Справа № 454/1223/15-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31 серпня 2015 року Сокальський районний суд Львівської області у складі:

головуючого - судді Адамович М. Я. ,

при секретарі Калиш В.О.

позивача ОСОБА_1

представника відповідача ОСОБА_2

представника третьої особи ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Сокалі, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ДП "Львіввугілля", третя особа на стороні позивача ОСОБА_4 державна інспекція праці у Львівській області про визнання діянь протиправними та стягнення моральної шкоди,що спричинило приниження честі, гідності та ділової репутації,

в с т а н о в и в:

Позивач, ОСОБА_1, звернувся в суд з даним позовом до відповідача та третьої особи про визнання діянь протиправними та стягнення моральної шкоди, що спричинило приниження честі, гідності та ділової репутації, покликаючись на те, що до 22.06.2010р. він працював електрослюсарем підземним 4-го розряду дільниці стаціонарних установок (ДСУ), з повним робочим днем на «Шахті «Лісова» ДП «Львіввугілля», що в Сокальському районі Львівської області.

Після цього і до сьогоднішнього дня на підприємствах «Львіввугілля» не працював, так як його умисно не приймають на роботу.

В червні 2013 року він вирішив знову влаштуватись на роботу на будь яке з підприємств ДП «Львіввугілля», в т.ч. у його структурний підрозділ - «Шахту «Лісова», де працював до 2010 року. З цим питанням в червні 2013 року звертався декілька разів до директора «Шахти «Лісова» ОСОБА_5, однак останній йому відмовив у прийнятті на роботу, заявивши, що для влаштування на роботу на Шахту є більш достойні люди. Його ділові якості необгрунтовано було поставлено під сумнів.

Також, він неодноразово усно звертався з приводу прийому на роботу на будь яке із підприємств ДП «Львіввугілля» у відділ кадрів цього підприємства і там йому також відмовили, під тим приводом, що немає вільних вакансій, хоча йому достеменно було відомо, що як до звернення так і після цього люди приймались на роботу на підприємства ДП «Львіввугілля», і зокрема по його спеціальності і кваліфікації, однак «знаючі» люди твердили, що як правило, такі працевлаштування здійснювались «по знайомству» і не безкорисливо. Оскільки таких знайомих у позивача не було і немає, а з директором «Шахти» Лісова» він знаходиться у конфліктних відносинах, то влаштуватися на роботу у такий спосіб перспективи не було і немає. До цього часу ОСОБА_1 не працевлаштували.

Вважає, що це робиться умисно.

Зазначає, що у 2007 році закінчив Червоноградський державний технікум гірничих технологій та економіки за спеціальністю «Технологія підземної розробки корисних копалин» і здобув кваліфікацію гірничий технік-технолог, отже міг би працювати не тільки по спеціальності електрослюсаря підземного.

Навіть незважаючи на зареєстровані заяви позивача про прийом на роботу від 22.11. та 26.11.2013р. у ДП «Львіввугілля» та на «Шахті «Лісова», його на роботу не приймають, в той час як приймають інших за його професією (кваліфікацією), що є свідченням необгрунтованої відмови у прийняті на роботу, а відтак порушенням його конституційного немайнового права на працю, яке підлягає судовому захисту.

Згідно ч. 1 ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Відповідно до ч.2 ст. 23 ЦК України, моральна шкода полягає у душевних стражданнях, які фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї та приниженні її честі, гідності, а також ділової репутації.

Також, відшкодування моральної шкоди передбачене ст. 237-1 КЗпП.

Починаючи від дня звернення у червні 2013 року до відповідача із заявами про працевлаштування, протягом 2-х років позивача безпідставно не працевлаштовують, внаслідок чого він позбавлений можливості для реалізації своїх здібностей, і як наслідок тривалий час не має засобів для існування та змушений переносити душевні страждання через таку протиправну поведінку ДП «Львіввугілля», яке грубо порушує його конституційне право на працю і ставить під сумнів ділові якості, що у свою чергу принижує його честь, гідність і ділову репутацію.

Вказує, що внаслідок таких діянь відповідача порушений нормальний уклад його життя, а також зумовлена необхідність у прикладенні додаткових зусиль для його організації, з метою хоча б фізичного виживання тощо.

Враховуючи характер протиправної поведінки відповідача, глибину фізичних та душевних страждань, принципів поміркованості, розумності та справедливості, позивачу підлягає відшкодування за завдану моральну шкоду у розмірі 100 000 грн.

Також, зазначає, що за його заявою щодо таких діянь ДП «Львіввугілля» відкрито кримінальні провадження №0000996 від 11.09.2014р. та №0001090 від 02.10.2014р., за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 172 КК України (грубе порушення законодавства про працю), у яких у СВ Сокальського РВ ГУ МВСУ у Львівської області проводяться досудові розслідування.

Просить суд визнати діяння відповідача щодо неприйняття його на роботу на підприємства ДП «Львіввугілля» (не укладення з ним трудового договору) після подання відповідних заяв від 22.11. та 26.11.2013р. про працевлаштування - неправомірними та зобов'язати ДП «Львіввугілля» вирішити питання про його працевлаштування відповідно до вимог Закону; стягнути з ДП «Львіввугілля» в його користь 100 000 грн. на відшкодування моральної шкоди, спричиненої протиправною поведінкою щодо нього у зв'язку з безпідставним не працевлаштуванням та приниженням при цьому честі, гідності та ділової репутації.

12.06.2015 року представником відповідача ДП «Львівугілля» подано заперечення на позовну заяву, в якій зазначають, що позовні вимоги ОСОБА_1 про визнання дій неправомірними, зобов'язати ДП «Львіввугілля» вирішити питання про працевлаштування, стягнення моральної шкоди не визнають та вважають її незаконною та необгрунтованою.

Зокрема вказують , що ОСОБА_1. згідно наказу №123-к від 12.11.2004 року був прийнятий на роботу гірником підземним на ВП «Шахта «Лісова» ДП «Львіввугілля», а 25.05.2005 року переведений електрослюсарем підземним 4 розряду дільниці стаціонарного устаткування.

Наказом по шахті №52-к від 22.06.2010 року ОСОБА_1 звільнено з 21.06.2010 року за систематичне невиконання без поважних причин обов'язків, покладених на нього правилами внутрішнього трудового розпорядку п.3 ст.40 КЗпП України.

Рішенням Червоноградського міського суду Львівської області від 03.11.2010 року в позовних вимогах ОСОБА_1 до ДП «Львіввугілля» шахти «Лісова» в поновленні на роботі, скасування наказів, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, моральної шкоди - відмовлено.

Рішенням Апеляційного суду Львівської області від 29.03.2011 року частково задоволено апеляційну скаргу ОСОБА_1 - скасовано наказ №258 від 31.05.2010 року про притягнення ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності, змінено дату звільнення з 21.06.2010 року на 22.06.2010 року, в іншій частині рішеня Червоноградського міського суду залишено без змін.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних кримінальних справ від 02.06.2011 року у відкритті касаційного провадженні ОСОБА_1 відмовлено.

ОСОБА_1 зазначає, що з червня 2013 року вирішив знову влаштуватися на роботу на будь-яке з підприємств ДП «Львіввугілля» у тому числі на ВП «Шахта «Лісова» на посаду електрослюсаря підземного. Позивач вказує на те, що йому було відмовлено у прийнятті на роботу, а його ділові якості необгрунтовано було поставлено під сумнів.

Згідно ст.22 КЗпП України забороняється необгрунтована відмова у прийнятті на роботу. Науково-практичний коментар цієї статті говорить, що необгрунтованою відмовою при наявності вакантного робочого місця вважається відмова у прийнятті на роботу (невмотивовано чи мотивована) з посиланням на обставини, що належать до ділових якостей працівника. Інший коментар цієї норми тлумачить - необгрунтованою визнається будь-яка не заснована на оцінці ділових якостей відмова претендента на роботу.

Ділові якості - здатність фізичної особи виконувати певні трудові функції з урахуванням наявних у нього професійно-кваліфікаційних якостей, особистих якостей працівника.

Наказом по шахті «Лісова» №52-к від 22.06.2010 року до ОСОБА_1 застосовано дисциплінарне стягнення у вигляді звільнення за п.З п.1 ст.40 КЗпП України за систематичне невиконання працівником без поважних причин обовязків покладених на нього трудовим договорам або правилами внутрішнього трудового розпорядку, якщо до працівника раніше застосовувались заходи дисциплінрних стягнень.

Розірвання трудового договору з даної підстави згідно ст. 43 КЗпП України є можливим лише зі згоди профспілкового комітету членом якої є працівник.

Зазначає, що показовим до «ділового портрету» ОСОБА_1 є протокол №10 від 22.06.2010 року засідання профспілки працівників вугільної промисловості ВП «Шахта «Лісова» про розгляд подання адміністрації шахти від 08.06.2010 року №265, щодо надання згоди на звільнення електрослюсаря підземного ДСУ ОСОБА_1 До участі в засіданні профкому крім її членів та ОСОБА_1, запрошено голову Львівської територіальної профспілки ОСОБА_6 та представників ДП «Львіввуплля» ОСОБА_7, ОСОБА_8 Члени профспілки одноголосно проголосували про надання згоди на звільнення ОСОБА_1 по п.З. ч.1 ст.40 КЗпП України. Зазначає, що особистісна та професійна характеристика, яку надали запрошені та члени профспілки ОСОБА_1 була лише незадовільною.

В позовній заяві ОСОБА_1 посилається на відкриття кримінальних проваджень за його заявами про відмову у прийнятті на роботу, за якими Сокальське РВ ГУМВСУ у Львівській області проводить досудові розслідування: кримінальне провадження №0000996 від 11.09.2014 року та № 0001090 від 02.10.2014 року за ознаками правопорушення передбаченого ч.І. ст.172 КК України (грубе порушення законодавства про працю).

Постановою від 25.11.2014 року у кримінальному провадженні за № 0000996 від 11.09.2014 року та постановою від 25.11.2014 року у кримінальному провадженні за № 0001090 від 02.10.2014 року були закриті у зв'язку із відсутністю в діях службових осіб ДП «Львіввуплля» складу вказаного кримінального правопорушення.

Наведене свідчить про те, що ДП «Львіввуплля» у відношенні з ОСОБА_1 діяло правомірно та в межах норм чинного законодавства.

Просить в задоволенні позовних вимог відмовити.

Позивач ОСОБА_1 в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив задовольнити. В обґрунтування надав пояснення аналогічні викладеним в позовній заяві.

Представник відповідача ДП «Львіввугілля» ОСОБА_2 в судовому засіданні позовні вимоги не визнав та просив в задоволені позову відмовити. В обґрунтування надав пояснення аналогічні викладеним в запереченні на позовну заяву.

Представник третьої особи ОСОБА_4 державної інспекції праці у Львівській області ОСОБА_9 в судовому засіданні зазначила , що у вирішенні даного трудового спору покликається на розсуд суду.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_5 показав, що він працює директором ВП «Шахта «Лісова» ДП «Львіввугілля». 22.06.2010 року ОСОБА_1 звільнено з 21.06.2010 року за систематичне невиконання без поважних причин обов'язків, покладених на нього правилами внутрішнього трудового розпорядку п.3 ст.40 КЗпП України. Також, протягом 2010 року до позивача застосовувались заходи дисциплінарних стягнень (догани). Позивач має відповідну професію та кваліфікацію для роботи. Проте ОСОБА_1 було відмовлено в прийнятті на роботу у звязку з його особистими якостями, оскільки робота на підприємствах ДП «Львіввугілля» є роботою з підвищеною небезпекою, а на позивача колектив покластися не може. Він, як керівник підприємства, несе персональну відповідальність за прийняття на роботу працівників, і він не може , і не має права ризикувати безпекою шахтарів, враховуючи особисті якості позивача.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_10 показала, що вона працює заступником директора з кадрів та соціальних питань ДП «Львіввугілля». Вона веде прийом громадян разом з генеральним директором підприємства. ОСОБА_1 кілька раз приходив на прийом з приводу працевлаштування і під час цього йому було розяснено, що прийом на роботу громадян, за професією підземного електрослюсаря, на відокремлені підрозділи проводиться керівниками відокремлених підрозділів на підставі «Положення про відокремлений підрозділ», а не керівництвом ДП «Львіввугілля».

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_11 показав, що прийом на роботу громадян на відокремлені підрозділи проводиться керівниками відокремлених підрозділів на підставі «Положення про відокремлений підрозділ». Проте - головний інженер, заступник директора з виробництва, головний бухгалтер підрозділу призначаються на посаду і звільняються з посади керівником Підприємства, а головний механік за погодженням з відповідним структурним підрозділом Уповноваженого органу управління.

Заслухавши пояснення учасників, покази свідків, дослідивши письмові докази, оцінивши всі докази по справі в їх сукупності, суд дійшов до наступних висновків.

Статтею 43 Конституції України передбачено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується.

Судом установлено, що ОСОБА_1 працював на ВП «Шахта «Лісова» ДП «Львіввугілля» з 12.11.2004 року по 22.06.2010 року та його було звільнено за систематичне невиконання без поважних причин обов'язків, покладених на нього правилами внутрішнього трудового розпорядку п.3 ст.40 КЗпП України.

Рішенням Червоноградського міського суду Львівської області від 03.11.2010 року в позовних вимогах ОСОБА_1 до ДП «Львіввугілля» шахти «Лісова» в поновленні на роботі, скасування наказів, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, моральної шкоди - відмовлено.

Рішенням Апеляційного суду Львівської області від 29.03.2011 року частково задоволено апеляційну скаргу ОСОБА_1 - скасовано наказ №258 від 31.05.2010 року про притягнення ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності, змінено дату звільнення з 21.06.2010 року на 22.06.2010 року в іншій частині рішеня Червоноградського міського суду залишено без змін.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних кримінальних справ від 02.06.2011 року у відкритті касаційного провадженні ОСОБА_1 відмовлено.

Покликання позивача на те, що за його заявами про відмову у прийнятті на роботу, Сокальським РВ ГУМВСУ у Львівській області проводяться досудові розслідування за ознаками правопорушення передбаченого ч.1 ст.172 КК України (грубе порушення законодавства про працю) не знайшло свого підтвердження в судовому засіданні.

Постановою від 25.11.2014 року у кримінальному провадженні за № 0000996 від 11.09.2014 року та постановою від 25.11.2014 року у кримінальному провадженні за № 0001090 від 02.10.2014 року такі були закриті у зв'язку із відсутністю в діях службових осіб ДП «Львіввуплля» складу вказаного кримінального правопорушення.

Згідно ст.22 КЗпП України забороняється необгрунтована відмова у прийнятті на роботу.

Відповідно до Конституції України будь-яке пряме або непряме обмеження прав чи встановлення прямих або непрямих переваг при укладенні, зміні та припиненні трудового договору залежно від походження, соціального і майнового стану, расової та національної приналежності, статі, мови, політичних поглядів, релігійних переконань, членства у професійній спілці чи іншому об'єднанні громадян, роду і характеру занять, місця проживання не допускається.

Вимоги щодо віку, рівня освіти, стану здоров'я працівника можуть встановлюватись законодавством України.

Згідно п.5.4 Положення про відокремлений підрозділ «Шахта «Лісова» ДП «Львіввугілля» головний інженер, заступник директора з виробництва, головний бухгалтер підрозділу призначаються на посаду і звільняються з посади керівником Підприємства, а головний механік за погодженням з відповідним структурним підрозділом Уповноваженого органу управління. Всі інші працівники підрозділу призначаються на посаду та звільняються з посади керівником підрозділу.

З відповіді ДП «Львіввугілля» №111-242 від 31.08.2015р. встановлено, що за період з червня 2013 року по даний час на відокремлені підрозділи за професією «підземний електрослюсар» прийнято 582 робітника, в тому числі на ВП «Шахта «Лісова» - 94.

На протязі 2010-2015 років керівництвом ДП «Львіввугілля» накази про прийом працівників керівниками відокремлених підрозділів лише за згодою ДП «Львіввугілля» не видавались. Прийом на роботу громадян на відокремлені підрозділи проводиться керівниками відокремлених підрозділів на підставі «Положення про відокремлений підрозділ».

Як розяснено в п.6 Постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 06.11.1992 року «Про практику розгляду судами трудових спорів» відповідно до ч.2 ст.232 КЗпП суди безпосередньо розглядають позови про укладення трудових договорів: працівників, запрошених на роботу в порядку переведення з іншого підприємства, установи, організації; молодих спеціалістів, які закінчили вищий навчальний заклад і в установленому порядку направлені на роботу на дане підприємство, в установу, організацію; вагітних жінок, жінок, які мають дітей віком до трьох років або дитину-інваліда, а одиноких матерів - при наявності дитини віком до 14 років; виборних працівників після закінчення строку повноважень; працівників, яким надано право поворотного прийняття на роботу; інших осіб, з якими власник або уповноважений ним орган відповідно до чинного законодавства зобов'язаний укласти трудовий договір (наприклад, коли у випадках, передбачених законодавством, власник або уповноважений ним орган зобов'язаний приймати в порядку працевлаштування інвалідів і неповнолітніх, направлених на роботу в рахунок броні; осіб, які були звільнені в зв'язку з направленням на роботу за кордон, призовом на строкову чи альтернативну військову службу і повернулись після закінчення цієї роботи чи служби), або які вважають, що їм відмовлено в укладенні трудового договору всупереч гарантіям, передбаченим ст.22 КЗпП.

Судом установлено, що ОСОБА_1 не відноситься до категорії працівників з якими власник або уповноважений ним орган відповідно до чинного законодавства зобов'язаний укласти трудовий договір.

Згідно матеріалів справи, позивачем було зареєстровано дві заяви про його працевлаштування, одна на ім»я директора ВП «Шахта «Лісова» ДП «Львіввугілля» , інша на ім»я в.о. генерального директора ДП «Львіввугілля».

В ході розгляду справи, судом установлено, що прийом на роботу робітників за професією «підземний електрослюсар» проводиться виключно керівниками відокремлених підрозділів, а не керівником ДП «Львіввугілля».

У випадку із позивачем - це керівник ВП «Шахта Лісова» ДП «Львіввугілля».

Крім цього, позивач працював на ВП «Шахта «Лісова» , однак був звільнений з роботи за систематичне невиконання без поважних причин обовязків, покладеними на нього правилами внутрішнього трудового розпорядку.

Як установлено з протоколу №10 від 22.06.2010 року засідання профспілки працівників вугільної промисловості ВП «Шахта «Лісова» про розгляд подання адміністрації шахти від 08.06.2010 року №265, щодо надання згоди на звільнення електрослюсаря підземного ДСУ ОСОБА_1, його особистісна та професійна характеристика, яку надали запрошені та члени профспілки була виключно незадовільною.

За таких обставин, суд дійшов до висновку, що керівник ВП «Шахта Лісова» ДП «Львіввугілля» обґрунтовано відмовив у прийнятті на роботу позивача, врахувавши його ділові якості.

Таким чином, в позовній вимозі про визнання діяння відповідача щодо неприйняття його на роботу на підприємства ДП «Львіввугілля» (не укладення з ним трудового договору) після подання відповідних заяв від 22.11. та 26.11.2013р. про працевлаштування - неправомірними та зобов'язати ДП «Львіввугілля» вирішити питання про його працевлаштування відповідно до вимог Закону слід відмовити.

Разом з тим, відповідно до ст.23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Крім цього, згідно ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Позивачем ОСОБА_1 суду не представлено, а судом не здобуто жодних доказів, що йому заподіяно моральної шкоди.

Таким чином, суд дійшов до висновку, що вимоги позивача, щодо відшкодування моральної шкоди є необгрунтованими та такими, що не підлягають до задоволення.

Також, відповідно до ч.1 ст.3 ЗУ «Про судовий збір» судовий збір справляється за подання до суду позовної заяви та іншої заяви, передбаченої процесуальним законодавством.

Статтею 4 ЗУ «Про судовий збір» у справах майнового характеру розмір судового збору, становить 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,2 розміру мінімальної заробітної плати та не більше 3 розмірів мінімальної заробітної, встановленої законом на 1 січня календарного року, а у справах немайнового характеру - 0,2 розміру мінімальної заробітної плати.

У випадках об'єднання в одній заяві вимог як майнового, так і немайнового характеру судовий збір згідно з частиною третьою статті 6 Закону України «Про судовий збір» підлягає сплаті як за ставками, встановленими для позовів майнового характеру, так і за ставками, встановленими для позовних заяв зі спорів немайнового характеру. При цьому судовий збір може бути сплачений окремо за кожною вимогою або загальною сумою за всіма позовними вимогами.

Під час розгляду справи встановлено, що ОСОБА_1 звернувся до суду з позовними вимогами про визнання діянь протиправними та стягнення моральної шкоди, що спричинило приниження честі, гідності та ділової репутації в розмірі 100 000 грн., тобто як майнового так і не майнового характеру.

Таким чином, з позивача ОСОБА_1 слід стягнути в дохід держави 756 грн. 40 коп. недоплаченого судового збору.

Керуючись ст.ст. 10, 60, 212, ЦПК України, суд, -

в и р і ш и в:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ДП "Львіввугілля", третя особа на стороні позивача ОСОБА_4 державна інспекція праці у Львівській області про визнання діянь протиправними та стягнення моральної шкоди, що спричинило приниження честі, гідності та ділової репутації відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 756 (сімсот п»ятдесят шість) 40 коп. судового збору.

Рішення може бути оскаржене сторонами в апеляційному порядку до Апеляційного суду Львівської області через Сокальський районний суд шляхом подання в 10-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги, а особами, які приймали участь у справі, але не були присутні під час оголошення рішення, протягом 10 днів з часу отримання копії рішення.

Головуючий: М. Я. Адамович