АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 вересня 2015 року м. Дніпропетровськ колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

Головуючого судді: Рудь В.В.

суддів: Ткаченко І.Ю., Повєткіна В.В.

при секретарі: Левцунову І.В.

Розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Дніпропетровську цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 13 січня 2014 року за позовом Публічного акціонерного товариства ОСОБА_3 «Приватбанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, -

В с т а н о в и л а :

У липні 2013 року ПАТ ОСОБА_3 «Приватбанк» звернулось з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості(а.с.2-4).

Позивач зазначав, що відповідно до укладеного договору № б/н від 12.09.2007 року ОСОБА_2 отримав 12.09.2007 року кредит у розмірі 3000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 24,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

Відповідач підтвердив підписом свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою складає між ним та банком договір.

Відповідно до п.9.12 Умов та правил надання банківських послуг договір діє протягом 12 місяців з моменту підписання. Якщо протягом цього терміну жодна зі сторін не проінформує іншу сторону про припинення дії договору, він автоматично лонгується на такий же термін.

У звязку з порушеннями зобовязань за кредитним договором відповідач станом на 03.07.2013 року згідно розрахунку має заборгованість у сумі 23951,12 грн., яка складається із наступного: 3000,00 грн. - заборгованість за кредитом; 11879,40 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 7455,00 грн. заборгованість по комісії за користування кредитом; а також штрафи відповідно до п.8.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500,00 грн. штраф(фіксована частина); 1116,72 грн. штраф(процентна складова).

Посилаючись на викладені обставини, позивач просив стягнути з відповідача зазначену заборгованість за кредитним договором № б/н від 121.09.2007 року.

Рішенням Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 13 січня 2014 року стягнуто з ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства ОСОБА_3 «Приватбанк» у рахунок повернення заборгованості за кредитним договором № б/н від 12.09.2007 року 23951,12 грн., яка складається з наступного: заборгованість за кредитом - 3000,00 грн.; заборгованість по процентам за користування кредитом - 11879,40 грн.; заборгованість по комісії за користування кредитом - 7455,00 грн.; штраф(фіксована частина) - 500,00 грн; штраф(процентна складова) - 1116,72 грн., судовий збір у розмірі 239,51 грн.(а.с.43-44).

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить рішення суду скасувати, ухвалити нове рішення про відмову ПАТ КБ «Приватбанк» в задоволенні позову за пропуском строку позовної давності, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права(а.с.71-74).

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в у межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Статтею 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти(ч.1 ст.1048 ЦК України).

Відповідно до ст.509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Згідно ст.526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст.527 ЦК України боржник зобовязаний виконати свій обовязок, а кредитор прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно ч.1 ст.626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Договір є обов'язковим для виконання сторонами - ст.629 ЦК України).

Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) - ст.610 ЦК України.

За положеннями ст.612 ЦК України одним із видів порушення зобов'язання є прострочення - невиконання зобов'язання в обумовлений сторонами строк.

Згідно ч.1 ст.530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Наслідки прострочення позичальником повернення позики визначено у ст.1050 ЦК України, ч.2 якої передбачено: якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст.1048 цього Кодексу.

По справі встановлено, що між ЗАТ ОСОБА_3 «Приватбанк», назва якого змінена на ПАТ ОСОБА_3 «Приватбанк»(а.с.20), та ОСОБА_2 укладено кредитний договір № б/н від 12.09.2007 року, за умовами якого останній отримав 12.09.2007 року кредит у розмірі 3000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 24,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки(а.с.9-10).

Станом на 03.07.2013 року позивач визначив у позичальника заборгованість за кредитним договором № б/н від 12.09.2007 року у сумі 23951,12 грн., яка складається із наступного: 3000,00 грн. - заборгованість за кредитом; 11879,40 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 7455,00 грн. заборгованість по комісії за користування кредитом; а також штрафи відповідно до п.8.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500,00 грн. штраф(фіксована частина); 1116,72 грн. штраф(процентна складова)(а.с.5-8).

Задовольняючи позов ПАТ КБ «Приватбанк» про стягнення з ОСОБА_2 зазначених сум в рахунок повернення заборгованості за кредитним договором № б/н від 12.09.2007 року, суд виходив із обставин невиконання відповідачем умов договору.

Однак такі висновки суду не можна визнати обгрунтованими з огляду на наступне.

Так, із змісту заяви ОСОБА_2 на укладення кредитного договору № б/н від 12.09.2007 року, вбачається, що сторонами договору передбачено порядок погашення заборгованості щомісячними платежами(а.с.9-10).

Отже, погашення кредитної заборгованості та строки сплати чергових платежів визначено місяцями, що входить до змісту зобов'язання, яке виникло на основі кредитного договору № б/н від 12.09.2007 року, а відтак право кредитора вважається порушеним з моменту недотримання боржником строку погашення кожного чергового платежу і початок перебігу позовної давності у зв'язку з цим починається з моменту порушення строку його погашення, тобто з моменту(місяця, дня) невиконання позичальником зобов'язання щодо погашення чергового платежу.

Строк виконання кожного щомісячного зобов'язання згідно з ч.3 ст.254 ЦК України спливає у відповідне число останнього місяця строку.

Із розрахунку заборгованості за кредитним договором № б/н від 12.09.2007 року, складеного ПАТ КБ «Приватбанк» станом на 03.07.2013 року, вбачається, що після отримання 12.09.2007 року кредитних коштів відповідних платежів на погашення кредиту ОСОБА_2 не вносив(а.с.5-8).

Згідно ст.256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

За правилами ст.257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

За загальним правилом перебіг позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила ч.1 ст.261 ЦК України.

Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що наведені у ст.ст.252-255 ЦК України. При цьому початок перебігу позовної давності пов'язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи - ст.261 ЦК України, за змістом якої початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові - ч.4 ст.267 ЦК України.

Як видно із справи, в заяві про перегляд заочного рішення суду від 13 січня 2014 року, яким задоволено позов ПАТ КБ «Приватбанк», ОСОБА_2 в числі іншого зазначав, що кредитна картка була видана 12.09.2007 року, строк дії картки один рік і саме з цієї дати починає перебіг позовної давності, строк якої закінчився 12.09.2011 року, позов до суду подано 24.07.2013 року. У зв'язку з заочним розглядом справи він був позбалений можливості заявити про застосування наслідків спливу позовної давності(а.с.53-56).

На обставини щодо пропуску ПАТ КБ «Приватбанк» позовної давності ОСОБА_2 посилається і в апеляційній скарзі(а.с.71-74).

Заперечуючи проти доводів апеляційної скарги представник ПАТ КБ «Приватбанк» в судовому засіданні апеляційної інстанції не спростував твердження відповідача про пропуск ПАТ КБ «Приватбанк» позовної давності.

Що стосується копії анкети-заяви від імені ОСОБА_2, яка досліджена в судовому засіданні апеляційної інстанції за клопотанням представника ПАТ КБ «Приватбанк»(а.с.83), то за змістом остання не містить інших строків позовної давності станом на час укладання кредитного договору № б/н від 12.09.2007 року, ніж визначених ст.257 ЦК України.

Таким чином, враховуючи, що предметом апеляційного оскарження є рішення суду, яке ухвалено в порядку заочного розгляду справи(Глава 8 ЦПК України), тобто без участі відповідча ОСОБА_2, який за наведених обставин був позбавлений можливості в суді першої інстанції заявити про застосування наслідків спливу позовної давності в порядку ч.4 ст.267 ЦК України, колегія суддів приймає до уваги заяву ОСОБА_2, наведену ним в заяві про перегляд заочного рішення суду від 13 січня 2014 року, щодо застосування наслідків спливу позовної давності.

Оскільки з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором № б/н від 12.09.2007 року ПАТ КБ «Приватбанк» звернулось до суду 24 липня 2013 року(а.с.2-4), тобто з пропуском позовної давності, про застосування якої заявив ОСОБА_2, що відповідно до ч.4 ст.267 ЦК України є підставою для відмови у позові, то колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції з наведених мотивів на підставі п.4 ст.309 ЦПК України підлягає скасуванню, з ухваленням нового рішення про відмову ПАТ КБ «Приватбанк» в задоволенні позову до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості.

Керуючись ст.ст.303,307,309,316 ЦПК України колегія суддів,-

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 13 січня 2014 року скасувати.

Публічному акціонерному товариству ОСОБА_3 «Приватбанк» в задоволенні позову до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, відмовити.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржено в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий -

Судді -