АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И[1]

06 жовтня 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду міста Києва у складі:

головуючого судді: Мазурик О.Ф.,

суддів: Гаращенка Д.Р., Махлай Л.Д.,

при секретарі: Калініній Я.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Банк Форум»

на рішення Святошинського районного суду м. Києва від 27 квітня 2015 року

у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Форум-Інвест», Державного підприємства «Житлоінбуд», треті особи: Товариство з обмеженою відповідальністю «КУА АПФ «АСД-Менеджмент», Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінком Капітал», Публічне акціонерне товариство «Банк Форум» про визнання майнових прав, -

В С Т А Н О В И Л А:

У лютому 2014 позивач звернувся до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Форум-Інвест» (далі - ТОВ «Форум-Інвест») та Державного підприємства «Житлоінбуд» (далі - ДП «Житлоінбуд») за захистом майнового права на об'єкт незавершеного будівництва.

Посилаючись на невиконання ТОВ «Форум-Інвест» умов договору резервування квартири та договору про залучення інвестицій в будівництво щодо будівництва та введення в експлуатацію багатоповерхового будинку, просив з підстав, передбачених ст. 331, 392 ЦК України, визнати за ним майнові права на житлове приміщення за адресою: АДРЕСА_1 (будівельний номер) на 14 поверсі, кількість кімнат - 3, загальна площа - 117,25 кв.м., житлова площа - 60,54 кв.м. і майнові права на машиномісце в підземному паркінгу за адресою: АДРЕСА_1, загальною площею 15 кв.м.

Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 27 квітня 2015 року позов задоволено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням, ПАТ «Форум Банк» звернувся до суду з апеляційною скаргою в якій, посилаючись на незаконність та необґрунтованість рішення суду, порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, просив рішення Святошинського районного суду м. Києва від 27 квітня 2015 року скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

Представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 проти задоволення апеляційної скарги заперечував просив відхилити.

ПАТ «Банк Форум» належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи в судове засідання свого представника не направив, причини неявки суду не повідомив.

ТОВ «Форум-Інвест», ДП «Житлоінбуд», ТОВ «КУА АПФ «АСД-Менеджмент» та ТОВ «Фінком Капітал» належним чином повідомлялися про час та місце розгляду справи, в судове засідання представників не направили, причини неявки суду не повідомили. З заявами про зміну місцезнаходження до суду не зверталися.

Відповідно до ч. 2 ст. 305 ЦПК України колегія суддів вважає за можливе розглянути справу за відсутності осіб, що не з'явилися в судове засідання.

Вислухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, що заявлялись у суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорення. Таким чином, у розумінні закону, суб'єктивне право на захист - це юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для поновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право.

Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб'єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення.

З цією метою суд повинен з'ясувати характер спірних правовідносин сторін (предмет та підставу позову), характер порушеного права позивача та можливість його захисту в обраний ним спосіб.

Судом встановлено та вбачається з матеріалів справи, що 16.02.2007 року ОСОБА_3 уклав з TOB «Форум-Інвест» договір № 11115/2/3-14/Н резервування квартири за адресою: АДРЕСА_1 (будівельний номер) на 14 поверсі, кількість кімнат - 3, загальна площа - 117,25 кв.м., житлова площа - 60,54 кв.м. За умовами п.п. 1.3., 3.6. вказаного договору, з метою придбання у власність конкретної квартири, визначеної в додатку № 1 до договору, ОСОБА_1 зобов'язався придбати облігації за договором купівлі-продажу цінних паперів, передача яких ТОВ «Форум-Інвест» є платою за квадратні метри загальної площі квартир. В пункті 1.5. зазначеного договору запланований термін введення будинку в експлуатацію - ІІІ квартал 2010 року.

22.02.2007 року ОСОБА_3 уклав з TOB «КУА АПФ «АСД-Менеджмент» договір № К22- 1/07 купівлі-продажу цінних паперів (облігацій) на виконання якого він оплатив пакет безпроцентних іменних цільових облігацій емітента TOB «Форум-Інвест» Серії F в кількості 11 725 штук номінальною вартістю 609 700,00 грн. та вартістю пакету облігацій на день укладення договору в сумі 879 375 грн.

Також, на підставі договору № П 115/П-30, укладеного 19.02.2007 року між ОСОБА_3 та TOB «Форум-Інвест», позивач здійснив інвестування машиномісця в підземному паркінгу за адресою: АДРЕСА_1, загальною площею 15 кв.м. з вартістю інвестування в сумі 65 000 грн.

У серпні 2008 року будівництво об'єктів інвестування припинилося.

Строк обміну облігацій на збудовані квартиру і машиноміеце сплив у ІІІ кварталі 2010 року. На заяву позивача щодо погашення облігацій від 21.03.2011 рокуTOB «Форум-Інвест» надало відповідь в якій підставою призупинення будівництва було зазначено відсутність грошових коштів.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції встановивши порушення відповідачем зобов'язань за договорами, дійшов висновку, що таке порушене право позивача підлягає захисту у спосіб визнання майнових прав на об'єкт незавершеного будівництва.

Колегія суддів не може погодитись з таким висновком суду з огляду на наступне.

Законодавець у ч. 1 ст. 16 ЦК установив, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, а в ч. 2 цієї статті визначив способи здійснення захисту цивільних справ та інтересів судом.

Матеріально-правовий аспект захисту цивільних прав та інтересів насамперед полягає в з'ясуванні, чи має особа таке право або інтерес та чи були вони порушені або було необхідним їх правове визначення.

При цьому слід виходити з положень ст. 11 ЦК України про підстави виникнення цивільних прав і цивільних обов'язків. Відповідно до них цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, передбачених актами цивільного законодавства, Конституцією України та міжнародними договорами України, а також із дій осіб, не передбачених цими актами, але які породжують цивільні права та обов'язки. Таким чином, підставами виникнення цивільних прав та обов'язків є договори та інші правочини, створення речей, творча діяльність, результатом якої є об'єкти права інтелектуальної власності, завдання майнової (матеріальної та моральної) шкоди іншій особі та інші юридичні факти.

У випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов'язки можуть виникати з рішення суду. У випадках, встановлених згаданими актами або договором, підставою виникнення цивільних прав та обов'язків може бути настання або не настання певної події.

Особа здійснює свої цивільні права вільно, на власний розсуд (ст. 12 ЦК України).

Відповідно до ст. 13 ЦК України цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства (ч. 1). При їх здійсненні особа зобов'язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині (ч. 2). Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживанням правом в інших формах (ч. 3). При здійсненні цивільних прав особа повинна додержуватися моральних засад суспільства (ч. 4). Не допускається використання цивільних прав для неправомірного обмеження конкуренції, зловживанням монопольним становищем на ринку, а також недобросовісна конкуренція (ч. 5). У разі недодержання особою при здійсненні своїх прав вимог, які встановлені ч. 2-5 ст. 13 ЦК України, суд може зобов'язати її припинити зловживання своїми правами, а також застосувати інші наслідки, встановлені законом.

Одним із способів захисту, передбачених ст. 16 ЦК України, є визнання права.

Позов про визнання права подається у випадках, коли належне певній особі право не визнається, оспорюється іншою особою або у разі відсутності в неї документів, що засвідчують приналежність їй права. Тобто, метою подання цього позову є усунення невизначеності у суб'єктивному праві, належному особі, а також створення сприятливих умов для здійснення суб'єктивного права особою. Такі позови можуть подаватися щодо визнання права власності на певне майно (ст. 392 ЦК України).

Згідно зі ст. 190 ЦК України майном як особливим об'єктом вважаються окрема річ, сукупність речей, а також майнові права та обов'язки. Майнові права є неспоживною річчю. Майнові права визнаються речовими правами.

Поняття майнового права визначено статтею 3 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні». Відповідно до нього майновими правами визнаються будь-які права, пов'язані з майном, відмінні від права власності, у тому числі права, які є складовими частинами права власності, а також інші специфічні права та права вимоги.

Попри те, що майнові права є окремими об'єктами права (ч. 2 ст. 190 ЦК), з цього автоматично не випливає, що вони є й об'єктами права власності. Об'єктом права власності можуть бути тільки матеріальні речі.

У постанові Верховного Суду України від 30 січня 2013 року у справі № 6-168цс12 робиться висновок, що майнове право, яке можна визначити як «право очікування», є складовою частиною майна як об'єкта цивільних прав. Майнове право - це обмежене речове право, за яким власник цього права наділений певними, але не всіма правами власника майна, та яке засвідчує правомочність його власника отримати право власності на нерухоме майно чи інше речове право на відповідне майно в майбутньому.

Неповне з'ясування судом обставин справи призвело до помилкового висновку про наявність правових підстав для визнання майнових прав на об'єкт незавершеного будівництва в судовому порядку.

Відповідно до ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Разом з тим, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Зі змісту ч. 5 ст. 11 ЦК України випливає, що цивільні права можуть виникати з рішення суду лише у випадках, встановлених актами цивільного законодавства.

Тобто повинна бути пряма норма, якою передбачено право визнання цивільного майнового права за рішенням суду.

Відповідно до правової позиції, викладеної Верховним Судом України у постанові від 05.02.2014 року по справі № 6-131цс13, порядок та умови набуття права власності на новостворене майно врегульовані положеннями статті 331 ЦК України. Зазначена стаття не передбачає можливості виникнення права власності на новостворене нерухоме майно за рішенням суду. А отже порушене право не підлягає захисту у обраний позивачем спосіб.

Зі змісту позовної заяви вбачається, що позивач звернувся до суду за захистом майнового права на об'єкт незавершеного будівництва.

Відповідно до ст. 331 ЦК об'єктом незавершеного будівництва є нерухома річ в процесі створення, яка характеризується такими основними ознаками:

1 ) фізичне створення такої нерухомої речі розпочато, однак не завершено, тобто не виконані всі передбачені проектно-звітною документацією роботи;

2) введення в експлуатацію такої нерухомої речі у встановленому законом порядку не здійснено;

3) право власності на таку нерухому річ, як закінчену будівництвом і введену в експлуатацію, не зареєстровано.

Таким чином об'єкт незавершеного будівництва є об'єктом особливого роду, щодо якого можливе існування лише зобов'язальних прав, а захист належності об'єкта будівництва здійснюється винятково за правилами захисту володіння як факту.

Саме зобов'язально-правові способи захисту мають на меті захист інтересів власника як учасника зобов'язальних відносин і розраховані на випадки порушення цих прав особою, яка знаходиться із власником чи іншим носієм цивільного права в договірних чи інших зобов'язальних правовідносинах. Зобов'язально-правові засоби відзначаються відносним характером взаємовідносин сторін, а також тим, що об'єктом захисту можуть бути будь-які речі та майнові права.

З матеріалів справи вбачається, що позивач та ТОВ «Форум Інвест» є учасниками договірних правовідносин. Факт укладання 16.02.2007 року між ОСОБА_3 та TOB «Форум-Інвест» Договору № 11115/2/3-14/Н резервування квартири та 19.02.2007 року Договору № П 115/П-30 про залучення інвестицій в будівництво за адресою: АДРЕСА_1, відповідачами не оспорюється. Також сторонами не оспорюється факт виконання позивачем умов договорів щодо купівлі-продажу цінних паперів (облігацій) та здійснення інвестування грошових коштів у будівництво машиномісця в підземному паркінгу. Документи, на підставі яких позивач набув майнові права на об'єкт незавершеного будівництва, позивачем не втрачено.

Матеріали справи не містять доказів невизнання відповідачами майнових прав позивача на об'єкт незавершеного будівництва. Останні не оспорювали прав позивача і з зустрічними позовними вимогами до нього не зверталися.

Оскільки судом першої інстанції не було належним чином досліджено наявність обставин, передбачених ст. 3 ЦПК України, для судового захисту майнових прав ОСОБА_1, колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги щодо необґрунтованості рішення суду.

На підставі викладеного, колегія суддів вважає, що суд не виконав своїх обов'язків, визначених законом, рішення суду не відповідає вимогам ст. 213 ЦПК України щодо законності і обґрунтованості, зазначені вище порушення призвели до неправильного вирішення спору, а тому рішення суду підлягає скасуванню з підстав, передбачених ст. 309 ЦПК України, з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

Керуючись ст. 218, 303, 307, 309, 313-315, 317, 319, 325, 327 ЦПК України, колегія суддів,-

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Банк Форум» - задовольнити.

Рішення Святошинського районного суду м. Києва від 27 квітня 2015 року скасувати та ухвалити нове рішення яким в задоволенні позову ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Форум-Інвест», Державного підприємства «Житлоінбуд», треті особи: Товариство з обмеженою відповідальністю «КУА АПФ «АСД-Менеджмент», Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінком Капітал», Публічне акціонерне товариство «Банк Форум» про визнання майнових прав - відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржено протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до цього суду.

Головуючий:

Судді:

Справа № 759/2139/14-ц

№ апеляційного провадження: 22-ц/796/11069/2015

Головуючий у суді першої інстанції: Чала А.П.

Доповідач у суді апеляційної інстанції: Мазурик О.Ф.