Справа №568/1581/14-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 лютого 2015 р. м.Радивилів

Радивилівський районний суд Рівненської області

в складі:

головуючого судді Бірука В.О.

при секретарі Мирончук Н.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Радивилів цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення курсової різниці, трьох процентів річних та суму боргу з врахуванням встановленого індексу інфляції,

встановив:

Позивач звернувся із зазначеним позовом до суду.

В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що 11 жовтня 2012 року між ним та ОСОБА_2 був укладений договір позики, згідно якого він надав останньому грошові кошти в сумі 2100 доларів США з умовою їх повернення до 05.04.2013 року. По закінченню строку відповідачем було повернуто лише 600 доларів, тобто залишилась неповернутою сума боргу в розмірі 1500 доларів США.

З метою врегулювання спору 07.05.2013 року він на адресу відповідача надіслав письмову претензію про заборгованість за розпискою. На претензію відповідач надіслав відповідь в якій зобов'язався повернути частину боргу в розмірі 1000 доларів США до 30.06.2013 року та 500 доларів США до 01.08.2013 року. В разі недотримання строків повернення відповідач зобов'язався виплатити штраф в розмірі 10% від загальної суми боргу, тобто 150 доларів США. Однак зобов'язання відповідач не виконав і рішенням Радивилівського районного суду Рівненської області від 23.10.2013 року з ОСОБА_2 було стягнуто на його користь кошти в національній валюті в розмірі, еквівалентному 1650 доларів США (за курсом НБУ 7,993 грн. за один долар США станом на день звернення до суду), що становить 131 88, 45 грн..

На виконання рішення суду було видано виконавчий лист і 05.12.2013 року відкрито виконавче провадження.

На даний час рішення суду не виконане і відповідач ухиляється від повернення суми позики, чим порушує взяті на себе зобов'язання.

Просить стягнути з відповідача на його користь суму боргу за договором позики від 11.10.2012 року, а саме: курсову різницю, яка становить 27988,95 грн.; три відсотки річних у розмірі 501,88 грн.; інфляційні збитки в розмірі 3907,73 грн., а також сплачений судовий збір в розмірі 323,98 грн..

В судовому засіданні представник позивача адвокат ОСОБА_3 підтримав заявлений позов із обставин викладених в позовній заяві із змінами і доповненнями і просив його задоволити. Показав, що відповідач на даний час борг не сплатив, а тому просив стягнути з нього на користь його довірителя ОСОБА_1 курсову різницю - 27988,95 грн.; три відсотки річних - 501,88 грн.; індекс інфляції - 3907,73 грн. та судові витрати по справі - 323,98 грн..

Відповідач ОСОБА_2 позов не визнав. Показав, що згідно рішення суду з нього вже стягнуто розмір заборгованості по договору позики. Вважає вимоги позивача є безпідставними і в задоволенні позову просить відмовити.

Заслухавши представника позивача, відповідача, дослідивши письмові докази по справі, суд знаходить, що позовні вимоги підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Судом встановлено, що рішенням Радивилівського районного суду Рівненської області від 23.10.2013 року, яке набрало законної сили стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 13188,45 грн. боргу за договором позики.

Вказаним рішенням встановлено, що 11.10.2012 року ОСОБА_2 згідно розписки взяв в борг у ОСОБА_1 2100 доларів США, які зобов'язався повернути до 05.04.2013 року. Однак повернув лише частину боргу 19.04.2013 року в розмірі 600 доларів США. З метою врегулювання спору 07.05.2013 року по місцю проживання відповідача було надіслано претензію про повернення грошей. ОСОБА_2 направив позивачу лист в якому зобов'язався повернути частину боргу в розмірі в розмірі 1000 доларів США до 30.06.2013 року та залишок 500 доларів США до 01.08.2013 року. А також в разі недотримання строків відповідач зобов'язався сплатити штраф в розмірі 10% від загальної суми боргу, тобто 150 доларів США. Зобов'язання ОСОБА_2 не виконав і згідно вищезазначеного рішення суду з нього було стягнуто на користь позивача основний борг 1500 доларів США, що в еквіваленті до національної валюти на час розгляду справи становило 11989,50 грн. та штраф в розмірі 10% від загальної суми боргу 150 доларів США, що в еквіваленті до національної валюти становило 1198,95 грн.. На даний час рішення Радивилівського районного суду Рівненської області від 23.10.2013 року, не виконано.

Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно до ч.1 ст.509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Відповідно до ч.1 ст.526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч.1 ст.530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Ч.1 ст.610, ч.1 ст.612 ЦК України передбачають, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом виконання (неналежне виконання); боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Ст.611 ЦК України передбачає, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Згідно з ч.1 ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до частини першої ст.631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов'язки відповідно до договору.

Ч.ч.1, 3 ст.1049 ЦК України передбачають, що позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок.

Згідно ч.1 ст.1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до 625 цього Кодексу.

Згідно ст.ст.10, 60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Частиною 1 статті 58 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Позивач довів, що боржник порушив зобов'язання за договором позики, рішення суду про стягнення з нього суми боргу не виконав, а тому у нього виникло право на стягнення 3% річних та інфляційних втрат від несплаченої суми боргу.

Відповідач доводів позивача з цього приводу належними доказами не спростував.

Оскільки рішення Радивилівського районного суду Рівненської області набрало законної сили 05.11.2013 року, то час з якого починається прострочення відповідачем своїх зобов'язань буде вважатись саме з 05.11.2013 року.

Станом на 10.02.2015 року кількість днів прострочення відповідачем своїх зобов'язань за період з 05.11.2013 року по 10.02.2015 року становить 463 дні.

Отже згідно розрахунку 3% за період з 05.11.2013 року по 10.02.2015 року за вищевказаним рішенням суду становить 501,88 грн. (сума боргу 13188,45 грн. * 3% * кількість календарних дні 463)/365=501,88 грн., де:

сума боргу - 13188,45 грн.

період з 05.11.2013 року по 10.02.2015 року становить 463 календарних дні

3% річних,

365-каленарних днів у році.

Загальний відсоток інфляції розраховується шляхом множення усіх показників інфляції за період з листопада 2013 р. по січень 2015 р. відповідно до офіційних даних органу статистики, які публікуються в «Урядовому кур'єрі» і становить (100.2%*100.5%*100.2%*100.6%*102.2%*103.3%*103.8%*101.0%*100.4%*100.8%* 102.9%*102.4%*101.9%*103.0%*103.1%*)=129,63%.

Тобто сума боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції по розписці від 11.10.2012 р. становить: (сума боргу 13188,45 грн.*процент інфляції 129,63%) - 13188,45 грн. =3907,73 грн..

В цій частині позовні вимоги є підставними і такими, що підлягають задоволенню.

Оскільки між сторонами склалися правовідносини на підставі договору позики і є грошовим зобов'язанням, вираженим на підставі рішення суду в гривні, на них поширюється дія ч.2 ст.625 ЦК України як спеціальний вид цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання зобов'язання в частині стягнення інфляційних втрат і трьох процентів річних.

Виходячи з положень ст.625 ЦК України, наслідки прострочення боржником грошового зобов'язання у вигляді інфляційного нарахування на суму боргу та трьох процентів річних - це спосіб захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Вказана норма права не обмежує права кредитора звернутися до суду за захистом свого права, якщо грошове зобов'язання не виконується й після вирішення судом питання про стягнення основного боргу.

Чинне законодавство не пов`язує припинення зобов'язання з ухваленням судового рішення чи відкриттям виконавчого провадження з його примусового виконання, а наявність судового рішення про стягнення заборгованості не припиняє грошових зобов'язань та не виключає відповідальності за порушення строків розрахунків.

Позивач заявив дві взаємовиключні вимоги, вимагаючи одночасно стягнути курсову різницю суми боргу 1650 доларів США станом на час винесення рішення суду від 23.10.2013 року і на час звернення з даним позовом до суду та інфляційних втрат від тієї ж суми боргу, стягнутої вказаним рішенням суду в гривні.

Оскільки основний борг з відповідача стягнутий не в доларах США, а в сумі, еквівалентній в національній валюті - гривні, невиконання рішення суду саме в гривні дає підстави для застосування до невиплати цього боргу ст.625 ЦК України в частині стягнення інфляційних втрат до вже стягненої суми боргу в гривні, а не курсової різниці основного боргу в доларах США та 3% річних.

Отже вимоги позивача щодо стягнення курсової різниці основного боргу в доларах США задоволенню не підлягають.

Всього на користь позивача з відповідача підлягає стягненню 3907 грн. 73 коп. + 501 грн. 88 коп.= 4409,61 грн.

В зв'язку з частковим задоволенням позову (13,61%) на користь ОСОБА_1 з відповідача на підставі ст.88 ЦПК України підлягає частковому стягненню судовий збір сплачений за розгляд справи в суді 323,60 грн. *0,1361=44,04 грн.

Керуючись ст.ст.256, 524, 533, 625 ЦК України, ст.ст.10, 11, 60, 209, 212, 213, 218 ЦПК України, суд,

вирішив:

Позов ОСОБА_1 - задовільнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 суму боргу з урахуванням індексу інфляції в розмірі 3907 (три тисячі дев'ятсот сім) гривень 73 копійки та трьох процентів річних в розмірі 501 (п'ятсот одна) гривня 88 копійок та 44 (сорок чотири) гривні 04 копійки на відшкодування сплаченого судового збору.

В іншій частині в задоволенні позову відмовити.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Рівненської області через Радивилівський районний суд шляхом подання в 10-денний строк апеляційної скарги.

При неподанні в 10-денний строк апеляційної скарги рішення набирає законної сили по закінченню цього строку, а при поданні апеляційної скарги рішення набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Повний текст рішення виготовлено 23 лютого 2015 року

Суддя: Бірук В.О.