Справа № 743/993/15-ц
Провадження № 2/743/281/15
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
25 серпня 2015 року Ріпкинський районний суд Чернігівської області

у складі: головуючого - судді Жовток Є.А.

при секретарі Коваль Т.С.

з участю позивача ОСОБА_1

відповідача ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду смт.Ріпки справу за позовом ОСОБА_1 до фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 , про стягнення заборгованості по заробітній платі,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, зазначивши, що 17.06.2014 року він уклав трудовий договір з фізичною особою-підприємцем ОСОБА_2 , а з 31.07.2014 року по 16.07.2015 року позивач проходив військову службу.

ОСОБА_1 вказує, що в порушення вимог КЗпП України та Закону України Про військовий обов`язок і військову службу, ОСОБА_2 не в повному обсязі нарахував і виплатив йому середню заробітну плату та в добровільному порядку відмовляється здійснити її виплату.

Таким чином, позивач просить зобовязати відповідача здійснити розрахунок по заробітній платі і стягнути з ОСОБА_2 заборгованість по належним йому виплатам.

Під час судового розгляду до участі у справі в якості третьої особи, котра не заявляє самостійних вимог на предмет спору, було залучено Управління праці та соціального захисту населення Деснянської районної ради в м.Чернігові.

В судовому засіданні ОСОБА_1 підтримав свої вимоги, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві.

Відповідач в судовому засіданні, не оспорюючи фактичних обставин справи, позов не визнав з тих підстав, що ст.119 КЗпП та Законом України Про військовий обов`язок і військову службу, фізичних осіб-підприємців не віднесено до субєктів, котрі зобовязані виплачувати середній заробіток особам, призваним на військову службу в особливий період.

В обгрунтування своїх заперечень ОСОБА_2 посилався на Порядок виплати компенсації підприємствами, установами, організаціями у межах середнього заробітку працівників, призваних на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, затверджений Постановою КМУ № 105 від 04.03.2015 року.

Крім того, відповідач зазначив, що позивач належними і допустимими засобами доказування не довів тих обставин, на які він посилався як на підставу своїх вимог, в тому числі не надав розрахунку заборгованості.

Представник третьої особи в судове засіданні не зявився, надіславши клопотання про розгляд справи за його відсутність та письмові пояснення на позов, з яких вбачається, що виплата компенсації фізичним-особам підприємцям, за виплачену заробітну плату працівникам, призваним на військову службу, не передбачена.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

В судовому засіданні встановлено, що відповідач у встановленому законом порядку зареєстрований як субєкт підприємницької дільності і на момент розгляду справи судом не перебуває в стадії ліквідації.

17.06.2014 року між ОСОБА_2 і ОСОБА_1 укладено трудовий договір, який зареєстровано в Чернігівському міському центрі зайнятості за № 7.

За умовами договору позивач прийнятий на роботу верстатником деревообробних верстатів зі щомісячною оплатою праці, в розмірі однієї мінімальної заробітної плати.

Як слідує з пояснень сторін, трудовий договір, на момент розгляду справи судом, не розривався.

Матеріалами справи підтверджується і сторони не оспорювали той факт, що ОСОБА_1 був призваний на військову службу, яку проходив з 31.07.2014 року по 16.07.2015 року, включно.

В судовому засіданні встановлено, що відповідач виплатив ОСОБА_1 заробітну плату за час фактично відпрацьований до призову на військову службу, тобто з 16.07.2014 року по 31.07.2014 року,

Крім того, ОСОБА_2 виплатив ОСОБА_1 заробітну плату за січень, лютий, березень, квітень 2015 року.

Вказані обставини сторонами також не оспорюються і підтверджуються платіжними відомостями, згідно яких позивач отримав від відповідача:

-заробітну плату за червень 2014 року, в розмірі 205 грн. 51 коп.;

-аванс за липень 2014 року, в розмірі 741 грн. 39 коп.;

-заробітну плату за липень 2014 року, в розмірі 347 грн. 99 коп.;

-заробітну плату за січень 2015 року, в розмірі 1281 грн. 11 коп.;

-заробітну плату за лютий 2015 року, в розмірі 1187 грн. 70 коп.;

-заробітну плату за березень 2015 року, в розмірі 1278 грн. 90 коп.;

-заробітну плату за квітень 2015 року, в розмірі 1278 грн. 90 коп.

Таким чином, ОСОБА_1 за час проходження ним військової служби не була виплачена заробітна плата за період з серпня по грудень 2014 року, що становить 5 календарних місяців, а також заробітна плата за період з 01.05.2015 року по 16.07.2015 року, що становить 2 місяці 16 днів.

Матеріалами справи підтверджується, що 15.04.2015 року, 15.06.2015 року та 15.07.2015 року ОСОБА_2 звертався до Управління праці та соціального захисту населення Деснянської районної ради у м.Чернігові із заявами про прийняття звітів щодо виплати середньої заробітної плати працівникам, призваним на військову службу під час мобілізації та перерахування йому відповідної компенсації.

05.06.2015 року, 16.06.2015 року та 17.07.2015 року УПСЗН повернуло відповідачеві звіти про фактичні витрати за січень-квітень 2015 року, зазначивши, що виплата компенсації в межах середнього заробітку, провадиться лише працівникам які працюють на підприємствах, в установах, організаціях.

Законом України від 22.07.2014 року затверджено Указ Президента України № 607 "Про часткову мобілізацію".

Довідкою в/ч НОМЕР_1 № 1017 від 16.07.2015 року підтверджується, що ОСОБА_1 був призваний за частковою мобілізацією з 31.07.2014 року і проходив військову службу по 16.07.2015 року.

Частиною 3 ст.119 КЗпП України передбачено, що за працівниками, призваними на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, до дня фактичної демобілізації, зберігаються місце роботи, посада і компенсується із бюджету середній заробіток на підприємстві, в установі, організації, в яких вони працювали на час призову, незалежно від підпорядкування та форми власності. Виплата таких компенсацій в межах середнього заробітку проводиться за рахунок коштів Державного бюджету України в порядку, визначеному КМ України.

У відповідності до ст.2 Закону України Про військовий обов`язок і військову службу, час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

Частиною 2 ст.39 вказаного Закону передбачено, що особи, призвані на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, користуються гарантіями, передбаченими ч.3 ст.119 КЗпП України.
Таким чином, суд приходить до висновку про законність вимог позивача щодо стягнення на його користь середнього заробітку за період перебування на військовій службі.

В той же час, сторони в судовому засіданні підтвердили, що після звільнення з лав Збройних Сил, ОСОБА_1 не виконує своїх трудових обовязків за договором, укладеним з ОСОБА_2 .

Як пояснив в судовому засіданні позивач, невиконання ним роботи на користь відповідача обумовлено необхідністю відпочинку після військової служби.

Разом з цим, позивач у встановленому порядку, не звертався до відповідача із заявою про надання йому щорічної оплачуваної відпустки, передбаченої трудовим договором.

З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що у відповідача виник обовязок сплатити середній заробіток позивачеві за серпень-грудень 2014 року, а також заробітну плату за період з 01.05.2015 року по 16.07.2015 року.

Вирішуючи питання про порядок стягнення з ОСОБА_2 середнього заробітку, суд виходить з наступного. У відповідності до ч.1 ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.
Звертаючись до суду з позовом, ОСОБА_1 просив зобовязати відповідача провести повний розрахунок заборгованості, стягнути з ОСОБА_2 цю заборгованрість, а також витребувати у відповідача довідку про фактичну заборгованість. Відповідач не виконав вимогу суду про надання довідки про розмір забогованої заробітної плати перед ОСОБА_1 , оспорюючи сам факт існування такої заборгованості. З урахуванням викладеного, суд приходить висновку, що для обчислення середньої заробітної плати у спірних правовідносинах, підлягає застосуванню Порядок, затверджений постановою КМУ № 100 від 08.02.1995 року.

У відповідності до п.165.1 ст.165 Податкового кодексу України, до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку не включається сума грошової допомоги (у тому числі в натуральній формі), що надається фізичним особам або членам їхніх сімей (діти, дружина, батьки), військовослужбовцям, призваним на військову службу за призовом у зв`язку з мобілізацією, відповідно до Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей".

На підставі ст.88 ЦПК України, з відповідача підлягає стягненню судовий збір в дохід держави. Керуючись ст.ст.10, 57, 209, 212, 215, 218 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити частково.

Зобовязати фізичну особу-підприємця ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 здійснити розрахунок заборгованості по заробітній платі ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 , за період з 01.08.2014 року по 31.12.2014 року та з 01.05.2015 року по 16.07.2015 року.

Зобовязати фізичну особу-підприємця ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 виплатити ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 , заборгованість по заробітній платі, за період з 01.08.2014 року по 31.12.2014 року та з 01.05.2015 року по 16.07.2015 року, виходячи з розміру мінімальної заробітної плати, за виключенням обовязкових відрахувань.
Стягнути з Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , судовий збір в дохід держави у розмірі 243 грн. 60 коп.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку.

Апеляція на рішення може бути подана до апеляційного суду Чернігівської області, через Ріпкинський районний суд, упродовж 10 днів, з дня його проголошення, а особою яка не була присутня під час проголошення рішення - у цей же строк, з дня отримання його копії.

Повний текст рішення складено 28.08.2015 року.

Суддя Є.А. Жовток