Справа № 161/5186/15-ц
Провадження № 2/161/2138/15
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(заочне)

09 липня 2015 року

Луцький міськрайонний суд Волинської області

в складі: головуючого судді Івасюти Л.В.

при секретарі Сидоренко О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Луцьку цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя, -

в с т а н о в и в:

03 квітня 2015 року ОСОБА_1 звернулась в суд з позовом до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя, мотивуючи свій позов тим, що вони з відповідачем перебували в шлюбі з 27 липня 1991 року по 11 лютого 2011 року. За вказаний період ними було придбано квартиру АДРЕСА_1 загальною площею 62,7 кв.м.,та гараж в гаражному кооперативі «Північний-1» у м. Луцьку по вул. Карбишева, 5 а. Квартира була придбана ними на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого 13 червня 1996 року державним нотаріусом Першої Луцької державної нотаріальної контори ОСОБА_3 Правовстановлюючі документи на гараж у неї відсутні, вони залишилися у відповідача. Після розірвання шлюбу вона переїхала проживати до своєї матері. Перед цим з відповідачем вирішили не ділити їхнє спільне майно, зокрема квартиру. Вони домовилися про те, що в спірній квартирі проживатимуть їхні діти - сини ОСОБА_4 та ОСОБА_5, які в подальшому стануть її власниками (успадкують чи отримають за договором дарування). Крім того, домовилися про те, що відповідач компенсує їй 1/2 частину грошових коштів від придбаного (збудованого) ними за час шлюбу гаража. Після розірвання шлюбу домовленості частково виконувалися. Через її небажання проживати в одній квартирі з відповідачем, діти залишились проживати з останнім в спірній квартирі, проти спілкування дітей з батьком вона не заперечувала, крім того, їм так було зручніше діставатися на навчання, а забезпечити дітей іншим житлом вона не мала змоги. В липні 2014 року відповідач відібрав у дітей ключі від квартири та заборонив їм користуватися нею інакше, аніж як виключно за його згодою і на його умовах. Їхні діти тепер вимушені винаймати житло, з приводу чого вона пропонувала різні варіанти вирішення даного спору шляхом продажу, обміну квартири, переоформлення її на дітей тощо, проте врегулювати таким чином спір не вдалося. Відповідач надалі чинить їм перешкоди у користуванні спірною квартирою.

Посилаючись на вищенаведене, позивач просила суд поділити майно, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, визнавши за нею право власності на ? частину квартири АДРЕСА_1 загальною площею 62,7 кв.м.

Позивач подала суду заяву про розгляд справи за її відсутності, позов підтримує з наведених у заяві мотивів.

Відповідач в судове засідання не зявився, хоча належним чином був повідомлений про

час і місце розгляду справи, про що свідчать надіслані повідомлення. Суд вважає

можливим провести заочний розгляд справи по наявних доказах, відповідно до вимог ч. 1

ст. 224 ЦПК України.

Дослідивши письмові докази по справі, суд приходить до висновку, що позов

підлягає до задоволення з наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається, що 27 липня 1991 року сторони зареєстрували шлюб, який був розірваний рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 31.01.2011р. (справа №2-982/2011).

Судом встановлено, що за час перебування у шлюбі сторонами було придбано, в тому числі, квартиру АДРЕСА_1 загальною площею 62,7 кв.м.; що підтверджується договором купівлі-продажу, посвідченим 13червня 1996року державним нотаріусом Першої Луцької державної нотаріальної контори ОСОБА_3

Відповідно до ч 1. ст.60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності, незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Як слідує із змісту ч.2 ст.60 цього Кодексу вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Це означає, що на майно, набуте за час шлюбу, поширюється презумпція права спільної сумісної власності, що звільняє кожного з подружжя від обов'язку доводити право спільної сумісної власності на майно, набуте у шлюбі, оскільки за законом воно вважається таким, що належить подружжю.

Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу, можуть бути будь-які види майна, незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором або законом.

Статтею 69 СК України передбачено право дружини і чоловіка на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності.

Згідно частин 1, 3 ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

За таких обставин, суд приходить до висновку про поділ майна подружжя, що є обєктом спільної сумісної власності, та визнання за позивачем права власності на ? частину квартири АДРЕСА_1 загальною площею 62,7 кв.м.

Відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею та документально підтверджені судові витрати.

Керуючись ст.ст. 8, 10, 60, 212-215,224 ЦПК України, ст.ст. 60, 69, 70, 71 ч.1 та 2 СК України, суд, -

в и р і ш и в:

Позов задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1, 28.10.1962року народження, право власності на ? частину квартири АДРЕСА_1 загальною площею 62,7 кв.м.

Стягнути з ОСОБА_2 в користь ОСОБА_1 731грн.(сімсот тридцять одну гривню) понесених судових витрат по справі.

Заочне рішення може бути переглянуте Луцьким міськрайонним судом за письмовою заявою відповідача, яку може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Волинської області через Луцький міськрайонний суд протягом десяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Луцького міськрайонного суду Л.В. Івасюта