Справа № 463/775/14 Головуючий у 1 інстанції: Стрепко Н.Л.
Провадження № 22-ц/783/505/15 Доповідач в 2-й інстанції: Ванівський О. М.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 лютого 2015 року м. Львів

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області у складі: головуючого судді: Ванівського О.М.,

суддів: Богонюка М.Я., Шеремети Н.О.,

при секретарі: Жукровській Х.І.,

за участю: апелянта(позивача) - ОСОБА_2 та його представника - ОСОБА_3,

представників відповідача - Козака А.І., Титаренка Ю.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові в залі суду цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Личаківського районного суду м. Львова від 12 березня 2014 року, -

в с т а н о в и л а:

В лютому 2014 р. ОСОБА_2 звернувся в суд із позовом до Державного підприємства "Львівський науково-дослідний радіотехнічний інститут" про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

Рішенням Личаківського районного суду м.Львова від 12 березня 2014р. в задоволенні позову ОСОБА_2 до ДП "Львівський науково-дослідний радіотехнічний інститут" про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні - відмовлено.

Дане рішення оскаржив позивач ОСОБА_2, просить його скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог. Вказує на те, що він не погоджується із висновком суду про відсутність вини відповідача у зв'язку з арештом рахунків. Вважає, що судом неправильно встановлені обставини справи, оскільки саме з вини відповідача з ним вчасно не був проведений розрахунок при звільненні. Зазначає, що розрахунок з ним проведено 05.02.2014 р. внаслідок примусового виконання судового наказу від 29.06.2012 р., проте вказана обставина не звільняє відповідача від обов`язку щодо виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні. Враховуючи вищевикладене просить суд скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким задовольнити його позовні вимоги.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення апелянта та його представника на підтримання доводів апеляційної скарги, представників відповідача на її заперечення, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення частково, а рішення Личаківського районного суду м.Львова від 12 березня 2014 року скасуванню з наступних підстав.

Згідно ст.1 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до ст.213 ЦПК Українирішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно ст.214 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження, які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин, яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам закону судове рішення не відповідає.

Відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_2, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач не міг провести розрахунок, оскільки на все майно, кошти і рахунки було накладено арешт органами державної виконавчої служби, а відтак відсутня вина відповідача за невчасний розрахунок при звільненні, що виключає відповідальність по відшкодуванню за час затримки.

Проте, погодитись з такими висновками суду, колегія суддів не може з таких підстав.

На підставі ст. ст. 10, 60, 61 ЦПК Україникожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Обставини визнані сторонами, не підлягають доказуванню. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Як вбачається із матеріалів справи та встановлено судом, що позивач ОСОБА_2 працював на посаді провідного інженера-конструктора на ДП Львівський науково-дослідний радіотехнічний інституту. Згідно наказу №173к від 30.07.2012р. його звільнено із роботи 31.07.2012р. у зв'язку із виходом на пенсію за віком на підставі ст.38 КЗпП України.(а.с.4,5).

При звільненні йому була нарахована, але не виплачена заробітна плата. Повний розрахунок із позивачем було проведено 28.01.2014р. Середньоденний заробіток ОСОБА_2 перед звільненням складав 120,75 грн.(без врахування обов'язкових податків і зборів).

Відповідно до ч.2 ст.47 КЗпП Українивласник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 116 КЗПП Українипередбачено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

Частиною першою статті 117 цього ж Кодексу визначено, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Пленум Верховного Суду України у п.20 постанови від 24 грудня 1999 року №13 "Про практику застосування судами законодавства про оплату праці"роз'яснив, що установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред'явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст.117 КЗпПстягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності.

Із врахуванням наведеного, встановлено, що відповідач не дотримав вимог ст. 116 КЗпП Україниі в день звільнення ОСОБА_2 не виплатив йому належні при звільненні суми.

Аналіз зазначених вище норм дає підстави для висновку про те, що відсутність фінансово - господарської діяльності або коштів у підприємства, у тому числі арешт його рахунків, не виключає його вини у невиплаті належних звільненому працівникові коштів та не звільняє роботодавця від відповідальності, передбаченої ст. 117 КЗпП України.

Зазначена правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду України №6-64цс/13 від 03.07.2013 року, яка згідно зі ст. 367-7 ЦПК Україниє обов'язковою для всіх судів України.

Разом з тим, колегія суддів не погоджується із розрахунком середнього заробітку наданого апелянтом, оскільки такий не ґрунтується на матеріалах справи і чинному законодавству.

Як вбачається із постанови державного виконавця про закінчення виконавчого провадження ВП №34678587 від 05.02.2014р.(а.с.31) розпорядженням від 28.01.2014р. заборговані кошти перераховані ОСОБА_2, чим фактично виконано в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом. Отже період стягнення середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні становить з 01.08.2012р. до 28.01.2014р..

Згідно п.8 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

Абзацом другим пункту восьмого Порядку обчислення середньої заробітної плати (постанова Кабінету Міністрів України №100 від 08.02.1995 року) передбачено, що у разі коли середня місячна заробітна плата визначена законодавством як розрахункова величина для нарахування виплат і допомоги, вона обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати, розрахованої згідно з абзацом першим цього пункту, на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді.

Згідно з абзацом третім цього ж пункту, середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні два календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, встановленим з дотриманням вимог законодавства.

Встановлено, що розрахована відповідно до наведеного вище Положення середньоденна заробітна плата ОСОБА_2 становить 120,75 грн.(а.с.162), а число робочих днів - 0,5(1 робочий день у квітні та 0 робочих днів у травні 2012 року(а.с.154,162)).

Як вбачається із Наказу №127 від 20.04.2012р. "Про тимчасовий режими роботи"(а.с.23) з 01.07.2012р. встановлено режим роботи один день в місяць.

Період затримки у виплаті ОСОБА_2 належних сум - 9 робочих днів(0,5 роб.днів Х 18 місяців) (з 01.08.2012 року до 28.01.2014 року).

Отже, до виплати ОСОБА_2 належить 1086,75 грн. без урахування обов'язкових податків і зборів(120,75грн. Х 9 роб.днів).

Відповідно до п.2 ч.1 ст.307 ЦПК України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове рішення по суті позовних вимог.

Згідно ч.1 ст.309 ЦПК Українипідставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення є: неповне з'ясування судом обставин справи, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими; невідповідність висновків суду обставинам справи; порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

За вищенаведених обставин, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції неповно з'ясував обставини, що мають значення для справи, не дав належної оцінки всім обставинам і доказам по справі в їх сукупності, та невірно застосував норм матеріального права, що відповідно до положень ст. 309 ЦПК Україниє підставами для скасування рішення суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст.303, 304, п.2 ч.1 ст.307, 309, 314, 316, 317 ЦПК України, колегія суддів, -

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - задовольнити частково.

Рішення Личаківського районного суду м. Львова від 12 березня 2014 року - скасувати та ухвалити нове, яким позовні вимоги ОСОБА_2 до ДП "Львівський науково-дослідного радіотехнічного інституту" про стягнення середнього заробітку за затримку розрахунку при звільненні - задовольнити частково.

Стягнути з Державного підприємства "Львівський науково-дослідний радіотехнічний інститут" на користь ОСОБА_2 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні, а саме з 01 серпня 2008 року до 28 січня 2014 року в сумі 1086,75 грн.(без врахування обов'язкових податків і зборів).

Рішення Апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржене безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий: О.М.Ванівський

Судді: М.Я.Богонюк

Н.О.Шеремета