Справа № 297/2795/14-ц
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

18 травня 2015 року м. Ужгород

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Закарпатської області

у складі : головуючого - судді Мацунича М.В.

суддів : Ігнатюка Б.Ю., Куштана Б.П.

з участю секретаря : Дашковської С.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Ужгород цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Берегівського районного суду від 11 лютого 2015 року по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення завдатку, -

в с т а н о в и л а :

У листопаді 2014 року ОСОБА_2 звернулась в суд із вищенаведеним позовом, який мотивувала тим, що на початку 2007 року, маючи намір купити житловий будинок АДРЕСА_1 усно домовилась з ОСОБА_3 і ОСОБА_1 такий придбати за 6500 доларів США. У подальшому на підтвердження вказаної домовленості та в зв'язку з тим, що вони не мали грошових коштів на виготовлення належних документів, і оформлення прав на житловий будинок, і земельну ділянку передала їм кошти в сумі 4200 доларів США та 600 гривень. У підтвердження укладення попереднього договору й отримання грошових коштів, 25.02.2007 року ОСОБА_3 написав на угорській мові розписку в присутності двох свідків. Оскільки, ОСОБА_3 не вчиняв жодних дій по виготовленню належних документів й оформленню прав на житловий будинок, і земельну ділянку та боячись бути ошуканою, зобов'язала ОСОБА_3 підтвердити продаж їй житлового будинку. На що в березні 2007 року в присутності дружини й свідків написав розписку, щоб не повертати отримані кошти. Але в ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_3 та спадкоємцем його прав, і обов'язків є ОСОБА_1 яка прийняла спадщину. Отримані кошти у виді завдатку ОСОБА_3 і ОСОБА_1 витратили на потреби своєї родини й не могли такі повернути. Проте до кінця 2012 року ОСОБА_1 обіцяла, що отримані кошти будуть повернуті. Оскільки, покійний ОСОБА_3 не виконав своїх зобов'язань по укладенню договору купівлі продажу житлового будинку АДРЕСА_1 то його спадкоємець ОСОБА_1 зобов'язана повернути їй завдаток у сумі 55200 гривень та додатково сплати суму в розмірі завдатку - 55200 гривень. Зважуючи на зазначені обставини й просила задовольнити позовні вимоги.

Рішенням Берегівського районного суду від 11 лютого 2015 року задоволено позовні вимоги та стягнуто завдаток у подвійному розмірі на загальну суму 110400 гривень, та вирішено питання розподілу судових витрат.

ОСОБА_1, подала апеляційну скаргу на рішення суду в якій просить скасувати таке, і ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову. При цьому посилається на те, що рішення суду не відповідає вимогам норм матеріального права й ухвалено в порушення норм процесуального права.

У судовому засіданні апеляційної інстанції, представник апелянта в особі ОСОБА_4 підтримала, доводи апеляційної скарги з підстав наведених у такій та просила задовольнити скаргу.

Позивачка ОСОБА_2 та її представник ОСОБА_5 заперечили вимоги скарги, оскільки відповідачка як дружина покійного ОСОБА_3 повинна повернути завдаток, через невиконання покійним свого обов'язку по укладенню договору купівлі-продажу житлового будинку.

Апелянт ОСОБА_1 в судове засідання не з'явилась, але не заперечує про розгляд скарги в її відсутності. А звідси, виходячи з вимог ч. 2 ст. 305 ЦПК України та зважуючи на приписи ст. 303-1 ЦПК України, колегія суддів вважає за можливе розглядати скаргу в її відсутності.

Колегія суддів, приймаючи до уваги межі перегляду справи в апеляційній інстанції, заслухавши пояснення сторін та обговоривши доводи апеляційної скарги, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування норм матеріального й процесуального права при винесенні оспорюваного судового рішення, знаходить апеляційну скаргу такою, що підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступних мотивів.

Відповідно до ст. 213 ЦПК рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є, рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є, рішення, ухвалене на основі повно й всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених, тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Проте, рішення суду не відповідає даним вимогам у цілому, та через це підлягає зміні.

За правилами ч. 1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

На заперечення рішення суду першої інстанції, апелянтка в скарзі посилається на те, що з покійним чоловіком проживали в неприязних стосунках. Але подані позивачкою розписки підписані не її покійним чоловіком та про борг їй нічого не було відомо до судового розгляду. Про продаж житлового будинку їй нічого невідомо та грошей за це вони не отримували від позивачки. Виходячи із зазначеного, вважає, що позивачкою не доведено, що були нею з покійним чоловіком отримані грошові кошти. Задовольняючи позов, суд першої інстанції порушив, вимоги норм матеріального й процесуального права.

Як убачається з матеріалів справи, доводи апеляційної скарги є частково підставними з огляду на наступне.

Так, позивачка надала суду оригінал Договору від 25.02.2007 року на угорській мові та зроблено його переклад на державну мову з якого вбачається, що ОСОБА_3 (помер ІНФОРМАЦІЯ_1 року, згідно свідоцтва про смерть, а.с. 89) отримав від позивачки й ОСОБА_6 4200 доларів США в зв'язку з тим, що продав їм успадкований від рідного брата житловий будинок. Отримання грошових коштів визнає, а також заявляє, що на цей момент отримав ще 600 гривень за будинок, і все це посвідчив свої підписом. Договір підписано також свідками ОСОБА_7 і ОСОБА_8, а.с. 34, 35.

Також надала, оригінал Договору від березня 2007 року на угорській мові та зроблено його переклад на державну мову з якого вбачається, що ОСОБА_3 та його дружина ОСОБА_1 продали ОСОБА_2 та ОСОБА_6 будинок по АДРЕСА_1 разом із земельною ділянкою, який успадкував від рідного брата ОСОБА_9. Цей факт не заперечує, що продали будинок разом із дружиною для ОСОБА_2 та ОСОБА_6, та посвідчив це власним підписом, а.с. 36, 37.

Виходячи із цього, суд першої інстанції вважав, що позаяк між сторонами був укладений правочин стосовно купівлі-продажу житлового будинку та сплачено ОСОБА_2 у рахунок належних із неї платежів, грошову суму на підтвердження її зобов'язань і на забезпечення його виконання. То сплачена грошова сума є завдатком.

Однак, такий висновок суду першої інстанції не відповідає матеріалам справи.

Так, ст. 570 ЦК України передбачено, що завдатком є грошова сума або рухоме майно, що видається кредиторові боржником у рахунок належних із нього за договором платежів, на підтвердження зобов'язання, і на забезпечення його виконання. Якщо не буде встановлено, що сума сплачена в рахунок належних із боржника платежів, є завдатком, вона вважається авансом.

Отже, правила ст. 570 ЦК України поширюються на випадки, коли договір було укладено, але одна із сторін ухиляється від його виконання.

А згідно ст. 657 ЦК України договір купівлі-продажу житлового будинку (квартири) укладається в письмовій формі й підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації.

Хоча позивачка й надала письмові договори, але такі не являються попередніми договорами, так-як не містять істотних умов основного договору та зобов'язань протягом певного строку (у певний термін) укласти договір у майбутньому (основний договір) на умовах, встановлених попереднім договором. Попередній договір укладається у формі, встановленій для основного договору.

Оскільки договір купівлі-продажу житлового будинку в установленому законом порядку між сторонами не укладено, передана ОСОБА_2 покійному ОСОБА_3 сума в розмірі 4200 доларів США і 600 гривень є авансом, який підлягає поверненню позивачці у цьому ж розмірі.

За таких обставин судове рішення в частині стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 110400 гривень підлягає зміні, а саме з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 підлягає стягненню сума 55200 гривень, авансу.

У ході судового розгляду встановлено, що покійний ОСОБА_3 до часу своєї смерті проживав разом зі своєю дружиною ОСОБА_1 в одному будинку, що й остання не заперечувала. Даючи пояснення в судовому засіданні 11.02.2015 року, ОСОБА_1 зазначила про те, що їй було відомо про отримання від ОСОБА_2 грошей її покійним чоловіком, але яку суму не знає бо покійний розпоряджався грошима. Та він намагався оформити документи на будинок.

Допитана в якості свідка ОСОБА_8 показала, що покійний ОСОБА_3 визнавав факт отримання грошей від ОСОБА_2 за проданий їй житловий будинок, що й було ним зазначено в договорах.

Оскільки, відповідачка проживала з покійним у шлюбі однією сім'єю зі спільним веденням домашнього господарства то наявні підстави для ствердження, що отримані покійним від позивачки грошові кошти були ним використані на потреби своєї родини, так-як іншого не встановлено. А звідси, дані кошти як дохід сім'ї, стали об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

У силу ч. 1 ст. 608 ЦК України зобов'язання припиняється смертю боржника, якщо воно є нерозривно пов'язаним із його особою і в зв'язку із цим не може бути виконане іншою особою.

Та в силу вимог статей 1216-1218 ЦК України до ОСОБА_1 перейшли в порядку спадщини всі: права та обов'язки, що належали спадкодавцеві ОСОБА_3 на момент відкриття спадщини, які не припинились внаслідок його смерті.

Після смерті ОСОБА_3, ОСОБА_1 як його дружина прийняла за ним спадщину за законом, яку оформила у встановленому порядку.

Виходячи з наведеного, ОСОБА_1 як спадкоємець обов'язків покійного ОСОБА_3 несе перед ОСОБА_2 відповідальність із повернення авансу в сумі 55200 гривень.

Стосовно посилань апелянтки на те, що начебто підписи в договорах не вчинялись покійним ОСОБА_3 не знайшли свого належного підтвердження, а носять тільки декларативний характер. Оскільки це спростовується показами свідка ОСОБА_8 і крім цього про отримання грошей було відомо апелянтці. А також у ході апеляційного розгляду, колегія суддів роз'яснювала представнику ОСОБА_4 про необхідність доведення даної обставини належними й допустимими доказами. Та, не дивлячись на це, апелянтка не надала, колегії суддів таких доказів.

Звертаючись із позовом у листопаді 2014 року, ОСОБА_2 зазначала, що до 2012 року тривали події по самостійному отриманню від ОСОБА_1 завдатку. За весь цей період остання обіцяла їй, що поверне кошти або буде повернуто від ОСОБА_10 житловий будинок, який обманним шляхом отримав. Так-як, отримані від неї гроші вже були витрачені на потреби родини ОСОБА_1. У суді першої інстанції ОСОБА_1 зазначала, що ОСОБА_2 приходила по гроші.

Зазначена обставина вказує на те, що початок перебігу позовної давності для ОСОБА_2 розпочався з того моменту, коли вона повністю пересвідчилась в тім, що ОСОБА_1 не поверне їй завдаток, а тільки й надалі буде затягувати час для добровільно повернення боргу. Таким відліком початку перебігу позовної давності для позивачки слід уважати початок 2012 року, що не свідчить про сплив позовної давності.

Аналізуючи наведене, колегія суддів дійшла висновку, що рішення суду першої інстанції не можна визнати законним й обґрунтованим у цілому, а це у відповідності до вимог ч. 1 ст. 309 ЦПК України є підставою для його зміни в частині суми стягнення завдатку, та ухвалення в зв'язку із цим нового рішення. А звідси, апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Згідно вимог ч. 1 ст. 88 ЦПК України на користь відповідача з позивача, слід стягнути судові витрати у сумі 552 гривні та 276 гривень у відшкодування судового збору.

Виходячи з наведеного та керуючись вимогами статей 307, 309, 314, 316 і 319 ЦПК України, апеляційний суд, -

р і ш и в :

апеляційну скаргу ОСОБА_1, задоволити частково.

Рішення Берегівського районного суду від 11 лютого 2015 року змінити, ухваливши в справі нове рішення про часткове задоволення позову.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 55200 гривень сплаченого авансу та 552 гривні судового збору.

У задоволенні решти позовних вимог, відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 276 гривень у відшкодування судового збору.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржено в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів із дня набрання ним законної сили.

Головуючий : ___________________ Судді : ___________________

___________________