Справа № 2/756/483/15
РІШЕННЯ

Іменем України

16 липня 2015 року Оболонський районний суд м. Києва в складі

головуючого судді Богдан О.О.

при секретарях Сергутіні В.А., Верес Ю.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа: Служба у справах дітей Оболонської районної у м. Києві державної адміністрації про визначення місця проживання дитини,

ВСТАНОВИВ:

у вересні 2014 року позивач звернувся до суду з даним позовом. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що у квітні 2005 року він познайомився з відповідачкою ОСОБА_2 Згодом між ними склалися близькі стосунки і приблизно з серпня 2005 року вони почали проживати разом.

ІНФОРМАЦІЯ_6 року у сторін народився син ОСОБА_3.

Позивач зазначає, що від народження дитини відповідачка не виявляла бажання доглядати та піклуватися про неї, годувати груддю, тощо. У зв»язку з цим ОСОБА_4 у два місяці потрапив до лікарні з інфекційним захворюванням.

Зазначив, що відповідачка вигнала його з дитиною з квартири АДРЕСА_1, коли сину було 4 місяці. Він проживав з ОСОБА_4 3 місяці у брата ОСОБА_5 за адресою: АДРЕСА_2, поки не винайшов житло. Приблизно через 2 місяці відповідачка повернулася до родини, але підробляючи танцівницею у нічних клубах м. Києва, часто була відсутня вночі вдома і всіляко ухилялася від участі у вихованні дитини.

Приблизно у 2009 році ОСОБА_4 отримав травму ноги, внаслідок чого у нього розвився парез голінковостопного суглобу, і відповідачка без його відома оформила у 2010 році сину інвалідність.

У зв»язку із захворюванням ОСОБА_4 позивач за рекомендаціями лікарів неодноразово відвідував з сином спеціалізовані клініки, санаторії, реабілітаційні центри, забезпечував належне лікування і масажні процедури, що підтверджується відповідними документами.

В цей період відповідачка почала здійснювати часті тривалі подорожі до Єгипту, Російської Федерації, Туреччини, Об»єднаних арабських еміратів.

При цьому,зазначає позивач, забезпечення родини та лікування дитини здійснювалося виключно за рахунок його доходів (заробітної плати). Оскільки він працював і не мав можливості приділити достатньо часу ОСОБА_4, особливо у періоди тривалих поїздок відповідачки, він був вимушений приблизно через кожні три місяці відвідувати із сином свою матір ОСОБА_6 за місцем її проживання у м.Кривий Ріг, яка допомагала його доглядати. Така ситуація спостерігалась до кінця 2011 року.

У 2012 році у ОСОБА_4 виявлений ювеніальний ревматоїдний артрит (ЮРА), тобто хронічне запалювальне захворювання суглобів. У зв»язку з чим при його, позивача, постійному догляді син проходив обстеження і тривале систематичне амбулаторне і стаціонарне лікування у медичних закладах.

При цьому відповідачка жодним чином не приймала участі у догляді за сином під час його лікування, практично не відвідувала його у лікарні і майже не цікавилася станом його здоров»я. Він був вимушений на періоди лікування та реабілітації ОСОБА_4 брати щорічні відпустки і відпустки без збереження заробітної плати.

Позивач винаймає житло у м. Києві. З грудня 2010 року він разом з сином і вдповідачкою проживали у м.Вишневому, з квітня 2012 року він разом з сином проживав АДРЕСА_6, а з березня 2014 року він з сином проживав АДРЕСА_7.

У 2011 році відповідачка почала зустрічатися з іншим чоловіком ОСОБА_7 і у листопаді повідомила його, що вагітна і у грудні 2011 року покинула його з дитиною і на теперішній час проживає у АДРЕСА_8.

Звертає увагу на те, що відповідачка не приймала будь-якої участі у вихованні, навчанні та розвитку дитини. Виключно він займався влаштуванням сина у дошкільні та навчальні заклади, розвивальні та спортивні гуртки, приводив і забирав сина, відвідував батьківські збори, свята приймав активну участь у житті цих закладів. Адміністрація навчальних закладів не знайома з відповідачкою.

Однак, у червні 2014 року відповідачка без його відома, керуючись виключно особистими мотивами, нехтуючи інтересами дитини, забрала сособову справу ОСОБА_4 із НВК «ДНЗ «Перша ластівка» і перевела його у ДНЗ №168, що знаходиться за адресою: м. Київ вул. Озерна,2 і яка значно поступається в рівні навчання НВК «Перша ластвіка».

Позивач наголошує, що любить свого сина і має можливість його забезпечити належним рівнем побутових умов, навчання, годування, фізичного, духовного та морального розвитку. Має постійне місце проживання, постійне місце роботи, характеризується позитивно, має психологічний зв»язок з сином.

Натомість відповідачка ніколи не була працевлаштована, самостійного доходу та житла не має.

Крім того, відповідачка на різних сайтах та соціальних мережах «Інтернет» розмістила велику кількість своїх фотографій в оголеному вигляді, що є аморальним.

Відповідно до вимог ст. 150, 155, 160, 161 СК України позивач заявив позовну вимогу про визначення місця проживання неповнолітньої дитини ОСОБА_3 разом з батьком по АДРЕСА_5 в м. Києві.

В судовому засіданні позивач позов підстримав, просив його задовольнити.

Представник позивача в судовому засіданні позов підтримав. Суду пояснив, що на його думку, наданими суду доказами доведено, що саме позивач займався вихованням сина ОСОБА_4, тоді як мати не приділяла належної уваги дитині. Вважає поведінку відповідачки щодо розміщення фото в інтернеті аморальним і таким, що не сприяє вихованню сина. Відповідачка не має постійного доходу. Просив суд позов задовольнити.

Відповідачка в судовому засіданні проти позову категорично заперечувала. Суду пояснила, що проживала з позивачем сім»єю з 2006 року і до шлюбу він не вживав алкоголь. Вона сама не вживає алкоголь, не палить і веде здоровий спосіб життя. Вже при розгляді справи в суді позивач повідомив, що він був закодований від вживання алкоголя до їх знайомства, про що вона раніше не знала та доказів не має. Потім позивач зловживав алкоголем, брав участь у змаганнях на автомобілі, двічі був в аварії.

Син ОСОБА_4 народився ІНФОРМАЦІЯ_6 року. Після народження сина позивач дуже часто затримувався на роботі ввечері, приходив в стані алкогольного сп»яніння, брав участь у змаганнях на автомобілях, двічі попадав в аварію, що вихідні у нього на роботі була начебто інвентаризація і дома його не було, він не приділяв достатньо уваги сім»ї та дитині. Сімейне життя не склалося саме з цих причин.

Коли сину виповнилося 2 місяці, він захворів на мінінгіт. Зазначила, що вона годувала сина груддю і ніколи від цього не відмовлялась, що є надуманим позивачем. Тоді ж у сина була температура 40 градусів і ліки шукала вся сім»я. В грудні 2007 року вони разом ходили з дитиною до лікаря, разом провели Новий рік, лікар приходив до дитини на АДРЕСА_9 де вони разом проживали, а тому посилання позивача на те, що він з дитиною жив у брата впродовж трьох місяців і вона їх вигнала є неправдивими.

У квітні 2008 року позивач попав у аварію і впродовж тривалого часу лікувався у матері у м.Кривий Ріг. Вона не мала ні фінансової, ні моральної підтримки від позивача в той час. При цьому брат позивача заборонив їй розповідати будь-кому про цю аварію і здійснював на неї тиск. Був випадок, коли позивач вдарив її в обличчя з ревнощів. Скандали відбувалися на грунті пияцтва позивача, що не могло не відобразитися на дитині. Умовою спільного проживання було те, що він не вживає алкоголь, проте протримався позивач 3 дні. Вони декілька разів намагалися зберегти сім»ю проте марно.

Літо 2008 року вона провела з дитиною у м. Києві, допомагала її бабуся та мама.

У 2009-2010 роках позивач дуже часто знаходився у відрядженнях, як він говорить, а вона залишалася з дитиною. Позивачка зазначає, що періодично батько їздив до своєї матері до м. Кривий Ріг з сином, проте вони не повідомляли, що віддіавали там дитину до садочка і ОСОБА_4 про це не говорив. Думає, що такого не було.

Вона також була вимушена заробляти гроші, оскільки їх не вистачало на життя, а тому виїздила по роботі моделлю на нетривалий термін за кордон. В цей час син залишався з її мамою та бабусею, його міг забрати батько і вона цьому ніколи не перешкоджала.

Позивачка зазначає, що ніколи не перешкоджала позивачу брати участь у вихованні сина та його утриманні, їздити до бабусі у Кривий Ріг.

У 2011 році у дитини почалися проблеми з суглобами. У 2012 році ОСОБА_4 поставили діагноз ЮРА та відбулась його перша госпіталізація. Син самостійно не ходив, його потрібно було носити на руках. В цей час сторони вже не жили сім»єю і вона була вагітною від іншого чоловіка, з яким проживає і на даний час. Носити ОСОБА_4 на руках з цієї причини вона не могла, тому саме батько перебував з ним в лікарні, а вона приїжджала мало не щодня.

Позивачка зазначила, що вона неодноразово перебувала у лікарнях з сином так само як і позивач, належним чином доглядала за сином, відвідувала дошкільний заклад та просила врахувати, що у 2012 році вона народила другу дитину, яка також потребує уваги і вона намагається приділяти увагу обом дітям. Позивач більше відвозив сина до дошкільного закладу, а вона його завжди забирала.

Пояснила суду, що наразі вони з позивачем не можуть досягти згоди щодо шкільного закладу, який відвідує ОСОБА_4. Батько наполягає на тому, щоб син відвідував заклад «Перша ластівка», вона вважає це недоцільним, оскільки дитина знаходиться в ньому цілий день, тоді як вона може приділити увагу дитині вдома, цей заклад є платним - 1600 грн на місяць. Вона оформила сина до іншої школи, що знаходиться поруч з їх місцем проживання, їй зручно його забирати. Приділяє багато уваги освіті сина, займається з ним. При цьому батько дозволяє багато грати компьютером і не приділяє достатньо уваги освіті.

Другим проблемним питанням, на її погляд, є те, що позивач не бажає лікувати сина, вважаючи, що він переросте. Так, він не дає ліки ОСОБА_4, не відвозив його на необхідні і коштовні процедури і сам не заперечує цей факт. Зазначила, що син є інвалідом дитинства і потребує уваги та лікування, крім того, коли він і рашіне хворів, не тільки позивач як батько, а і вона і бабусі - всі завжди з ним допомогали.

Крім того, позивач часто перебуває у відрядженнях і син фактично проводить час не з ним, а з бабусею, на що скаржиться їй. За таких обставин є незрозумілим, як позивач буде приділяти увагу навчанню та вихованню сина,знаходячись поза межами м.Києва. Крім того, пояснила, що позивач дозволяє собі використовувати нецензурну лайку у розмові з нею по телефону у присутності сина і дане є неприпустимим.

Стосовно своїх фото у мережі «Інтернет» зазначила, що вони не є аморальними, вона займається хореографією, знає досконало англійську, має освіту, є моделлю бодіарта, що є абсолютно припустимим.

Також зазначила, що вона має як офіційний так неофіційний заробіток, крім того, її утримує чоловік, батько її другої дитини, з яким вона проживає у цивільному шлюбі.

Просила в задоволенні позову відмовити.

Представник відповідачки в судовому засіданні проти позову заперечував. Пояснив, що вважає позов безпідставним та надуманим, позивач немає ані доходу, ані постійного житла, щоб виховувати дитину. Коли він забирає сина до себе, то залишає його з бабусею, безвідповідально ставиться до лікування сина та його навчання, ажаючи лише віддати його до школи,де діти перебувають цілий день. Останній раз позивач був з сином у лікаря рік назад і на даний час постійно перебуває у відрядженнях. ОСОБА_4 - відповідачка є відповідальною матір»ю і будь-які підстави вважати, що вона не може виховувати сина та утримувати його , відсутні. Батько дійсно приділяв певний час багато уваги дитині, що було обумовлено вагітністю та наявністю у позивачки другої дитини, при цьому вона також приділяє сину багато уваги. Просив в задоволенні позову відмовити.

Представник третьої особи служби у справах дітей Оболонської районної у м. Києві державної адміністрації в судовому засіданні висловила свою думку щодо відсутності спору між батьками, оскільки вони в рівній мірі займаються вихованням, і ОСОБА_4 проживає як у бітька так і у матері в рівній мірі. Відповідачка ніколи не заперечувала проти спілкування батька з дитиною та проживання у нього періодично. Як у батька так і у матері облаштовані кімнати для проживання сина, обоє здійснюють догляд. Вважає, наразі підстави для визначення конкретного місця проживання дитини відсутні.

Суд, вислухавши сторони, свідків ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_22, ОСОБА_12, ОСОБА_6, ОСОБА_13, ОСОБА_14., ОСОБА_15, ОСОБА_16, ОСОБА_17, ОСОБА_18, дослідивши письмові докази у справі, встановив наступне.

ОСОБА_1 та ОСОБА_2 підтримували фактично шлюбні стосунки з 2006 року по квітень 2010 року.

ІНФОРМАЦІЯ_6 року у сторін народився син ОСОБА_3, що підтверджується свідоцтвом про народження, виданим відділом РАСЦ Оболонського районного управління юстиції у м. Києві 10.08.2012 року (а.с.6 т.1).

З пояснень ОСОБА_1 та ОСОБА_2, свідків ОСОБА_6 - матері позивача, ОСОБА_14- бабусі відповідачки, ОСОБА_15 - матері відповідачки, судом встановлено, що між сторонами після народження дитини часто виникали конфлікти. Слід зазначити, що відповідачка посилається на причину конфліктів як те, що ОСОБА_1, який на початку відносин не вживав алкоголю, після народження дитини почав вживати його часто, постійно затримувався до пізньої години на роботі, приходив ввечері нетверезий, не був дома на вихідних. Позивач міг вирішувати конфлікти за допомогою погрози пістолетом, що він сам в судовому засіданні не заперечував. Був випадок, коли він наніс їй побої. Дані обставини підтвердили свідки ОСОБА_14 та ОСОБА_15

Крім того, мати та бабуся відповідачки пояснили, що у сторін грошей на життя не вистачало,тому дочка була змушена працювати і залишала дитину декілька разів не на великий термін на них або на позивача, виїжджаючи за кордон, оскільки вона є моделлю і цим заробляє на життя. ОСОБА_15 зазначила, що грошей сім»ї не вистачало Після народження дитини позивач почав зловживати алкоголем, відповідачка постійно нервувала, крім того, дитина хворіла, а вона одна, годувала дитину груддю, поки від нервової напруги не пропало молоко. Коли дитина хворіла вся сім»я опікувалась, допомагала та їздила за ліками. До 2008 року вона жила із сторонами в одній квартирі. Кожні вихідні у позивача на роботі була так звана інвентаризація і приходив від вранці. Крім того, тепер позивач проти лікування сина, і коли забирає його, не дає йому ліки, що дуже турбує її дочку і виникають конфлікти. Крім того,сторони не можуть дійти згоди щодо вибору навчального закладу. Одного разу позивач забрав немовлям ОСОБА_4 і поїхав до брата, дитину не віддавав, свідок їздила з дочкою забирати його з квартири брата позивача, але те, що дочка вигнала дитину - неправда.

Сторони проживали з бабусею відповідачки у АДРЕСА_3 та періодично орендували інші жилі приміщення та повертались на дану адресу.

Свідок ОСОБА_6 - мати позивача, яка постійно проживає у м. Кривий Ріг, в судовому засіданні характеризувала відповідачку негативно, вважає, що вона не займається дитиною, погано годує, оскільки і сама вегетаріанка, залишала дитину виїжджаючи за кордон. До сина вона приїжджає раз на 3 місяці і коли попросять, проте їй відомо, що дитиною займається лише її син. Син привозить онука до неї в гості, відповідачка не приїжджала. Вона наполягла на поїздці відповідачки з дитиною до санаторія. Вважає, що відповідачка віддала онука до гіршої школи, ніж обрав позивач. Один раз влітку онук перебував у неї 3 місяці. Вона сама за фахом медична сестра і вважає, що відповідачка дитину заліковує та отримує гроші, які виплачує держава як інваліду дитинства.

Суд, оцінюючи докази свідків ОСОБА_6, ОСОБА_14 та ОСОБА_15 , приймає їх до уваги, проте вважає оціночні пояснення щодо характеристик сторін є суб»єктивними. Крім того, мати позивача проживає у іншому місті і ніколи не проживала разом із сторонами, тому до пояснень які їй відомі зі слів позивача про те, що позивачка погано ставиться до дитини і нею займається виключно позивач, відноситься критично.

З медичного висновку Українського медичного центру реабілітації дітей (м.Київ вул. Богатирська,30), наданого кожним із сторін, вбачається, що ОСОБА_6 ОСОБА_4, адреса проживання АДРЕСА_10,з 09.09.2010 року по 01.10.2010 року пройшов курс реабілітаціонного лікування у цинтрі. Діагноз: нижній в»ялий дистальний монопарез справа внаслідок травматичної (постін»єкційної) невропатії правого великогомілкового нерву. Затримка мовленнєвогорозвитку, пірамідна недостатність в ногах внаслідок перенесеного гнійного мінінгіту у листопаді 2007 року(а.с.9 т.1). ОСОБА_4 є інвалідом дитинства - посвідчення Оболонського УПСЗН від 12.03.13 (а.с.131, 133 т.1).

Дитина потребує постійного лікування відповідно до показань лікарів, масажів, ортопедичної корекції, реабілітаційного лікування, санаторно-курортного лікування тощо.

Відповідно до довідки Київської міської дитячої клінічної лікарні №1 від 02.09.2014 року ОСОБА_4 наглядається у кардіоревматологічному відділенні лікарні з 2012 року. Діагноз клінічний: ЮРА, суставна форма, поліартрит, акт.1 ступеня, серонегативний варіант, швидкопрогресуюче протікання, ФН2бст. Неодноразово знаходився на стаціонарному лікуванні. Нагляд у лікарні здійснював батько ОСОБА_1 (а.с.11 т.1).

Даною лікарнею надано виписки з історії хвороб на підтвердження перебування на лікуванні дитини : з 20.03.2012 року по 06.04.2012 року; з13.11.2012 по 27.11.2012; з 18.02.2013 по 06.03.2013 року; з 20.032013 по 04.04.2013 року; з 12.06.2013 по 25.06.2013 року; з 13.09.2013 по 30.09.2013 року; з 11.10.2013 року по 30.10.2013 року; з 11.11.2013 року по 12.11.2013 року; 17.01.2014 року, 11.02.2014 року, 28.02.2014 року, 19.05.2014 року. У більшості виписок зазначено про госпіталізацію з метою введення препарата «Хуміра» (а.с.12-23 т.1). Копії зазначених виписок находяться і надані як позивачем так і відповідачкою (а.с.119-238 т.1).

Аналогічні довідки та виписки із хвороб видані даною лікарнею 04.02.2015 року, проте них зазначено, що по догляду за дитиною у лікарні знаходилася мати ОСОБА_2.(а.с.95-97 т.1)

Крім того, відповідачкою надано копію медичної картки дитини (а.с.133-218 т.1), оригінал якої знаходиться у неї, оскільки, як вона наполягає, дитина проживає з нею. Оригінал картки досліджено в судовому засіданні. З картки вбачається, що ОСОБА_4 оглядався лікарями кожного місяця від народження протягом року. Станом на жовтень 2007 року мати годувала дитину грудним молоком. 06.07.2007 року дитина госпіталізована з кишковою колікою, у листопаді 2007 року дитина перебувала у лікарні з гострим мінінгітом, у січні 2008 року госпіталізований з бронхітом (а.с.150-151 оборот т.1).

Дані медичної картки ОСОБА_4 спростовують пояснення позивача та його матері про те, що від народження мати відмовилась годувати груддю дитину, а тому дитина попала до лікарні, спростовує і пояснення щодо того, що приблизно коли ОСОБА_4 було 4 місяці мати вигнала його з сином з дому, оскільки в цей час він з матір»ю перебував у лікарні, що підтверджено свідками ОСОБА_6, ОСОБА_14 та ОСОБА_15, сторонами. І в цей час дитина обстежувалася щомісяця лікарями.

У зв»язку з вищевикладеними спростуваннями суд критично відноситься до пояснень позивача, вважає їх надуманими в частини негативної характеристики відповідачки та спрямованими на досягнення певного результату себе внаслідої їх надання.

Позивач ОСОБА_1 працює комерційним директором Корпорації «Араней Інжиніринг» та характеризується позитивно.

На підтвердження перебування з ОСОБА_4 на лікуванні позивачем надано накази від 07.09.2010 року, 19.03.2012 року, 27.06.2012 року, 12.11.2012 року, 15.02.2013 року, 19.03.2013 року, 10.06.2013 року, 12.09.2013 року, 08.10.2013 року, 08.11.2013 року, 15.01.2014 року, 25.02.2014 року, 07.02.2014 року, 16.05.2014 року (а.с.24-37 т.1).Даними наказами позивачу надавалося від 2 до 20 днів відпустки без збереження заробітної плати на період лікування дитини-інваліда.

З довідки про заробітну плату (а.с.47 т.1) вбачається, що середній заробіток ОСОБА_1 як комерційного директора та за сумісництвом в.о. директора товариства на липень-серпень 2014 року складав 355,52 грн. на місяць. Інших доказів на підтвердження свого та для дитини матеріального забезпечення позивач не надав. Розмір заробітної плати в судовому засіданні позивач обґрунтував необхідністю сплачувати податки.

Довідкою №1-к від 04.02.2015 року правового і творчого центру «Київська Русь» підтверджується, що ОСОБА_2 з 2008 року рахується моделлю у базі даних кадрового агентства Творчого центру «Київська Русь». З 28.08.2010 року по 20.09.2010 року ОСОБА_2 виїжджала до Міжнародного табору моделей у м. Абу-Дабі, ОАЕдля участі у модельних,творчих та спортивних конкурсах.У зв»язку з цією поїздкою ОСОБА_2 мала контракт «Про юридичне супроводження та забезпечення правових гарантій безпеки» з Юридичною компанією «Київська Русь» (а.с.98 т.1).

З 01.02.2015 року ОСОБА_2 працює телефонним оператором з посадовим окладом 2800 грн. у ФОП Дітківський, характеризується позитивно (а.с.113 т.1), трудовий договір (а.с.112 т.1). Крім того, позивачка отримує державну допомогу на дитину інваліда в розмірі 1307,30 грн щомісяця, що підтверджується банківськими виписками.

З довідки ДНЗ №518 вбачається, що ОСОБА_4 навчався у даному закладі з 01.09.2011 року по 25.05.2013 року. За час навчання дитини вихованням займався тільки батько - приводив і забирав дитину, відвідував батьківські збори, адміністрація закладу з мамою не знайома.

Свідок ОСОБА_10 вихователь ДНЗ№518 в судовому засіданні пояснила, що за один рік перебування у них ОСОБА_4 його маму вона бачила 2 рази. На святі, де була мама, дитина розплакалася. Хлопчик завжди доглянутий, охайний, розповідав тільки про батька. Про розмову з матір»ю про хворобу ноги вона не пам»ятає, бо в групі багато дітей. Про маму ОСОБА_4 погано не говорив, проте і зайве у дитини не питали. Вона знала, що в той час відповідачка була вагітною, проте не знала, що батьки ОСОБА_4 разом не живуть.

Відповідачка пояснила суду, що вона знає виховательку ОСОБА_10 і мала з нею розмову щодо стану здоров»я сина, не заперечує, що в той час саме батько більше знаходився у садочку, оскільки вона була вагітною і ІНФОРМАЦІЯ_7 року народила другу дитину - сина ОСОБА_19, що підтверджується свідоцтвом про народження (а.с.70 т.1), батьком якого є ОСОБА_7, з яким вона наразі і проживає сім»єю.

З довідки №75 від 02.09.2014 року НВК «Спеціалазована школа 1 ступеня з поглибленим вивченням англійської мови-дошкільний навчальний заклад «Перша ластівка» вбачається, що ОСОБА_4 навчався з 01.09.2013 року по 30.05.2014 року,дитиною займався тільки батько, адміністрація закладу з мамою не знайома. (а.с.40 т.1).

Допитані в судовому засіданні свідки ОСОБА_23, ОСОБА_12 підтвердили, що сина до «Першої ластівки» приводив вранці батько, ввечері вони не бачили. Маму бачили на святі. Вважають, що саме батько більше займався сином, а не мама. Дитина була охайна, думають, що це робота батька.

Свідок ОСОБА_8 - директор НВК «Перша ластівка» пояснила суду,що вона завжди зустрічає дітей на порозі школи о 8.00 годин і знає ОСОБА_4 і його батька, який і приводив його до школи, цікавився і займався ним, мати ніколи не приходила.

Свідок ОСОБА_9 - вихователь НВК «Перша ластівка» в суді пояснила, що ОСОБА_4 опікувався батько,вирішував всі поточні питання. Маму побачила перший раз через півроку навчання. Відвідування матері були рідкі, один раз поцікавилась дитиною. На питання відповідачки з приводу начебто її відсутності на святах дитини,свідок відповіла, що звертає увагу на дітей, а не на батьків, і вона не пам»ятає.

Таким чином пояснення свідка ОСОБА_9 спростовують пояснення директора закладу щодо того, що мати ніколи не приходила до закладу. Сам відповідач не заперечував, що позивачка була на святах сина, проте свідки її не бачили. З врахуванням викладеного суд вважає пояснення даних свідків неповними та упередженими щодо відповідачки.

Сторони в судовому засіданні підтвердили, що до садочка сина відводив батько, а забирала його частіше ввечері вже мама, що підтверджує слова свідків, що вони бачили батька вранці з сином.

Суд критично оцінює пояснення свідка ОСОБА_13 - дружини брата позивача, яка пояснила, що позивач з сином проживав у неї з чоловіком - братом позивача, 3 місяці, коли ОСОБА_4 був немовлям. Такі пояснення спростовуються медичною карткою щомісячного огляду дитини у цей період. Свідок пояснила, що дитину на огляд не водила. Свідок не пам»ятає, коли саме хлопчик проживав у них з батьком, пам»ятає тільки, що відповідачка прийшла один раз на 3 місяці зі своєю мамою, пору року не пам»ятає.

Свідчення ОСОБА_13 є неповними і неточними і не дають можливість відтворити обставини, про які вона свідчить. Крім того відповідачка та її мати свідок ОСОБА_15 пояснили, що дійсно був випадок, коли позивач з дитиною після сварки поїхав до брата в гості і не повертався, і вони разом їздили забирати дитину, тому що відповідачці не відкривали там двері.

З свідоцтва про право власності на житло вбачається, що ОСОБА_2 належить на праві спільної сумісної власності з ОСОБА_20, ОСОБА_21 квартира АДРЕСА_11 загальною площею61,82 кв.м. (а.с.115 т.1).

В цій же квартирі проживає неповнолітній ОСОБА_4 з матір»ю, молодшим братом ОСОБА_9 та його батьком, та бабусею. Відповідно до акту обстеження житлово-побутових умов служби у справах дітей Оболонської районної у м. Києві державної адміністрації від 23.01.2015 року ОСОБА_4 займає власну кімнату у даній трикімнатній квартирі, в якій створені належні умови для всебічного розвитку, навчання та виховання хлопчика. Зареєстрований хлопчик у АДРЕСА_12, де проживає сім»я брата позивача.

Позивач орендує двокімнатну квартиру АДРЕСА_4. З акту обстеження умов проживання служби у справах дітей Подільської районної державної адміністрації вбачається, що в даній квартирі хлопчик займає окрему кімнату, в якій створені належні умови для всебічного розвитку. Разом з тим, позивачем не надано суду договір оренди на 2015 рік.

Наразі ОСОБА_4 навчається у середній школі №168, що знаходиться по вул.Озерній,2 в м. Києві, характеризується позитивно, психічний розвиток хлопчика відповідає віковим нормам, актуальна соціально-психологічна ситуація є благополучною, що підтверджено психологічною характеристикою.

Свідки ОСОБА_16- дружина дядька відповідачки, ОСОБА_17-сусідка відповідачки, ОСОБА_18 -сестра чоловіка відповідачки характеризували ОСОБА_2 як гарну матір, яка намагається забезпечити свою дитину, приділяє увагу вихованню сина.

Сторони з сином психолога разом не відвідали,оскільки не змогли домовитися з цього приводу.

Пояснення позивача стосовно аморальної поведінки відповідачки щодо розміщення фото в інтеренеті в судовому засіданні не знайшли свого підтвердження. Судом встановлено вище, що ОСОБА_2 працює моделлю,у зв»язку з чим періодично виїжджала за кордон в робочому порядку на нетривалий термін. Витягом з мережі «Інтернет» підтверджується, що відповідачка є моделлю. Заборонених фото або пропозицій викладена в мережі інформація не містить (а.с.49-50 т.1). Крім того, з фото на а.с.247-250 т.1 вбачається, що сторони обоє робили фотосесії різного характеру.

Відповідно до ст. 150 СК України батьки зобов»язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім»ї та родини, свого народу, своєї Бітьківщини.

Батьки зобов»язані піклуватися про здоров»я дитини, її фізичний,духовний та моральний розвиток.

Батьки зобов»язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя.

Батьки зобов»язані поважати дитину.

Відповідно до ст. 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов»язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності.

Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

За ст.ст. 160, 161 СК України місце проживання дитини, яка не досягла 10 років, визначається за згодою батьків.

Якщо мати та батько, які проживають окремо, недійшли згоди щодо того,з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органомопіки та піклування або судом.

Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов»язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини,стан її здоров»я та інші обставини, що мають істотне значення.

За принципом ст.6 Декларації прав дитини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 20.11.1959 року дитина для повного і гармонійного розвитку її особи потребує любові і розуміння. Вона повинна, якщо це можливо, зростати під опікою і відповідальністю своїх бітьків і , в усякому разі, в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченності; малолітню дитину не слід, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, розлучати зі своєю матір»ю.

Досліджені судом докази та детальне вивчення способу життя батьків, їх спілкування наразі, обставини спільного проживання та причини розлучення дають суду підстави вважати, що позовні вимоги не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні, відношення позивача до відповідачки не є об»єктивним. Судом встановлено, що взаємовідносини сторін після народження дитини погіршились внаслідок вживання алкоголю позивачем, про що він не згадує в позовних вимогах, але й не заперечує категорично в судовому засіданні. Враховуючи, що ОСОБА_4 є дитиною-інвалідом,є зрозумілим, що догляд за ним потребує особливого ставлення як матері так і батька та інших родичів,потребує допомоги. Таку допомогу матері надавали і бабусі, і прабабуся дитини і сам позивач, як батько, догляд за дитиною якого є його обов»язком. Встановлено, що мати дитини ніколи не заперечувала проти тісного спілкування батька з дитиною, дозволяла виїздити до бабусі в інше місто. Батько дійсно приймав активну участь у лікуванні сина, проте починаючи з 2010 року, коли сину виповнилось 3 роки і не заперечував в судовому засіданні, що відповідачка також неодноразово перебувала у лікарні з сином, відвідувала лікарів. З огляду на велику кількість відвідувань лікарень дитиною та довідки суд прийшов до висновку, що батьки в повній мірі займалися лікуванням своєї дитини, проте наразі позивач заперечує інвалідність дитини та необхідність лікування, що є нелогічною та необґрунтованою поведінкою, що суд приймає до уваги.

Спір щодо місця проживання малолітньої дитини фактично виник після того, як мати змінила місце навчання сина, перевівши його до школи, що ближча до місця проживання, що є абсолютно логічним з аналізу пояснень відповідачки.

Суд приймає до уваги, що позивач орендує квартиру, має занадто малу заробітну плату, часто перебуває поза межами міста, наразі не бажає лікувати сина надалі, протягом останнього року з ним лікарів не відвідує, що суперечить висновкам лікарів і така необхідність не доведена в суді та відповідач вважає, що визначивши місце проживання сина з ним, він буде самостійно вирішувати питання лікування та обирати навчальні заклади, а тому вважає позов направленим не на покращення життя дитини, а на задоволення власних амбіцій.

Суд вважає, що позивачем не доведено доцільності та виключності обставин, за яких малолітня дитина повинна проживати не з матір»ю.

Суд приймає до уваги, що у 2011-2012 роках саме позивач приділяв більше уваги сину, проте така причина є обґрутованою вагітністю в цей час відповідачки та народженням другої дитини. Інших причин позивачем суду не названо.

Вирішуючи даний спір суд виходить перш за все з інтересів дитини, яка на даний час проживає однаковий час як з батьком так і з матір»ю і отримує від обох турботу і опіку, а тому суд не вбачає підстав для внесення змін до життя дитини, що станеться у разі визначення місця проживання з батьком.

Суд вважає намагання позивача звинуватити відповідачку в аморальній поведінці необґрунтованим і також враховує, що позивач часто вживав алкогольні напої, вирішував конфлікти за допомогою пістолета, що встановлено з пояснень самих сторін та свідків, крім того, пояснює в судовому засіданні мізерний заробіток небажанням сплачувати податки.

Враховуючи вищевикладене та враховуючи інтереси дитини, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 задоволенню не підлягають.

Керуючись ст.ст. 150, 155, 160, 161 СК України, ст.6 Декларації прав дитини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 20.11.1959 року, ст.ст. 15, 30, 60, 61, 88, 212-215 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

в задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа: Служба у справах дітей Оболонської районної у м. Києві державної адміністрації про визначення місця проживання дитини відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Апеляційного суду м. Києва через Оболонський районний суд м. Києва протягом 10 днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: Богдан О.О.