Справа № 200/515/14-ц
Провадження № 2/200/1253/13
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 грудня 2014 року Бабушкінський районний суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючого - судді Кудрявцевої Т.О.

при секретарі - Ханберовій Н.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Дніпропетровську цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з вищезазначеним позовом. В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що відповідно до укладеного договору № 2005-1612/389 від 16.12.2005 року ОСОБА_1 16.12.2005 року отримала кредит у розмірі 5000,00 доларів США у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 12,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Позивач свої зобов"язання за договором та угодою виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу кредит у розмірі, встановленому договором. Відповідач у порушення зобов»язань за договором не надавала своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами, тому станом на 20.12.2013 року має заборгованість у розмірі 13 324,54 долари США, яка складається з: 5000,00 доларів США - заборгованості за кредитом, 8099,54 долари США - заборгованості по процентам за користування кредитом, 225,00 доларів США - заборгованості по комісії за користування кредитом.

Позивач просить стягнути з відповідача на його користь заборгованість у розмірі 13 324,54 долари США та понесені витрати по справі.

В судовому засіданні представник позивача, посилаючись на обставини, викладені в позові, позовні вимоги підтримав.

В судовому засіданні відповідач з представниками позовні вимоги не визнали, просили застосувати до вимог позивача строк позовної давності.

Вислухавши осіб, які з"явилися, дослідивши докази у справі, суд вважає, що заявлені позовні вимоги задоволенню не підлягають, зважаючи на наступне.

Згідно ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України.

У відповідності до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором.

Згідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.

У відповідності до ст.ст. 10, 60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Згідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін, при цьому кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідно до ст.57 цього Кодексу доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів.

Як встановлено в судовому засіданні, 16.12.2005 року між ЗАТ КБ "ПриватБанк", який змінив найменування на Публічне акціонерне товариство комерційний банк "ПриватБанк", та ОСОБА_1 був укладений Договір № 2005-1612/389 про відкриття картрахунку та обслуговування платіжної карти, відповідно до умов якого ОСОБА_1 16.12.2005 року отримала кредит у розмірі 5000,00 доларів США у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 12,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом.

В зв"язку з неналежним виконанням відповідачем умов договору станом на 20.12.2013 року створилася заборгованість у розмірі 13 324,54 доларів США, яка складається з: 5000,00 доларів США - заборгованості за кредитом, 8099,54 долари США - заборгованості по процентам за користування кредитом, 225,00 доларів США - заборгованості по комісії за користування кредитом.

Разом з цим, в судовому засіданні, до винесення судом рішення у справі, відповідачем з представниками була надана заява про застосування позовної давності до позовних вимог позивача.

Відповідно до ч.1, 3 ст. 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення.

Строк та термін можуть бути визначені актами цивільного законодавства, правочином або рішенням суду. Частиною 1 ст. 252 ЦК України передбачено, що строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами.

У відповідності до ст. 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

Згідно до ч.1, 5 ст. 254 ЦК України строк, що визначений роками, спливає у відповідні місяць та число останнього року строку.

Якщо останній день строку припадає на вихідний, святковий або інший неробочий день, що визначений відповідно до закону у місці вчинення певної дії, днем закінчення строку є перший за ним робочий день.

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

У відповідності до ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Відповідно до ст. 260 ЦК України позовна давність обчислюється за загальними правилами визначення строків, встановленими статтями 253-255 цього Кодексу.

Згідно до ч.1, 5 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

За зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

У відповідності до ч.3 статті 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Відповідно до ч.4 цієї статті сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у озові.

Згідно до ч.5, якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту.

Відповідно до п.1.1. Договору № 2005-1612/389 про відкриття картрахунку та обслуговування платіжної карти від 16.12.2005 року строком дії кредитного ліміту і відповідно картки - встановлено 1 рік, тобто до 16.12.2006 року включно. В розрахунку заборгованості за договором, наданим позивачем, початок заборгованості відповідача відраховується з 22.01.2007 року. Таким чином, трирічний строк позовної давності, встановлений ст. 257 ЦК України, сплив у січні 2010 року. Із даним позовом позивач звернувся до суду 16.01.2014 року, тобто із пропуском встановленого законом трирічного строку.

Тобто, відповідно до наведених положень законодавства, початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Таким чином, у разі неналежного виконання позичальником зобов"язань за кредитним договором позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинно обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу.

Як встановлено судом та зазначено у позовній заяві, відповідач не виконав умов договору щодо погашення боргу як до 16.12.2006 року так і до 22.01.2007 року, проте позивач звернувся до суду з позовом про захист свого порушеного права лише 16.01.2014 року, тобто з пропуском встановленого ст. 257 ЦК України трирічного строку позовної давності, заяву про поновлення такого строку суду не надавав.

Зважаючи на надання в ході розгляду справи відповідачем заяви про застосування позовної давності, відсутності від позивача заяви про поновлення строку позовної давності в т.ч. пропущеного з поважних причин, суд вважає, що позовні вимоги позивача задоволенню не підлягають.

З вищенаведених підстав суд вважає необгрунтованими доводи представника відповідача в судовому засіданні про те, що вказаний кредитний договір діє необмежений період часу та був автоматично пролонгований його сторонами на такий само строк - 12 місяців в зв"язку з тим, що жодна із його сторін не проінформувала іншу про припинення договору.

Крім того, відповідно до п.4.6. вказаного Договору про відкриття картрахунку та обслуговування платіжної карти, продовжити строк дії картки та всіх інших карт, випущених для довірених осіб, з новою датою закінчення строку дії, банк зобов"язаний лише при наявності коштів на картрахунку для сплати послуг по виконанню розрахункових операцій по картрахунку.

Разом з цим, будь-яких доказів того, що на картрахунку відповідача були в наявності кошти для сплати послуг по виконанню розрахункових операцій та банком був продовжений строк дії картки, після його закінчення, із зазначенням нової дати закінчення строку її дії позивачем суду не надано. Натомість, як вбачається з матеріалів справи, на картрахунку на ім"я відповідачки весь цей період були відсутні будь-які грошові кошти..

Приймаючи рішення про відсутність підстав для задоволення позову в зв"язку з пропущенням позивачем позовної давності, суд також бере до уваги зміст постанови судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 18.06.2014 року, ухваленої у цивільній справі № 6-61цс14, в якій висловлена правова позиція щодо неоднакового застосування судами вимог матеріального права, що потягло ухвалення судом касаційної інстанції різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах, що розглядаються у даній справі, а також положення ч.1 ст. 360 7 ЦПК України, відповідно до якого рішення Верховного Суду України, прийняте за наслідками розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначену норму права, та для всіх судів України. Суди зобов'язані привести свою судову практику у відповідність із рішенням Верховного Суду України.

Зважаючи на відсутність підстав для задоволення позову, відповідно до ст.88 ЦПК України не підлягають відшкодуванню за рахунок відповідача понесені позивачем судові витрати.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.10, 11, 60, 212-215 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В:

Відмовити Публічному акціонерному товариству комерційний банк «ПриватБанк» у задоволенні позовних вимог до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Дніпропетровської області через Бабушкінський районний суд м. Дніпропетровська шляхом подачі в 10-ти денний строк з дня його проголошення апеляційної скарги.

Суддя Т.О. Кудрявцева

явцева