АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 березня 2015 року м. Дніпропетровськ

30 березня 2015 року колегія суддів судової палати з цивільних справ Апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого-судді: Тамакулової В.О.

суддів: Болтунової Л.М., Котушенко С.П.

при секретарі: Левцунові І.В.,

яка розглянула у відкритому судовому засіданні у м. Дніпропетровську апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 26 листопада 2014 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа: Орган опіки та піклування Жовтневої районної у м. Дніпропетровську ради, про розірвання шлюбу, встановлення місця проживання дитини, стягнення аліментів на утримання дитини, поділ майна подружжя, за зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів та додаткових витрат на утримання дитини, -

В С Т А Н О В И Л А:

24 липня 2014 року ОСОБА_2 звернувся до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська з позовом до ОСОБА_3, в якому просив суд розірвати шлюб, укладений між ними, визнати місце проживання дитини сторін із матір'ю, стягувати щомісячно аліменти з позивача на користь відповідача на утримання їхньої дитини до досягнення нею повноліття у сумі 3000,00 грн.; припинити право спільної сумісної власності на автомобілі Dacia Logan, 90 L ЗНГ, р/н НОМЕР_1, 2006 року випуску, та Daewoo Matiz, р/н НОМЕР_2, 2007 року випуску, визнати за позивачем право власності на автомобіль Dacia Logan, 90 L ЗНГ, р/н НОМЕР_1, 2006 року випуску, за відповідачем - право власності на автомобіль Daewoo Matiz, р/н НОМЕР_2 (а. с. 3-6).

В обґрунтування вимог ОСОБА_2 посилався на те, що в зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_3 знаходиться з 07 серпня 2004 року, від шлюбу мають малолітню доньку - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1. За час перебування у шлюбі подружжям придбані автомобілі: Dacia Logan, 90 L ЗНГ, р/н НОМЕР_1, 2006 року випуску, та Daewoo Matiz, р/н НОМЕР_2, 2007 року випуску. Їх Спільне життя не склалось через відсутність взаєморозуміння, різних поглядів на подружнє життя, виховання дитини, тощо. З травня 2014 року сторони проживають окремо, не ведуть спільного господарства.

01 вересня 2014 року до суду надійшла зустрічна заява ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів та додаткових витрат на утримання дитини (а. с. 23-25), яка була прийнята судом до спільного розгляду з позовною заявою ОСОБА_2 ОСОБА_3 просила суд ухвалити рішення щодо щомісячного стягнення з ОСОБА_2 аліментів на утримання малолітньої доньки до досягнення нею повноліття у розмірі 1/3 частини від всіх видів заробітку (доходу) боржника, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, а також стягувати щомісяця з ОСОБА_2 3000,00 грн. додаткових витрат на утримання дитини, оскільки донька має захворювання, лікування якого потребує значних коштів, крім того додаткові витрати також полягають у сплаті послуг няні.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 26 листопада 2014 року позовні вимоги ОСОБА_2 задоволено частково.

Шлюб, зареєстрований 07 серпня 2004 року відділом реєстрації актів цивільного стану Жовтневого районного управління юстиції м. Дніпропетровська, актовий запис № 509, між ОСОБА_2 та ОСОБА_3, які мають малолітню доньку - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 - розірвано.

Припинено право спільної сумісної власності подружжя на автомобіль Dacia Logan, 90 L ЗНГ, р/н НОМЕР_1, 2006 року випуску, та на автомобіль Daewoo Matiz, р/н НОМЕР_2, 2007 року випуску.

Визнано за ОСОБА_2 право особистої приватної власності на автомобіль Dacia Logan, 90 L ЗНГ, р/н НОМЕР_1, 2006 року випуску.

Визнано за ОСОБА_3 право особистої приватної власності на автомобіль Daewoo Matiz, р/н НОМЕР_2, 2007 року випуску.

В решті позову ОСОБА_2 відмовлено.

Зустрічні позовні вимоги ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів та додаткових витрат на утримання дитини задоволено частково.

Вирішено стягувати щомісячно з ОСОБА_2 аліменти на утримання його малолітньої доньки - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, до досягнення нею повноліття в розмірі 1/4 частини від всіх видів заробітку (доходу) боржника, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, стягуючи аліменти на користь матері дитини - ОСОБА_3, починаючи стягнення з дня пред'явлення позову- з 01 вересня 2014 року.

Рішення у межах суми платежу за один місяць допущено до негайного виконання.

Вирішено стягувати щомісячно з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2 (РНОКПП НОМЕР_4) на користь ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3 (РНОПП НОМЕР_5) додаткові витрати на утримання малолітньої ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, у сумі 3 000 (три тисячі) грн. 00 коп., починаючи стягнення з 01 вересня 2014 року до зміни стану здоров'я дитини.

У задоволенні решти зустрічного позову ОСОБА_3 відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 посилається на порушення судом норм матеріального та процесуального права, неправильне встановлення судом обставин, які мають значення для справи, просить змінити рішення, відмовити ОСОБА_3 у задоволенні вимог про стягнення з нього аліментів на доньку у розмірі ? частини від усіх його видів заробітку та стягнути з нього аліменти у розмірі 3000 грн. щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, відмовити ОСОБА_5 в задоволенні позовних вимог про стягнення щомісячно з ОСОБА_2 3 000,00 грн. додаткових витрат на утримання дитини і залишити рішення суду в іншій частині без змін.

Рішення суду оскаржується в частині стягнення аліментів та додаткових витрат на утримання дитини.

Колегія суддів перевірила законність, обґрунтованість рішення суду в межах заяв-лених вимог та апеляційної скарги і дійшла до висновку, що скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі з 07 серпня 2004 року, зареєстрованого відділом реєстрації актів цивільного стану Жовтневого районного управління юстиції м. Дніпропетровська, актовий запис № 509, від шлюбу мають малолітню доньку - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджується письмовими доказами, наявними в матеріалах справи (а. с. 7, 8).

Згідно ст. 110 Сімейного Кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя.

Згідно ст. 111 СК України суд вживає заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства.

Відповідно до ст. 112 Сімейного Кодексу України, при розгляді справи про розірвання шлюбу суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

Враховуючи вищезазначені обставини, приймаючи до уваги, що шлюбно-сімейні відносини між сторонами припинені та не поновлювались, ОСОБА_2 наполягав на розірванні шлюбу, зберігати шлюб з відповідачем не бажав й вважає, а ОСОБА_3 позов визнала, суд першої інстанції обґрунтовано дійшов до висновку про його розірвання.

Судом встановив, що ОСОБА_2 працює за межами України та має намір виїхати за кордон на постійне місце проживання, при цьому обидві сторони зазначають про необхідність проживання їхньої доньки разом із матір'ю-ОСОБА_3, з огляду на що вбачається відсутність фактичного спору між сторонами щодо визначення місця проживання дитини, тому суд правильно відмовив у задоволенні первісних позовних вимог в цій частині.

Стосовно спору по майну, то суд встановив, що 26 березня 2011 року зареєстровано право власності ОСОБА_2 на автомобіль Dacia Logan, 90 L ЗНГ, р/н НОМЕР_1, 2006 року випуску (а. с. 9), ринкова вартість якого станом на 2014 рік становить 82 691,00 грн. (а. с. 10-11), а 12 березня 2013 року за ОСОБА_2 зареєстровано право власності на автомобіль Daewoo Matiz, р/н НОМЕР_2, 2007 року випуску (а. с. 9), ринкова вартість якого станом на 2014 рік склала 47 806,00 грн. (а. с. 13-14).

Відповідно до ч. 1 ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини самостійного заробітку (доходу).

Згідно з ст. 63 ЦК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

У разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором ( ч. 1 ст. 70 СК України).

Частиною 3 ст. 70 СК України передбачено, що за рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею,( ним) проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування.

Майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі (ч. 1 ст. 71 України).

За змістом ч. 3 ст. 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно ст. 372 ЦК України майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. У разі поділу майна між співвласниками, право спільної сумісної власності на нього припиняється.

Враховуючи вимоги діючого законодавства України, а також приймаючи до уваги, що відповідач за первісним позовом ОСОБА_3 не заперечує проти запропонованого ОСОБА_2 поділу між сторонами набутого під час перебування у шлюбі майна, суд правильно припинив право спільної сумісної власності подружжя на автомобіль Dacia Logan, 90 L ЗНГ, р/н НОМЕР_1, 2006 року випуску, та на автомобіль Daewoo Matiz, р/н НОМЕР_2, 2007 року випуску; визнав за ОСОБА_2, право особистої приватної власності на автомобіль Dacia Logan, 90 L ЗНГ, р/н НОМЕР_1, 2006 року випуску; визнав за ОСОБА_3 право особистої приватної власності на автомобіль Daewoo Matiz, р/н НОМЕР_2, 2007 року випуску.

Відповідно до ст.180 ч., 1 ст. 80 Сімейного Кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття; аліменти присуджуються одному з подружжя у частці від заробітку (доходу) другого з подружжя і (або) у твердій грошовій сумі.

За ч. 1 ст. 79, ч.3 ст.181 Сімейного Кодексу України аліменти присуджуються за рішенням суду від дня подання позовної заяви; кошти присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Згідно вимог ч.1 ст.183 Сімейного Кодексу України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.

Частково задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_3 по стягненню з ОСОБА_2 аліментів на доньку, суд першої інстанції посилався на те, що вирішуючи питання про розмір аліментів, суд вважає необхідним стягувати з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 щомісячно аліменти на утримання малолітньої ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, в розмірі 1/4 частини від всіх видів заробітку (доходу) боржника, але не менше ніж 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення нею повноліття, починаючи стягнення з дня пред'явлення зустрічного позову, а саме: з 01 вересня 2014 року. Таким чином частково задоволено як первісні, так і зустрічні вимоги в частині аліментних зобов'язань.

Погодитися з таким висновком суду неможливо, враховуючи наступне.

За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі (ч. 3 ст. 181 СК України).

Крім того, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення (ч.1 ст. 184 СК України).

При цьому підстави визначення розміру аліментів у частках до заробітку (доходу) або у твердій сумі визначаються з урахуванням як положень ст. 182 СК України, так і положень ст.ст. 183, 184 СК України.

Частиною 1 ст.184 Сімейного Кодексу України передбачено, що якщо платник аліментів має нерегулярний , мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі , а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі.

В матеріалах справи відсутні докази про те, що ОСОБА_2 має постійне місце роботи та регулярний дохід.

При визначенні розміру аліментів у частці, суд першої інстанції на вказане та правову позицію Верховного Суду України, викладену в Постанові по аналогічній справі № 143 цс 13, яка за ст.360-7 ЦПК України є обов'язковою для застосування всіми судами, належної уваги не звернув.

Судом було встановлено, що малолітня ОСОБА_4 перебуває на обліку у лікаря-алерголога (а. с. 35-36), через наявну в неї алергію часто хворіє, потребує постійного нагляду, який ОСОБА_3 може забезпечити лише через наймання няні для доньки, оскільки в протилежному випадку ризикує залишитись без роботи, а отже - без засобів для життя, в тому числі - для своєї дитини.

З матеріалів справи вбачається, що середньомісячні витрати на послуги няні за період з травня по серпень 2014 року становлять для ОСОБА_3 4 450,00 грн. (а. с. 37, 38-41).

Положеннями ст. 185 Сімейного кодексу України визначено, що той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов'язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно.

Задовольняючи позовні вимоги позивача в частині стягнення на її користь додаткових витрат на дитину, суд першої інстанції посилався на доведеність зустрічних позовних вимог в частині щомісячного стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 додаткових витрат на утримання їхньої малолітньої доньки - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, у сумі 3000,00 грн. до зміни стану здоров'я дитини.

Погодитися з висновком суду і в цій частині неможливо.

Відповідно до вимог ч.3 ст.10 та ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

ОСОБА_2 проти стягнення з нього додаткових витрат на дитину наперед заперечував.

Позивач не надала суду першої та апеляційної інстанції належних та допустимих доказів, передбачених ст.ст.57-59 ЦПК України про розмір коштів, затрачених нею на додаткові витрати на утримання доньки за минулий час та наперед.

Незважаючи на це суд першої інстанції передчасно прийшов до висновку про задоволення позову про стягнення додаткових витрат на утримання дитини.

Враховуючи порушення судом норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає за необхідне рішення суду в оскаржуваній частині скасувати, відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення додаткових витрат на утримання дитини, позовні вимоги про стягнення аліментів задовольнити частково, задовольнивши вимоги ОСОБА_2

Стягувати щомісячно з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2 (РНОКПП НОМЕР_4), аліменти на утримання малолітньої доньки - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, до досягнення нею повноліття в розмірі 3000 грн., але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, стягуючи аліменти на користь матері дитини - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3 (РНОПП НОМЕР_5), починаючи стягнення з дня пред'явлення позову- 01 вересня 2014 року.

Рішення у межах суми платежу за один місяць допустити до негайного виконання.

Стягнути з ОСОБА_2 судові витрати на користь держави у розмірі 360 грн.

В іншій не оскаржуваній частині рішення суду залишити без змін.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 303, 307, 309, 316 ЦПК України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 26 листопада 2014 року скасувати в частині стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 аліментів та додаткових витрат на утримання дитини.

Позовні вимоги ОСОБА_2 задовольнити.

Позовні вимоги ОСОБА_3 задовольнити частково.

Стягувати щомісячно з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2 (РНОКПП НОМЕР_4), аліменти на утримання малолітньої доньки - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, до досягнення нею повноліття в розмірі 3000 грн., але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, стягуючи аліменти на користь матері дитини - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3 (РНОПП НОМЕР_5), починаючи стягнення з дня пред'явлення позову, з 01 вересня 2014 року.

Рішення у межах суми платежу за один місяць допустити до негайного виконання.

Стягнути з ОСОБА_2 судові витрати на користь держави у розмірі 360 грн.

Відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення додаткових витрат на утримання дитини.

В іншій не оскаржуваній частині рішення суду залишити без змін.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним чинності.

Головуючий: Тамакулова В.О.

С у д д і: Болтунова Л.М.

Котушенко С.П.