площею 96,4 кв.м. В процесі реєстрації права власності на зазначені вище нежитлові приміщення офісу стало відомо, що Відділом примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції в Одеській області на підставі постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження ВП№46494720 від 13 лютого 2015 року накладений арешт на все нерухоме майно боржника ОСОБА_2, в тому числі на нежитлові приміщення офісу що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1, загальною площею 96,4 кв.м. та оголошено заборону на його відчуження. Вказаний арешт та обтяження зареєстровані у єдиному Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за № 8945822 та № 8951324. Враховуючи, що позивач у відповідності до рішення суду є власником нерухомого майна, наявний арешт обмежує його право у розпорядженні майном, з огляду на що він змушений звернутись до суду із вказаним позовом за захистом своїх прав та інтересів.
Відповідачі у судове засідання не з'явився неодноразово, про дату, час та місце судового засідання повідомлялись в установленому законом порядку, поважних причин неявки в судове засідання суду не представили. Суд у зв'язку з неявкою відповідачів та неповідомленням про поважні причини такої неявки в судове засідання в порядку статті 169 ЦПК України, враховуючи відсутність відповідних заперечень від позивача ухвалив слухати справу за відсутності відповідачів, які не з'явились, у порядку заочного розгляду справи.
Третя особа в судове засідання не з'явилась, про час та дату розгляду судової справи повідомлялась належним чином, про причини неявки суд не повідомила.
Представник позивача надав суду заяву, якою просив розглядати справу за його відсутності, позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив суд їх задовольнити.
Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що рішення у справі можливо постановити із задоволенням позову. Судом установлені такі фактичні обставини на підставі представлених сторонами письмових доказів.
20 червня 2006 року між ІІАТ «ОТП Банк» та ОСОБА_2 у забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором № СМ-501/015/2006 укладено договір іпотеки РСМ-501/015/2006, відповідно до якого в забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором № СМ-501/015/2006 ОСОБА_2 передав Банку в іпотеку нерухоме майно - нежитлові приміщення офісу, що знаходяться за адресою АДРЕСА_1, загальною площею 96,4 кв.м., що належить йому на праві власності та підтверджується договором купівлі-продажу нерухомого майна, посвідченим приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу 20 червня 2006 року по реєстру №3683, зареєстрований в Державному реєстрі правочинів 20 червня 2006 року, реєстраційний № 1381662.
20 червня 2006 року між ПАТ «ОТП Банк», ОСОБА_2 та Закритим акціонерним товариством Акціонерна страхова компанія «ІНГО Україна» було укладено договір про задоволення вимог іпотекодержателя.
При цьому, 20 червня 2006 року між ЗАТ «АСК «ІНГО Україна» та ПАТ «ОТП Банк» укладено договір добровільного страхування ризику неповернення кредиту № 674000877.
Відповідно до п. 2.1. зазначеного договору страхування об'єктом страхування є майнові інтереси страхувальника за кредитним договором № СМ-501/015/2006 від 16.06.2006 року, пов'язані зі збитками банку внаслідок невиконання ОСОБА_2 обов'язків щодо повернення коштів, що отриманні у вигляді кредиту, а також відсотків за використання такого кредиту.
22.07.2009 року на адресу АСК «ІНГО Україна» від ПАТ «ОТП Банк» надійшло повідомлення № 500-15-1 1/2075 про настання випадку, що має ознаки страхового.
Так, ОСОБА_2, в порушення умов кредитного договору № СМ-501/015/2006 не виконувались обов'язки з часткового повернення суми кредиту та відсотків за користування таким кредитом, в зв'язку з чим у позивача виник обов'язок здійснення виплати страхового відшкодування на підставі укладеного між сторонами договору страхування.
Сума збитку страхувальника, пов'язана із невиконанням позичальником обов'язків за кредитним договором на дату настання страхового випадку, а саме: станом на 08.07.2009 року склала 172797,57 доларів США, що еквівалентно 1356115,33 гривень і складається з основної суми кредиту в розмірі 1223164,88 гривень та суми відсотків за користування кредитом у розмірі 132950,45 гривень.
15 вересня 2009 року на умовах договору страхування АСК «ІНГО Україна» здійснила виплату першого платежу страхового відшкодування в розмірі 271223,07 гривень, відповідно до платіжного доручення №4778.
25 жовтня 2010 року на умовах договору страхування позивач здійснив доплату страхового відшкодування в розмірі 1084892,26 гривень згідно із платіжним дорученням №9377.
У зв'язку виконанням позивачем взятих на себе зобов'язань по договору добровільного страхування ризику неповернення кредиту №674000877, договору про задоволення вимог іпотекодержателя, 25 листопада 2010 року між ПрАТ «АСК «ІНГО Україна» та ПАТ «ОТП Банк», укладено договір про часткове відступлення права вимоги за кредитним договором №СМ-501/015/2006 від 16 червня 2006 року в розмірі 1356115,33 гривень, що складало в еквіваленті 171008,41 доларів США на дату отримання коштів.
Відповідно до укладеного договору, первісний кредитор по договору часткового відступлення права вимоги за кредитним договором № СМ- 01/015/2006 від 16 червня 2006 року - Публічне Акціонерне товариство «ОТП Банк», передав новому кредитору ПрАТ «АСК «ІНГО Україна» право вимоги, що належало первісному кредитору, і відповідно до якого ПрАТ «АСК «ІНГО Україна» стала кредитором по договору іпотеки № РСМ- 01/015/2006 від 20 червня 2006 року та за договором про задоволення вимог іпотекодержателя від 20 червня 2006 року.
Таким чином, суд дійшов висновку, що у зв'язку із підписанням договору про часткове відступлення права вимоги за кредитним договором №СМ-501/015/2006, договору про відступлення права вимоги за договором іпотеки № РСМ-501/015/2006 від 20 червня 2006 року, та за договором про задоволення вимог іпотекодержателя від 20 червня 2006 року - ПрАТ «АСК «ІНГО Україна» набув статусу іпотекодержателя за зговором іпотеки №РСМ-501/015/2006 від 20 червня 2006 року та за договором про задоволення вимог іпотекодержателя від 20 червня 2006 року.
Наведені обставини були встановлені в межах іншого судового провадження, що має бути враховано під час розгляду цієї справи.
Так, 14 серпня 2012 року Приморським районним судом м. Одеси розглянуто цивільну справу №522/5506/12 за позовом ПрАТ «АСК «ІНГО Україна» до ОСОБА_2 про припинення права власності іпотекодавця на предмет іпотеки та визнання права власності іпотекодержателя на предмет іпотеки, позовні вимоги ПрАТ «АСК «ІНГО Україна» задоволено, визнано за ПрАТ «АСК «ІНГО Україна» право власності на нежитлові приміщення офісу, що знаходяться за адресою : АДРЕСА_1, загальною площею 96,4 кв.м.
Зазначене рішення суду сторонами не оскаржено та набрало законної сили, а, отже, воно має преюдиційне значення для вирішення цього позову.
Згідно ст.61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.
В процесі реєстрації права власності на спірні нежитлові приміщення офісу стало відомо, що Відділом примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції в Одеській області на підставі постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження ВП№46494720 від 13 лютого 2015 року накладений арешт на все нерухоме майно боржника ОСОБА_2, в тому числі на нежитлові приміщення офісу що знаходяться за адресою :АДРЕСА_1, загальною площею 96,4 кв.м. та оголошено заборону на його відчуження. Вказаний арешт та обтяження зареєстровані у єдиному Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за № 8945822 та № 8951324
Зазначена постанова ухвалена в межах виконавчого провадження за виконавчим листом, відповідно до яких позивач по справі не є стягувачем.
Згідно зі ст. 572 Цивільного кодексу України, в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов'язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави).
Відповідно до ст. 589 ЦК України у разі невиконання зобов'язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави. За рахунок предмета застави заставодержатель має право задовольнити в повному обсязі свою вимогу, що визначена на момент фактичного задоволення, включаючи сплату процентів, неустойки, відшкодування збитків, завданих порушенням зобов'язання, необхідних витрат на утримання заставленого майна, а також витрат, понесених у зв'язку із пред'явленням вимоги, якщо інше не встановлено договором.
Відповідно до ст.1 Закону України «Про заставу» в силу застави кредитор (заставодержатель) має право в разі невиконання боржником (заставодавцем) забезпеченого заставою зобов'язання одержати задоволення з вартості заставленого майна переважно перед іншими кредиторами.
Відповідно до ст. 19 Закону України «Про заставу» передбачено, що за рахунок заставленого майна заставодержатель має право задовольнити свої вимоги в повному обсязі, що визначається на момент фактичного задоволення, включаючи проценти, відшкодування збитків, завданих прострочкою виконання (а у випадках, передбачених законом чи договором, - неустойку), необхідні витрати на утримання заставленого майна, а також витрати на здійснення забезпеченої заставою вимоги, якщо інше не передбачено договором застави.
За правилом ч.1 ст.575 ЦК України іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи.
Згідно ч.ч.6,7 ст. 3 Закону України «Про іпотеку» у разі порушення боржником основного зобов'язання відповідно до іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити забезпечені нею вимоги за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими особами, права чи вимоги яких на передане в іпотеку нерухоме майно зареєстровані після державної реєстрації іпотеки. Якщо пріоритет окремого права чи вимоги на передане в іпотеку нерухоме майно виникає відповідно до закону, таке право чи вимога має пріоритет над вимогою іпотекодержателя лише у разі його/її виникнення та реєстрації до моменту державної реєстрації іпотеки. Пріоритет права іпотекодержателя на задоволення забезпечених іпотекою вимог за рахунок предмета іпотеки відносно зареєстрованих у встановленому законом порядку прав чи вимог інших осіб на передане в іпотеку нерухоме майно виникає з моменту державної реєстрації іпотеки. Зареєстровані права та вимоги на нерухоме майно підлягають задоволенню згідно з їх пріоритетом - у черговості їх державної реєстрації.
Таким чином, аналізуючи у сукупності наведені положення закону, суд дійшов висновку, що ПрАТ «АСК «ІНГО України», як особа, яка з моменту укладення договорів про відступлення права вимоги набула статусу іпотекодержателя, має переважне право перед іншими кредиторами на задоволення своїх вимог до ОСОБА_2 за рахунок іпотечного майна - нежитлових приміщень офісу, що знаходяться за адресою :АДРЕСА_1, який належить ОСОБА_2
Отже, на момент накладення арешту на спірне майно - 13 лютого 2015 року в порядку забезпечення виконання зобов'язання ОСОБА_2 перед третіми особами спірне нежиле приміщення офісу вже знаходилось у заставі банку, а з 25 листопада 2010 року - у заставі позивача.
Таким чином, враховуючи, що позивачу належить переважне право перед іншими кредиторами на задоволення своїх вимог за рахунок предмету іпотеки, суд дійшов висновку, що арешт спірного нежитлового приміщення має бути скасовано.
Згідно ст. 60 Закону України «Про виконавче провадження» особа яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права на майно і про звільнення з - під арешту.
Статтею 54 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено право заставодержателя звернутися до суду про звільнення заставленого майна з - під арешту.
Згідно ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення. Способом захисту цивільного права є припинення дії, яка порушує права відповідно до ст. 16 ЦК України.
Керуючись ст.ст. 572, 589 ЦК України, ст.ст. 10, 11, п.1 ч.1 ст.152, 212, 214-215, 224-226 Цивільного процесуального кодексу України, СУД -
Позов Приватного акціонерного товариства «Акціонерна страхова компанія «ІНГО Україна» до Управління Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області, Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» про звільнення майна з-під арешту, за участі третьої особи - ОСОБА_2 - задовольнити.
Скасувати арешт нежилих приміщень офісу, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, загальною площею 96,4 кв.м., накладеного на підставі постанови відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції в Одеській області № ВП46494720 від 13 лютого 2015 року.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.
Рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача шляхом звернення з заявою про перегляд заочного рішення протягом десяти днів з дня отримання його копії.

СУДДЯ: С.О. ПОГРІБНИЙ

04.11.2015