АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Апеляційне провадження № 22-ц /796/4640/2015 Головуючий в суді 1 інстанції - КолесникО.М.
Доповідач - Ящук Т.І.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 березня 2015 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого судді Ящук Т.І.

суддів Немировської О.В., Чобіток А.О.

при секретарі Басюк Ю.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Києві справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Дарницького районного суду м. Києва від 04 лютого 2015 року по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення витрат на лікування та поховання спадкодавця,

встановила:

У квітні 2014 року позивач ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до відповідача ОСОБА_3 про стягнення витрат на лікування та поховання спадкодавця в розмірі 45 881 грн. 98 коп., з яких: 44 405 грн. 36 коп. витрат на лікування та 1476 грн. 62 коп. витрат на поховання спадкодавця.

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 04 лютого 2015 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням, позивач ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги, посилаючись на порушення та неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими.

Вказував, що суд першої інстанції не взяв до уваги доводи позивача та не врахував надані докази. Посилався на те, що в клініці «Борис» ОСОБА_4 знаходився з 01.10.2012 року по 05.10.2012 року, всі витрати пов'язані з лікуванням останнього позивач взяв на себе, що підтверджується замовленнями на надання медичної допомоги та договором № 2490 від 01.10.2012 року.

Вважає незаконним та необґрунтованим висновок суду першої інстанції про те, що вказані витрати є нерозумними, оскільки позивач, докладаючи всіх зусиль до порятунку брата, турбувався про надання йому невідкладної кваліфікованої медичної допомоги, яку і забезпечили йому в клініці «Борис».

Крім того, вказував, що ОСОБА_4 з 05.10.2012 року по день смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 року проходив лікування в Олександрівській клінічній лікарні м. Києва. На підтвердження витрат позивач надав копії медичних документів та квитанцій на купівлю необхідних медикаментів, квитанцій про сплату благодійних внесків на загальну суму 9897 грн. 54 коп.

Посилання суду першої інстанції на те, що позивач здійснював витрати на лікування брата за рахунок останнього, є безпідставним, оскільки позивач отримував лише пенсію брата та всю суму пенсії він передавав брату, а витрати, пов'язані з лікуванням ОСОБА_4 позивач ніс за власні кошти. Отримання позивачем пенсії для брата свідчить лише про їх довірливі родинні стосунки. Крім того, відповідачем не спростовувалось те, що позивач передавав всю пенсію покійному брату.

Крім того, надуманим та безпідставним є висновок суду першої інстанції про те, що позивач отримав суму депозиту в ПАТ «Державний ощадний банк України» в розмірі 19 000 грн. на ім'я ОСОБА_4, який було закрито 07.07.2011 року ним як довіреною особою ОСОБА_4, та не передавав її останньому. Вказував, що він дійсно закрив депозитний рахунок, проте отримані кошти передав брату.

В судовому засіданні апелянт ОСОБА_2 підтримав апеляційну скаргу та просив задовольнити. Відповідач ОСОБА_3 та її представник ОСОБА_5 вважали доводи апеляційної скарги безпідставними та просили залишити рішення суду першої інстанції без змін.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, що з'явились в судове засідання, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Звертаючись до суду з даним позовом, позивач ОСОБА_2 свої вимоги обґрунтовував тим, що він є рідним братом ОСОБА_4, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 року. Протягом життя у нього з братом були міцні стосунки, позивач підтримував його, постійно надавав матеріальну допомогу, в останні роки перед смертю доглядав його. З 2003 року ОСОБА_4 постійно хворів на тяжкі захворювання, тому позивач поміщав його до медичних закладів та оплачував його лікування. Оскільки відносини у покійного ОСОБА_4 з його дружиною ОСОБА_3 були погані, то остання не доглядала за ним, не надавала сімейних коштів на його лікування.

01.10.2012 року він виявив брата в його квартирі у дуже важкому стані, тому для надання кваліфікованої медичної допомоги ОСОБА_4 позивач помістив його до приватної клініки «Борис», де за перебування брата за період 01.10.2012 року по 04.10.2012 року включно позивач заплатив 34 507 грн. 82 коп.

Потім він перевів брата до Олександрівської клінічної лікарні м. Києва, де той проходив курс лікування з 05.10.2012 року по день смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 року, і позивач сплатив за його лікування 9 897 грн. 54 коп. Всі витрати на поховання брата позивач також взяв на себе, сплативши за похоронні послуги 5676 грн. 62 коп.

Таким чином, позивач просив стягнути з відповідача, як зі спадкоємця ОСОБА_4, 44 405 грн. 36 коп. витрат позивача на лікування спадкодавця та 1 476 грн. 62 коп. витрат позивача на поховання останнього, оскільки позивач отримав 4200 грн. державної допомоги на поховання.

Судом першої інстанції при вирішенні даного спору встановлено, що позивач ОСОБА_2 є рідним братом ОСОБА_4, який перебував у шлюбі з відповідачем ОСОБА_3 з 29.04.1992 року по день його смерті.

З 21.09.2005 року ОСОБА_4 був визнаний інвалідом 2 групи загального захворювання довічно. Згідно з даними медичної карти амбулаторного хворого та виписки-епікриз ОСОБА_4 страждав на гіпертонічну хворобу ІІІ ст., гіпертензивний криз ДЕ ІІ-ІІІ ст., залишкові явища ГПМК, ІХС: кардіосклероз атеросклеротичний, цукровий діабет, тип ІІ .

01.10.2012 року ОСОБА_4 був поміщений до приватної клініки ТОВ «Боріс», з яким позивач уклав договір №2490 про надання медичних послуг, за лікування та перебування брата з 01.10.2012 року по 04.10.2012 року включно позивачу було пред'явлено до оплати розрахунок 34 507 грн. 82 коп., проте відомості про оплату ОСОБА_2 вказаного рахунку відсутні.

У період з 05.10.2012 року по ІНФОРМАЦІЯ_1 року ОСОБА_4 перебував на лікуванні в Олександрівській міській клінічній лікарні м. Києва. Для підтвердження витрат на лікування брата в даній лікарні позивачем надані фіскальні чеки на придбані медичні препарати, датовані за період з 05.10.2012 року по 19.10.2012 року.

ІНФОРМАЦІЯ_1 року ОСОБА_4 помер, що підтверджується довідкою про причини смерті № 328 від 22.10.2012 року та копією свідоцтва про смерть.

Отримавши свідоцтво про смерть ОСОБА_4, позивач здійснив необхідні похоронні та ритуальні замовлення, оплативши 5676 грн. 62 коп.

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 28.01.2014 року в задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про зміну черговості одержання права на спадкування, визнання права власності на спадкове майно, зобов'язання видати свідоцтво про право на спадщину за законом - відмовлено. Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 12.03.2014 року вказане рішення залишене без змін.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог про стягнення витрат на лікування ОСОБА_2 у клініці ТОВ «Боріс» на суму 34 507 грн. 82 коп., суд першої інстанції виходив з того, що позовні вимоги не знайшли підтвердження в судовому засіданні, оскільки позивачем не надано будь-якого платіжно-фінансового або бухгалтерсько-видаткового документу сплати таких послуг. Тим більше, що вказана сума, розрахована за 4 дні лікування у вказаному медичному закладі, не співвідноситься з положенням ч. 1 ст. 1232 ЦК України як розумні витрати, сплачені за лікування спадкодавця, з урахуванням відсутності згоди спадкоємця - відповідача у справі.

Виходячи з наявних у матеріалах справи, досліджених судом першої інстанції письмових доказів, висновки суду щодо підстав для відмови у задоволенні цих позовних вимог відповідають обставинам справи та положенням матеріального закону.

В апеляційній скарзі позивач зазначає, що факт понесення позивачем витрат на лікування брата підтверджується замовленням на надання медичної допомоги від 01.10.2012 року, за яким позивач оплатив 8600 грн., замовленням на надання медичної допомоги від 03.10.2012 року - оплачено 10 000 грн., замовленням на надання медичної допомоги від 05.10.2012 року оплачено 15 907 грн. 82 коп. Зазначені кошти на лікування оплачені за рахунок позивача, про що свідчить договір № 2490 від 01.10.2012 року.

Проте такі доводи не можуть бути прийняті до уваги як підстава для скасування рішення в цій частині, оскільки пунктом 4.6 договору про надання медичних послуг ( на користь третьої особи) від 01.10.2012 року, укладеного між ТОВ «Боріс» та ОСОБА_2, передбачено, що всі розрахунки за цим договором здійснюються шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок виконавця у ВАТ «Укрексімбанк» ( а.с. 20), проте відповідних доказів суду позивачем не надано.

Ті обставини, що відповідач визнає факт перебування її чоловіка ОСОБА_4 на лікуванні у клініці ТОВ «Боріс» з 01 по 05 жовтня 2012 року, та зазначення у замовленнях на надання медичної допомоги суми до сплати 34 507 грн. 83 коп. - висновків суду не спростовують, оскільки, виходячи із вказаних умов договору, не підтверджують, що позивачем була сплачена саме вказана сума та сплачена у повному обсязі за особисті кошти, враховуючи обставини, які встановлені ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 12.03.2014 року щодо розпорядження позивачем пенсією спадкодавця.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає правильними висновки суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позовних вимог на суму 34 507 грн. 82 коп. на лікування спадкодавця у клініці ТОВ «Боріс».

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 про стягнення витрат на лікування ОСОБА_4 в Олександрівській клінічній лікарні м. Києва - 9 897 грн. 54 коп. та витрат на поховання у сумі 1476 грн. 62 коп., суд першої інстанції виходив з того, що позивач не надав до суду доказів - медичної документації, на підставі яких ним були потрачені кошти за наданими до матеріалів справи фіскальними чеками. Крім того, підставою для відмови у позові суд вважав висновки, зроблені в ухвалі Апеляційного суду м. Києва від 12.03.2014 року про те, що придбання ліків та оплата ритуальних послуг здійснювалася за рахунок спадкодавця ОСОБА_4

Проте у повному обсязі з такими висновками суду першої інстанції колегія суддів погодитись не може та вважає, що висновки не відповідають обставинам справи та зроблені без повного з'ясування обставин справи.

З матеріалів справи встановлено, що ОСОБА_3 є єдиним спадкоємцем першої черги за законом, як дружина спадкодавця, та відповідно до свідоцтв про право на спадщину за законом, вона успадкувала 1/2 частину двокімнатної квартири АДРЕСА_1 а також житловий будинок і земельну ділянку, площею 0,1269 га, по АДРЕСА_2 ( а.с. 153,159). Крім того, спадковим майном є 1/4 частина житлового будинку по АДРЕСА_3 ( а.с. 189).

Як вбачається з письмових пояснень відповідача ОСОБА_3, вона визнала ті обставини, що на лікування ОСОБА_4 у Олександрівській клінічній лікарні м. Києва позивач ОСОБА_2 поніс витрати у розмірі 7397 грн. 54 коп. , а на поховання брата - 1476 грн. 62 коп. ( а.с. 194).

Разом з тим, відповідач заперечувала проти заявлених позовних вимог з тих підстав, що витрати на зберігання тіла покійного у морзі на суму 716 грн. 20 коп. є недоцільними, оскільки позивач не вчасно забрав тіло померлого з моргу; витрати за облаштування могили - 311 грн. 98 коп. хоч і сплачені, проте в дійсності таке облаштування не зроблено. Крім того, відповідач заперечувала проти позову з тих підстав, що позивач присвоїв пенсію покійного за жовтень 2012 року, вилучив із їх сімейного бюджету депозит на суму 19 000 грн., а також протягом двох років отримував орендну плату за майно, належне спадкодавцю, яка становить суму 30 000 грн.

Проте суд першої інстанції не надав належної оцінки поясненням відповідача, тоді як відповідно до ч. 1 ст. 61 ЦПК України, обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню.

Покладаючи в основу оскаржуваного рішення висновки, зроблені Апеляційним судом м. Києва в ухвалі від 12.03.2014 року та вказуючи, що ліки, оплата комунальних та ритуальних послуг здійснювалася за рахунок спадкодавця, суд першої інстанції не врахував, що у вказаній ухвалі йдеться про оцінку доводів позивача щодо розпорядження пенсією спадкодавця, а саме : «твердження позивача про розпорядження пенсією спадкодавця не дає йому права на зміну черговості одержання права на спадкування, оскільки ліки, оплата комунальних та ритуальних послуг здійснювалася за рахунок спадкодавця ОСОБА_4.» ( а.с. 97).

Таким чином, зазначений висновок та вищевказані заперечення відповідача не можуть бути підставою для відмови у даних позовних вимогах, оскільки здійснені позивачем витрати у жовтні 2012 року на лікування ОСОБА_4 явно перевищують розмір щомісячної пенсії (2100 грн.) спадкодавця.

Доводи відповідача щодо отримання позивачем 07.07.2011 року коштів у розмірі 19 000 грн. з депозитного рахунку ОСОБА_4 не можуть бути прийняті до уваги, оскільки не дають підстав вважати, що зазначені кошти були витрачені на лікування спадкодавця у Олександрівській клінічній лікарні м. Києва в жовтні 2012 року.

Також враховуючи, що депозитні кошти були зняті з рахунку позивачем ОСОБА_2 за дорученням свого брата ОСОБА_4 більш ніж за рік до лікування останнього у жовтні 2012 року, то сам факт отримання коштів не може свідчити про те, що вони були використані позивачем у власних інтересах.

Заперечення відповідача проти позову з посиланням на отримання позивачем орендної плати від здачі в оренду належного спадкодавцю майна в сумі 30 000 грн. колегія суддів не приймає до уваги, оскільки вони не доведені належними та допустимими доказами, тоді як обов'язок спадкоємців відшкодувати розумні витрати, які були зроблені одним із них або іншою особою на лікування та поховання спадкодавця передбачений законом ( ч. 1 ст. 1232 ЦК України).

Зазначена норма містить особливість при покладенні на спадкоємців обов'язку щодо покриття витрат на лікування та поховання спадкодавця, а саме: такі витрати повинні бути розумними, що стосується їхнього розміру та необхідності здійснення.

Таким чином, враховуючи, що відповідач визнала обставину щодо понесення позивачем витрат на лікування спадкодавця в сумі 7397 грн. 54 коп., і розмір цих витрат підтверджується фіскальними чеками за період з 05.10.2012 року по 19.10.2012 року ( а.с. 59-74), витрати на лікування у сумі 7397 грн. 54 коп. відповідають критеріям розумності та необхідності їх здійснення, тому колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги у цій частині та вважає дані позовні вимоги законними і обґрунтованими.

Разом з тим, витрати позивача у розмірі 2500 грн. як фінансова допомога Олександрівській клінічній лікарні м. Києва відповідно до прибуткового касового ордера від 08.10.2012 року, не відповідають вимогам ч. 1 ст. 1232 ЦК України щодо необхідності їх здійснення, а тому стягненню з відповідача не підлягають. Отже, висновки суду першої інстанції щодо відмови у задоволенні позовних вимог на вказану суму колегія суддів вважає правильними.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог про стягнення витрат на поховання у розмірі 1476 грн. 62 коп. суд першої інстанції також виходив з того, що оплата ритуальних послуг була здійснена за рахунок спадкодавця.

Однак колегія суддів вважає висновок суду першої інстанції у цій частині необґрунтованим, оскільки він зроблений без повного з'ясування обставин справи.

Як зазначено вище, Апеляційним судом м. Києва в ухвалі від 12.03.2014 року надано оцінку твердженням позивача про розпорядження пенсією спадкодавця з огляду на відсутність підстав для застосування положень ч. 2 ст. 1259 ЦК України. Однак витрати на ритуальні послуги не входять до предмету доказування у справі про зміну черговості одержання права на спадкування, про що було зазначено у рішенні Дарницького районного суду м. Києва від 28.01.2014 року ( а.с. 95).

При цьому з позовної заяви та наданих позивачем доказів вбачається, що із загальної суми витрат на поховання 5676 грн. 62 коп. позивач пред'явив до стягнення із відповідача лише ту суму, яка не відшкодована за рахунок отриманої допомоги на поховання спадкодавця в розмірі 4200 грн., - 1476 грн. 62 коп.

Як вбачається з матеріалів справи, за перебування тіла ОСОБА_4 в морзі позивач сплатив 716 грн. 20 коп. ( квитанція до прибуткового касового ордеру від 24.10.2012 року - а.с. 75). На підставі договору -замовлення на організацію та проведення поховання померлого, укладеного позивачем 24.10.2012 року з ритуальною службою СКП «Спеціалізований комбінат «ПКПО», позивач сплатив за надання ритуальних послуг кошти в розмірі 3519 грн. 04 коп. На підставі договору-замовлення між ритуальною службою СКП «Київський крематорій» та ОСОБА_2 від 25.10.2012 року, позивачем було сплачено за організацію, проведення кремації та придбання ритуальних речей кошти в розмірі 1129 грн. 40 коп. ( а.с. 76-81 - копії договорів замовлення, додатки до договорів з переліком послуг та квитанції про оплату).

Відповідно до рахунку-замовлення від 23.11.2012 року та квитанції про сплату на рахунок СКП «Спецкомбінат ПКО» - Байкове кладовище позивач сплатив за поховання урни з прахом та проведення благоустрою місця поховання - 311 грн. 98 коп. ( а.с. 82).

Відповідно до ч.1, ст.2 Закону України «Про поховання та похоронну справу» поховання померлого - це комплекс заходів та обрядових дій, які здійснюються з моменту смерті людини до поміщення труни з тілом або урни з прахом у могилу або колумбарну нішу, облаштування та утримання місця поховання відповідно до звичаїв та традицій, що не суперечать законодавству.

Згідно з ч.1-2, ст.12 Закону України «Про поховання та похоронну справу» особа, яка зобов'язалася поховати померлого, на підставі свідоцтва про смерть звертається згідно із статтею 8 цього Закону до сільського голови або ритуальної служби з приводу укладення відповідного договору-замовлення на організацію та проведення поховання. Ця особа має право вибирати виконавців послуг серед суб'єктів господарської діяльності, які уклали договори із сільським головою або ритуальною службою про надання цих послуг. Ритуальні послуги надаються за плату згідно з договором-замовленням, крім випадків, передбачених законом.

Таким чином, витрати позивача підтверджуються належними та допустимими доказами, необхідність їх здійснення узгоджується із положеннями ст. 2, 12 Закону України «Про поховання та похоронну справу», а тому позовні вимоги ОСОБА_2 про стягнення з відповідача суми 1476 грн. 62 коп., які є частиною витрат, не покритих сумою допомоги на поховання, колегія суддів також вважає обґрунтованими.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку про те, що позовні вимоги ОСОБА_2 про стягнення витрат на лікування спадкодавця у розмірі 7397 грн. 54 коп. та витрат на поховання у розмірі 1476 грн. 62 коп. ґрунтуються на нормах матеріального права, обставини, що мають значення для вирішення цих вимог, доведені. Оскільки висновки суду першої інстанції щодо вказаних вимог є необґрунтованими з вищевикладених підстав, то рішення суду у цій частині підлягає скасуванню, з ухваленням нового рішення про задоволення зазначених позовних вимог. В решті рішення підлягає залишенню без змін.

Відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України, оскільки позивач звільнений від сплати судового збору при пред'явленні позову, то з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 243 грн. 60 коп.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307-309, 313- 317, 218 ЦПК України, колегія суддів

вирішила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - задовольнити частково.

Рішення Дарницького районного суду м. Києва від 04 лютого 2015 року - скасувати в частині відмови у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення витрат на лікування спадкодавця в розмірі 7397 грн. 54 коп. та витрат на поховання в розмірі 1476 грн. 62 коп. та ухвалити в цій частині нове рішення, яким позовні вимоги у викладеній частині задовольнити:

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 витрати на лікування спадкодавця в розмірі 7 397 грн. 54 коп. та витрати на поховання в розмірі 1 476 грн. 62 коп., а всього - 8874 ( вісім тисяч вісімсот сімдесят чотири) грн. 16 коп.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь держави судовий збір в розмірі 243 грн. 60 коп.

В іншій частині рішення Дарницького районного суду м. Києва від 04 лютого 2015 року - залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий : Судді: