АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
№22ц/796/3194/15 Головуючий у 1 інстанції -Лозинська М.І.
Доповідач - Панченко М.М.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 лютого 2015 року м.Київ

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду м.Києва у складі:

головуючого - Панченка М.М.

суддів - Кирилюк Г.М., Вербової І.М.

при секретарі - Мікітчак А.Л.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м.Києві справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1, який діє за дорученням ОСОБА_2, на рішення Солом»янського районного суду м.Києва від 23 грудня 2014 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Приватного акціонерного товариства «УкрСиббанк», треті особи ОСОБА_4, приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу ОСОБА_5 про визнання договору іпотеки недійсним,-

В С Т А Н О В И Л А:

У серпні 2014 року ОСОБА_2 звернулась з позовом до Приватного акціонерного товариства «УкрСиббанк» і просила винести рішення, яким визнати недійсним договір іпотеки №76480, укладений 5.02.2008 року між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк», правонаступником якого є ПАБ «УкрСиббанк», та ОСОБА_4, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_5.

Позивачка послалась на те, що на забезпечення кредитних зобов»язань її чоловіка ОСОБА_4 перед ПАТ»УкрСиббанк», без письмової згоди позивачки в іпотеку була заставлена квартира АДРЕСА_1, яка перебуває у спільній сумісній власності її та іпотекодавця - ОСОБА_4.

Крім того, позивачка просила зобов»язати приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу ОСОБА_5 зняти заборону на відчуження квартири АДРЕСА_2 .

Рішенням Солом»янського районного суду м.Києва від 23 грудня 2014 року у позові відмовлено /а.с.56-57/.

В поданій апеляційній скарзі ОСОБА_1, який діє за дорученням ОСОБА_2, просить скасувати рішення Солом»янського районного суду м.Києва від 23 грудня 2014 року та ухвалити нове рішення про задоволення позову. /а.с.59-62/.

Скаржник в апеляційній скарзі послався на доводи, викладені в позовній заяві.

Заслухавши доповідь по справі, пояснення учасників процесу, вивчивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу належить відхилити, а рішення залишити без змін з таких підстав.

Як слідує із матеріалів справи, і таке встановлено судом, сторони ОСОБА_2 та ОСОБА_4 з 14.06.2002 року перебувають у шлюбі і мають на вихованні та утриманні неповнолітніх синів ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_2.

Всі указані особи однією сім»єю проживають та є зареєстрованими у АДРЕСА_2/а.с.14,15,16,17/.

5.02.2008 року, тобто, в період указаного шлюбу, відповідач ОСОБА_4 придбав однокімнатну квартиру АДРЕСА_1, відповідно до договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_5 /а.с.6-7/.

Відповідно до ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба, тощо) самостійного заробітку (доходу).

Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об»єктом права спільної сумісної власності.

Отже законом презюмується, що придбана у шлюбі будь-яка річ є спільною сумісною власністю подружжя, а тому квартира АДРЕСА_1, незважаючи на те, що у договорі купівлі-продажу квартири набувачем записаний лише відповідач ОСОБА_4, є спільною сумісною власністю подружжя.

Встановлено, що вище зазначена квартира була придбана на кредитні кошти, отримані відповідачем ОСОБА_4 в Приватному акціонерному товаристві «УкрСиббанк», і на забезпечення указаного кредиту, була заставлена позичальником в іпотеку цьому ж банку, відповідно до договору іпотеки від 5.02.2008 року №76480, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_5 /а.с.4-5/.

За змістом ст.ст.572,575 ЦК України іпотека є видом забезпечення виконання зобов»язання нерухомим майном, що залишається у володінні та користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право у разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов»язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки.

Вважаючи, що, вище зазначений договір іпотеки був укладений без її письмової згоди, а тому не відповідає вимогам ст.578 ЦК України та ст. 6 Закону України «Про іпотеку», позивачка ОСОБА_2, як співвласника заставленої квартири звернулась з цим позовом до суду.

Так, згідно указаних норм майно, що є спільній власності, може бути передане в іпотеку лише за згодою усіх співвласників.

Крім того,згідно ст.65 СК України дружина та чоловік розпоряджаються майном, що є об»єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою.

При укладенні договорів одним із подружжя вважається , що він діє за згодою другого з подружжя. Дружина, чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним, як такого, що укладений другим із подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового.

Крім того, відповідно до п.99 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України від 3.03.2004 року за №20/5, чинної на час посвідчення спірного договору іпотеки, майно, що перебуває у спільній власності може бути передано в заставу тільки згодою всіх співвласників.

Дійшовши висновку про відмову у позові, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції обгрунтовано послався на письмову заяву позивачки ОСОБА_2 від 5.02.2008 року на ім»я приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу ОСОБА_5, із змісту якого слідує, що позивачка надала письмову згоду своєму чоловікові ОСОБА_4 згоду на передачу в іпотеку квартириАДРЕСА_1 /а.с.31-32/.

Також, судом першої інстанції аргументовано спростовано доводи позивачки, що вона не усвідомлювала значення договору іпотеки,при цьому суд зазначив, що договір купівлі-продажу квартир укладався одночасно з договором передачі цієї квартири в іпотеку у присутності позивачки. Оскільки, указані договори укладались одночасно, та посвідчувались одним нотаріусом, суд першої інстанції правомірно вважав, що позивачці було відомо про передачу в іпотеку спірної квартири і що позивачкою в установленому законом порядку надавалась згода своєму чоловікові на укладання договору іпотеки.

За змістом ч.1 ст.203, ч.1 ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч.ч.1-3,5 та 6 ст.203 цього Кодексу, і, зокрема, коли зміст правочину суперечить ЦК України, іншим актам цивільного законодавства.

З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що вимоги позивачки про визнання недійсними договору іпотеки від 5.02.2008 року, є безпідставними, оскільки нею не наведено суду доказів недійсності спірного договору, у відповідності з вимогами чинного законодавства.

З урахуванням вище викладеного, колегія суддів дійшла висновку, що рішення судом першої інстанції постановлене на повно з»ясованих обставинах з дотриманням вимог матеріального та процесуального права, а доводи, викладені в апеляційній скарзі не спростовують висновків суду.

Керуючись ст.ст.307,308 ЦПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1, який діє за дорученням ОСОБА_2, відхилити, а рішення Солом»янського районного суду м.Києва від 23 грудня 2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає чинності негайно, але може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили шляхом подачі касаційної скарги до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ.

Головуючий

Судді