Справа № 338/1806/14-ц
Провадження № 22-ц/779/430/2015
Головуючий у 1 інстанції Гутич П.Ф.
Суддя-доповідач Горейко М.Д.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 лютого 2015 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Івано-Франківської області в складі:

Головуючої Горейко М.Д.

Суддів: Вакарук В.М., Проскурніцького П.І.

Секретаря Драганчук У.М.

з участю представника апелянта Купріянової Н.О., відповідача ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» на рішення Богородчанського районного суду Івано-Франківської області від 26 грудня 2014 року, -

в с т а н о в и л а :

21.11.2014 року ПАТ «Дельта Банк» звернулося в суд з позовом до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 24.07.2008 року між ПАТ «Кредитпромбанк» та ОСОБА_3 був укладений кредитний договір №64.1/138-КЕК-08, відповідно до умов якого остання отримала кредит у розмірі 33 950 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 32% річних та кінцевим терміном повернення кредиту 23.07.2010 року.

Незважаючи на взяті на себе за кредитним договором зобов'язання, відповідач належним чином їх не виконувала, внаслідок чого станом на 16.10.2014 року за нею наявна заборгованість в загальній сумі 50 307,10 грн., з яких: тіло кредиту - 31 922,40 грн., відсотки - 18 384,70 грн.

20.05.2013 року між ПАТ «Кредитпромбанк» та ПАТ «Дельта Банк» був укладений договір купівлі-продажу прав вимоги, відповідно до якого ПАТ «Кредитпромбанк» відступив ПАТ «Дельта Банк» права вимоги за кредитними та забезпечувальними договорами, в результаті чого ПАТ «Дельта Банк» набув право вимоги і за даним кредитним договором. У зв'язку з наведеним просив позов задовольнити.

Рішенням Богородчанського районного суду Івано-Франківської області від 26 грудня 2014 року в задоволенні позову Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором №64.1/138-КЕК-08 від 24.07.2008 року відмовлено за спливом строку позовної давності.

Не погодившись з рішенням суду, ПАТ «Дельта Банк» подало апеляційну скаргу, в якій посилається на неповне з'ясування судом обставин справи, неправильне застосування норм матеріального та порушення норм процесуального права.

Зокрема апелянт зазначає, що ухвалюючи оскаржуване рішення, суд неправильно дійшов висновку про те, що позивачем пропущено строк позовної давності. Суд не взяв до уваги п. 9.1. кредитного договору, яким передбачено, що договір набуває чинності з моменту його підписання сторонами та діє до повного виконання сторонами взаємних зобов'язань. Крім того, суд не дав належної оцінки письмовій заяві відповідача до банку, в якій вона визнала кредитну заборгованість, чим вчинила дії, які свідчать про переривання строку позовної давності.

З цих підстав апелянт просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги ПАТ «Дельта Банк» задовольнити в повному обсязі.

У засіданні апеляційного суду представник апелянта доводи апеляційної скарги підтримав з наведених у ній мотивів.

Відповідач в судовому засіданні доводи апеляційної скарги не визнала, рішення суду першої інстанції вважала законним і обґрунтованим.

Заслухавши доповідача, пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, перевіривши відповідність висновків суду фактичним обставинам справи та правильність застосування судом норм матеріального і процесуального права у вирішенні даного спору, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно вимог ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

Наведеним вимогам оскаржуване рішення суду не відповідає.

Судом першої інстанції установлено та вбачається з матеріалів справи, що 24.07.2008 року між ВАТ «Кредитпромбанк», правонаступником якого є ПАТ «Кредитпромбанк», та ОСОБА_3 був укладений кредитний договір №64.1/138-КЕК-08, відповідно до умов якого банк надав, а ОСОБА_3 отримала кредит у розмірі 33 950 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 32% річних та кінцевим терміном повернення кредиту 23.07.2010 року. В свою чергу відповідач зобов'язалася повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом та виконати інші зобов'язання за кредитним договором у повному обсязі у строки, передбачені договором (а.с. 5-10).

Отримання коштів підтверджується заявою на видачу готівки №TR.17307.1 від 24.07.2008 року (а.с. 11).

В силу ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу.

Положеннями ч. 1 ст. 599 ЦК України встановлено, що зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Згідно положень ст.ст. 610, 611 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_3 свої зобов'язання за кредитним договором №64.1/138-КЕК-08 від 24.07.2008 року не виконувала належним чином, внаслідок чого за нею наявна заборгованість в загальній сумі 50 307,10 грн., з яких: тіло кредиту - 31 922,40 грн., відсотки -18 384,70 грн. (а.с. 15).

Відмовляючи в задоволенні позову ПАТ «Дельта Банк», суд першої інстанції виходив з того, що згідно графіка погашення кредиту та п. 4.3. кредитного договору ОСОБА_3 повинна була повністю погасити заборгованість за кредитом та процентами не пізніше 23.07.2010 року, тому саме з цієї дати у банку виникло право пред'явити вимогу до позичальника про виконання кредитного зобов'язання. ПАТ «Дельта Банк» звернулося в суд з позовом до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором 21.11.2014 року, тобто після спливу строку позовної давності.

З таким висновком суду першої інстанції повністю погодитися не можна, оскільки він зроблений без належного з'ясування дійсних обставин справи, прав та обов'язків сторін, з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов'язки відповідно до договору.

Статтею 256 ЦК України визначено, що позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Згідно зі ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Згідно із ч. 1 ст. 258 ЦК України для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю.

Положеннями ч. 5 ст. 261 ЦК України встановлено, що за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

Відповідно до умов п. 4.3 кредитного договору (а.с.7) позичальник зобов'язалась повністю погасити заборгованість за кредитом та процентами не пізніше 23.07.2010 року.

За наведених обставин колегія суддів вважає, що суд правильно дійшов висновку, що строк звернення з позовом в суд про стягнення заборгованості за вказаним кредитним договором сплив 23.07.2013 року.

Однак, відповідно до роз'яснень в п. 11 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року № 14 «Про судове рішення у цивільній справі» суд, встановивши, що строк для звернення з позовом пропущено без поважної причини, у рішенні зазначає про відмову в позові з цих підстав, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі, зробленою до ухвалення ним рішення, крім випадків, коли позов не доведено, що є самостійною підставою для цього.

В силу ч.4 ст. 10 ЦПК України суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

Всупереч наведених положень суд не роз'яснив представнику позивача про їх обов'язок надати всі докази, що стосуються спірних правовідносин.

В засіданні апеляційного суду представник апелянта подала суду рішення Богородчанського районного суду від 29 вересня 2011 року в справі №2-515/2011 року про стягнення з ОСОБА_3 та поручителів в солідарному порядку в користь ПАТ "Кредитпромбанк" 31922 грн.40 коп. заборгованості за кредитним договором №64.1/138-КЕК-08 від 24.07.2008 року, 18384 грн. 70 коп. процентів за користування кредитними коштами та 5000 грн. пені за порушення зобов'язань, а всього 55307 грн. 10 коп.

Відповідач не заперечила наведених обставин та ствердила, що вказане рішення є чинним, однак не виконувалось взагалі, у зв'язку з чим вона і не заявляла в суді про наявність такого рішення.

Таким чином, ПАТ «Кредитпромбанк» звернувся в суд за захистом свого порушеного права своєчасно і таке його право було поновлено рішенням суду від 29.11.2011 року та стягнуто всю суму заборгованості за вказаним кредитним договором.

Враховуючи наведене, звернення із зазначеним позовом в суд ПАТ «Дельта Банк» про стягнення з відповідачки цієї ж заборгованості за кредитним договором не є належним способом захисту, в розумінні ст.16 ЦК України, оскільки фактично спір з цього приводу вже вирішений.

Так як на час переуступки прав вимоги за вищевказаним кредитним договором у попереднього кредитора ПАТ «Кредитпромбанк» наявним було рішення суду про стягнення всієї заборгованості, то у ПАТ «Дельта Банк» виникло право в порядку ст. 378 ЦПК України ставити питання про заміну сторони у виконавчому провадженні з виконання даного рішення суду, а не повторно звертатись в суд про стягнення з ОСОБА_3 тієї ж суми заборгованості за кредитним договором.

Пунктом 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України встановлено, що Кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Судом встановлено, що 20.05.2013 року між ПАТ «Кредитпромбанк» та ПАТ «Дельта Банк» був укладений договір купівлі-продажу прав вимоги, відповідно до якого ПАТ «Кредитпромбанк» відступив ПАТ «Дельта Банк» права вимоги за кредитними та забезпечувальними договорами (а.с. 17-22).

Згідно витягу з Додатку №1 до Договору купівлі-продажу прав вимоги за кредитами (Перелік прав вимоги за кредитами) ПАТ «Кредитпромбанк» відступив ПАТ «Дельта Банк» право вимоги за кредитним договором №8В_64.1/138-КЕК-08 від 24.07.2008 року (а.с. 16).

Положеннями ст. 514 ЦК України встановлено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

За змістом наведеної статті, в разі заміни кредитора у зобов'язанні первісний кредитор повністю або у визначеній частині вибуває із зобов'язання, а на його місце приходить новий кредитор. При цьому зміст зобов'язання, тобто обсяг прав та обов'язків його сторін залишається незмінним.

Відповідно до ч.1 ст.303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції. Разом з тим, Апеляційний суд не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення.

Оскільки суд першої інстанції не звернув уваги на вищевикладені обставини, у порушення вимог ст. ст. 212-214 ЦПК України не врахував норми матеріального та процесуального права, які регулюють спірні правовідносини, не встановив обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, відповідно до ст. 309 ЦПК України судове рішення підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення. По суті встановленого в позові слід відмовити за безпідставністю.

Керуючись ст.ст. 307, 309, 313, 314, 316, 317 ЦПК України, колегія суддів,-

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» задовольнити частково.

Рішення Богородчанського районного суду Івано-Франківської області від 26 грудня 2014 року скасувати, ухваливши нове рішення.

В позові Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовити за безпідставністю.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржене в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання рішенням законної сили.

Головуюча Горейко М.Д.

Судді: Вакарук В.М.

Проскурніцький П.І.