Справа № 443/1885/14 Головуючий у 1 інстанції: Сидорака Б.Г.
Провадження № 22-ц/783/1584/15 Доповідач в 2-й інстанції:Штефаніца Ю. Г.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 лютого 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого: Штефаніци Ю.Г.

суддів: Берези В.І., Бойко С.М.,

за участі судового секретаря: Брикайло М.В.,

представника позивача ОСОБА_2 - ОСОБА_3, розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою представника позивача ОСОБА_2 - ОСОБА_3 на рішення Жидачівського районного суду Львівської області від 01 грудня 2014 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Гніздичівського державного спиртового заводу про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку та компенсації у зв'язку з втратою частини заробітної плати через порушення термінів її виплати,-

встановила:

В жовтні 2014 року позивач ОСОБА_2 звернувся в суд з позовом до Гніздичівського державного спиртового заводу про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку з 08.06.2011 року по 14.02.2014 рокув сумі 83983,38 грн. та 140,23 грн. компенсації у зв'язку з втратою частини заробітної плати через порушення термінів її виплати за період з липня 2012 року по лютий 2014 року.

На обґрунтування позовних вимог позивається на те, що при звільненні з Гніздичівського державного спиртового заводу в червні 2011 року з ним не було проведено повного розрахунку та не виплачено заробітної плати зачас роботи на цьому підприємстві за серпень-грудень 2009 року та за січень-травень 2010 року. За рішенням Жидачівського районного суду від 23 липня 2012 року з відповідача, Гніздичівського державного спиртового заводу, в користь ОСОБА_2 стягнуто заборгованість по заробітній платі в сумі 23 372,20 грн. та компенсацію у зв'язку з втратою частини заробітної плати через порушення термінів її виплати в сумі 1474,67 грн.. На виконання цього судового рішення виплата заборгованих коштів йому була здійсненна лише 14.02.2014 року.

Рішенням Жидачівського районного суду Львівської області від 01 грудня 2014 рокуу задоволенні вказаного позову ОСОБА_2 відмовлено у зв'язку з пропуском позивачем трьох місячного строку звернення до суду для захисту порушеного права.

Це рішення суду оскаржила представник ОСОБА_3, яка діє в інтересах та від іменні ОСОБА_2 В апеляційній скарзі, посилається на незаконність, необґрунтованість оскаржуваного рішення, на допущені судом порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, постановлення рішення без повного і всебічного з'ясування обставин справи, без належної оцінки всіх доказів.

Апелянт зазначає, що суд першої інстанції, безпідставно відмовив в задоволенні позовної вимоги позивача із застосуванням позовної давності в 3 місяці, не врахувавши при цьому рішення Конституційного суду України №8-рп/2013 щодо не розповсюдження положень ст.233 КзПП України на звернення працівників до суду з позовами про стягнення заробітної плати. Крім того стверджує, що судом не взято до уваги, що відповідач повністю визнав позов та не звертався до суду з заявою про застосування строків позовної давності. Просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги ОСОБА_2 (а.с. 21-22).

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника ОСОБА_3 на обґрунтування апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів не знаходить достатніх підстав для задоволення скарги та для скасування рішення суду першої інстанції.

Згідно зі ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржуване рішення суду вказаним вимогам закону в цілому відповідає.

Відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_2, районний суд виходив з того, що позивач без поважних причин пропустив передбачений ст.233 КЗпП України тримісячний строк звернення до суду за захистом своїх трудових прав.

Колегія суддів в основному погоджується з таким висновком суду першої інстанції, так як він щодо вимог про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку зроблений з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

За змістом ст.2 КЗпП України право громадян на працю, - тобто на одержання роботи з оплатою праці не нижче встановленого державою мінімального розміру, - включаючи право на вільний вибір професії, роду занять і роботи, забезпечується державою. Працівники реалізують право на працю шляхом укладення трудового договору про роботу на підприємстві, в установі, організації або з фізичною особою.

У відповідності до положень ч.2 ст.47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

Відповідно до вимог ч.1 ст.116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення.

Частиною 1 ст.117 КЗпП України визначено, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Згідно роз'яснень п.20 постанови Пленум Верховного Суду України від 24 грудня 1999 року за №13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред'явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст.117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності.

Відповідно до ч.1 ст.233 КЗпП України, працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки.

Рішенням Конституційного Суду України від 22.02.2012 року у справі №4-рп/2012 щодо офіційного тлумачення положень статті 233 КЗпП України у взаємозв'язку з положеннями статей 117, 237-1 цього Кодексу встановлено, що положення ч.1 ст.233 КЗпП України у взаємозв'язку з положеннями статей 116,117, 237-1 цього Кодексу слід розуміти так, що для звернення працівника до суду з заявою про вирішення трудового спору щодо стягнення середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку при звільненні та про відшкодування завданої при цьому моральної шкоди встановлено тримісячний строк, перебіг якого розпочинається з дня, коли звільнений працівник дізнався або повинен був дізнатися про те, що власник або уповноважений ним орган, з вини якого сталася затримка виплати всіх належних при звільненні сум, фактично з ним розрахувався.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, рішенням Жидачівського районного суду Львівської області від 23 липня 2012 року задоволено позов ОСОБА_2 та стягнуто з Гніздичівського державного спиртового заводу в його користь заборгованість по заробітній платі в сумі 23372,20 грн. та компенсацію у зв'язку з втратою частини заробітної плати через порушення термінів її виплати в сумі 1474,67 грн. (а.с.6).

Згідно повідомлення відділу ДВС Жидачівського РУЮ №1690/09-20 від 10.06.2014 року остаточний розрахунок із ОСОБА_2 по виплаті заборгованості по заробітній платі проведено 14.02.2014 року (а.с.9).

Представник позивачаОСОБА_3 в ході апеляційного розгляду справи підтвердила ту обставину що ОСОБА_2 фактично отримав заборговані йому кошти за рішенням суду в лютому 2014 року.

Перебіг трьохмісячного строку звернення до суду починається з наступного дня після проведення виплат заборгованості по заробітній платі незалежно від тривалості затримки розрахунку - така правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду України у справі №6-77цс11 від 26.12.2011 року, яка згідно вимог ст.360-7 ЦПК України є обов'язковою для усіх судів України.

Оскільки з даним позовом ОСОБА_2, діючи через свого представника ОСОБА_3, звернувся до суду лише 17.10.2014 року, тобто з пропуском трьохмісячного строку, визначеного ст.233 КЗпП України, поважних причин його пропуску не навів, то колегія суддів вважає, що районний суд обґрунтовано відмовив у задоволенні позову із зазначених підстав щодо стягнення середнього заробітку за весь час затримки розрахунку.

Не підлягає задоволенню і вимоги позивача щодо стягнення компенсації у зв'язку з втратою частини заробітної плати через порушення термінів її виплати за період з липня 2012р. по лютий 2014 року, тобто, з часу постановлення рішення Жидачівського районного суду Львівської області від 23 липня 2012 року по день фактичного розрахунку 14.02.2014 року.

Положенням статті 34 Закону передбачено компенсацію працівникам втрати частини заробітної плати у зв'язку із порушенням строків її виплати, що провадиться відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари і тарифів на послуги у порядку, встановленому чинним законодавством. Згідно зі статтями 1, 2 Закону України „Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати" від 19 жовтня 2000 року № 2050-III підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи), а саме у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати нарахованих громадянам грошових доходів: пенсії, соціальних виплат, стипендії, заробітної плати (грошового забезпечення) тощо.

Відповідно до Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати, затвердженого постановою КМУ від 21.02.2001 р. № 159, Нарахування компенсації провадиться один раз безпосередньо перед виплатою заборгованості із заробітної плати.

З матеріалів справи вбачається, що за рішенням Жидачівського районного суду Львівської області від 23 липня 2012 року позивачу ОСОБА_2 вже було нараховано компенсацію у зв'язку з втратою частини заробітної плати через порушення термінів її виплати в сумі 1474,67 грн. та фактично виплачено, а тому повторне нарахування такої компенсації не передбачено.

Згідно ст.308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Беручи до уваги викладене, колегія суддів, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, вважає, що доводи апеляційної скарги не спростовують правильності висновків районного суду і не вбачає підстав для скасування оскаржуваного рішення.

Враховуючи наведене та керуючись ст.ст. 303, 304, п.1 ч.1ст.307, ч.1ст.309, ст.313, п.1 ч.1 ст.314, ст.ст. 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_2 - ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Жидачівського районного суду Львівської області від 01 грудня 2014 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня набрання цією ухвалою законної сили шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий: Штефаніца Ю.Г.

Судді: Береза В.І.

Бойко С.М.