Справа № 367/7021/14 Головуючий у І інстанції Оладько С.І.
Провадження № 22-ц/780/4520/15 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_1
Категорія 52 03.09.2015
УХВАЛА

Іменем України

03 вересня 2015 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області у складі:

головуючого судді - Білоконь О.В.,

суддів Антоненко В.І., Гуль В.В.,

при секретарі Токар Т.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Ірпінського міського суду Київської області від 17 червня 2015 року за позовом ОСОБА_2 до приватного акціонерного товариства "Крон-інвест" про визнання звільнення незаконним ,-

встановила:

У жовтні 2014 року позивач звернулась до суду із вказаним позовом, посилаючись на таке.

З 01 листопада 2013 року її було призначено на посаду голови правління ПрАТ «Крон-інвест». Протоколом №1 від 29 січня 2014 року було визначено, що її призначено на зазначену посаду у термін з 01 лютого 2014 по 30 березня 2014 року.

Проте, 28 березня 2014 року в приміщенні офісу за адресою вул. Пушкінська 9-б м. Київ, невідомими особами було повідомлено про її відсторонення з посади голови правління ПрАТ «Крон-інвест». Однак, будь-яких документів при цьому для ознайомлення надано не було.

Згодом вона дізналась, що відповідно до наказу №1 заступника голови правління ПрАТ фірма «Крон-інвест» від 27 березня 2014 року позивача звільнено із займаної посади на підставах, визначених контрактом за п.8 ст. 36 КЗпП України з урахуванням протоколу № 1 засідання Наглядової ради Приватного акціонерного товариства фірми «Крон-Інвест» від 27 березня 2014 року.

Ні наказу про звільненні, ні трудової книжки позивач не отримала.

Позивач вважала своє звільнення незаконним, оскільки трудового контракту вона не укладала з відповідачем, відповідно, недотримання його умов не могло бути підставою для її звільнення.

Крім того вважає, що незаконне звільнення спричинило їй також моральну шкоду в сумі 20 000 грн.

Уточнивши позов, ОСОБА_2 просила визнати незаконним наказ №1 про звільнення її з посади голови правління ПрАТ фірма «Крон-інвест» від 27 березня 2014 року, поновити її на посаді голови правління ПрАТ фірма «Крон-інвест» з 27 березня 2014 року, стягнути з ПрАТ фірма «Крон-інвест» на її користь моральну шкоду в розмірі 20 000 грн. та судові витрати.

Рішенням Ірпінського міського суду Київської області від 17 червня 2015 року у задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить рішення суду скасувати та ухвалити нове про задоволення позову, посилаючись на порушення судом та неправильне застосування норм матеріального та процесуального права.

В обґрунтування апеляції зазначено, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку про незаконність її звільнення, однак безпідставно не вважав поважною причиною пропуску строку звернення до суду з даним позовом її тимчасовий стан непрацездатності, підтверджений лікарняним листом.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, перевіривши матеріали справи й обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відмовляючи у позові, суд виходив із того, що позивач була звільнена із посади голови правління приватного акціонерного товариства фірма «Крон-Інвест» незаконно, проте до суду позивач звернулась із пропуском строку встановленого ст.233 КЗпП України, який пропустила за відсутності поважних причин.

Колегія суддів згідна з таким висновком суду, оскільки він ґрунтується на матеріалах справи та вимогах закону.

Судом встановлено та з матеріалів справи вбачається, що згідно наказу №18 приватного акціонерного товариства фірма «Крон-Інвест» від 01 листопада 2013 року позивача ОСОБА_2 було призначено на посаду голови правління ПрАТ «Крон-інвест» (а.с.84, т.1).

Згідно з протоколом №1 від 29 січня 2014 року ОСОБА_2 було вибрано на вищезазначену посаду у термін з 01 лютого по 20 березня 2014 року (а.с.79, т.1).

01 листопада 2013 року між ОСОБА_2 та ПрАТ «Крон-інвест» укладено трудовий договір контракт, в якому передбачено права та обов»язки сторін, п.6.2. контракту регламентовано випадки припинення дії контракту ( а.с.108-113, т.1).

Відповідно до протоколу № 1 засідання наглядової ради приватного акціонерного товариства фірма «Крон-Інвест» від 27 березня 2014 року ОСОБА_2 було звільнено з посади голови правління з 27 березня 2014 року, що стверджується копією протоколу. Підстав чи мотивів звільнення позивача не вказано (а.с.80).

На підставі цього протоколу було видано наказ № 1 заступника голови правління ПрАТ фірма «Крон-інвест» від 27 березня 2014 року, відповідно до якого ОСОБА_2 було звільнено з посади голови правління ПрАТ «Крон-інвест» на підставах, визначених контрактом (п.8 ст. 36 КЗпП України) (а.с.106, т.1).

Відповідно до п.8 ст. 36 КзПП України підставами для розірвання трудового договору є підстави, передбачені контрактом.

Матеріали справи свідчать, що ні в протоколі засідання наглядової ради ПрАТ фірма «Крон-інвест», ні в наказі про її звільнення не було зазначено, з яких саме підстав, передбачених п.6.2. контракту, укладеного між сторонами, звільнено позивача.

З урахуванням наведеного, суд першої інстанції вірно оцінив вказані обставини справи і дійшов обґрунтованого висновку про незаконність звільнення позивача на підставі п.8 ст. 36 КзПП України.

Визнаючи позовні вимоги обгрунтованими, суд першої інстанції відмовив у позові через пропуск позивачем без поважних причин строку звернення до суду.

Колегія суддів погоджується із таким висновком суду, виходячи із такого.

Відповідно до ч. 1 ст. 233, ст. 234 КЗпП України працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, у місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки. У разі пропуску з поважних причин строку суд може поновити цей строк.

У п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 1992 року № 6 (із змінами) «Про практику розгляду судами трудових спорів» судам розяснено, якщо місячний чи тримісячний строк пропущено без поважних причин, у позові може бути відмовлено з цих підстав. Проте оскільки при пропуску місячного і тримісячного строків у позові може бути відмовлено за безпідставністю вимог, суд зясовує не лише причини пропуску строку, а й усі обставини справи, права та обовязки сторін.

Відповідно до довідки відповідача від 15 грудня 2014 року, ПРАТ Фірма «Крон Інвест» не отримало трудової книжки ОСОБА_2СВ., або заяви про її втрату ( а.с.107, т.1).

Відповідно до наказу № 19 від 1 листопада 2013 року ОСОБА_2 поклала на себе обов»язки по веденню кадрового діловодства ( а.с. 85, т.1), однак після її звільнення трудова книжка на підприємстві відсутня і позивач не пождала заяву про її втрату, однак визнає, що з грудня 2013 року офіційно працює директором ТОВ «Єфроспецгранд», що підтверджується письмовими матеріали справи.

За таких обставин, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про те, що позивач не надала будь-які докази перебування її трудової книжки у відповідача, отже, рахувати строк для звернення до суду з дня видачі їй трудової книжки неможливо.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач в присутності двох свідків відмовилась від підпису у наказі про її звільнення від 28 березня 2014 року, однак у позовній заяві, у клопотанні про поновлення строку та у зверненні до правоохоронних органів позивач зазначає про те, що їй ще 28 березня 2014 року було відомо про її «відсторонення від посади», «зняття з посади», «про те, що вона не являється головою правління ПраТ «Крон Інвест» ( а.с.18-19 т.2, 88,91, 106 т.1).

Отже, з 28 березня 2014 року позивач дізналась про порушення своїх трудових прав, і місячний строк для судового захисту цих прав закінчився 28 квітня 2014 року, однак позивач звернулась до суду з пропуском цього строку, 29 жовтня 2014 року, про що свідчить поштовий штемпель на конверті ( а.с.27, т.1).

Заявляючи клопотання про поновлення цього строку, позивач вважала його пропущеним з поважних причин, оскільки в період з 22 квітня по 7 травня 2014 року перебувала на амбулаторному лікуванні, що підтверджено випискою з її медичної карти (а.с.18-20, т.2).

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що тим, що амбулаторне лікування позивача у період з 22 квітня по 7 травня 2014 року; з 28 травня по 10 червня 2014 року не є поважною причиною пропуску позивачем більш як шести місяців звернення до суду за захистом своїх прав, оскільки після закінчення лікування позивач не зверталась до суду ще тривалий час без поважних причин, а з позовом звернулась лише 29 жовтня 2014 року.

Таким чином, доводи апеляційної скарги про порушення судом норм матеріального права безпідставні, спростовуються матеріалами справи та висновками суду, викладеними у рішенні.

Щодо інших доводів апеляційної скарги, то вони теж не спростовують висновків суду.

Перевіряючи законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та враховуючи, що обставини справи судом встановлені відповідно до наданих пояснень сторін та письмових доказів, що містяться в матеріалах справи, колегія суддів дійшла висновку, що рішення постановлене з дотриманням вимог матеріального і процесуального права, а тому апеляційну скаргу слід відхилити, а рішення суду залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 314, 315 ЦПК України, колегія судів, -

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Ірпінського міського суду Київської області від 17 червня 2015 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з моменту її проголошення.

Головуючий

Судді :