РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа №668/8155/15-ц

Пров. №2/668/2296/15

09.09.2015 року м.Херсон

Суворовський районний суд м.Херсона у складі:

головуючого судді Кузьміної О.І.,

при секретарі Катюха Ю.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 обласної ради, третя особа: ОСОБА_2 обласний центр народної творчості про визнання нечинним та скасування рішення, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,

в с т а н о в и в:

Позивач звернулась до суду з вказаним позовом посилаючись на те, що вона працювала на посаді директора ОСОБА_2 обласного центру народної творчості з вересня 2002 року та рішенням ОСОБА_2 обласної ради 35 сесії шостого скликання від 05.06.2015 року за № 1288 була звільнена з займаної посади з 05.06.2015 року за ст. 40 п. 3 КЗпП України у звязку з систематичним невиконанням нею трудових обовязків директора цього закладу, на підставі рішення апеляційного суду Херсонської області від 28.02.2014 року по справі № 22ц-791/668/2014, яким встановлено факт систематичного неналежного виконання нею своїх трудових обовязків, які мають ознаки триваючого характеру. Вважає її звільнення незаконним, оскільки покладені на неї обовязки виконувала належним чином, а рішення про звільнення таким, що видане з порушенням вимог КЗпП України, у звязку з чим просить визнати нечинним та скасувати вказане рішення ОСОБА_2 обласної ради, поновити її на роботі на раніше займаній посаді та стягнути заробітну плату за час вимушеного прогулу.

В судовому засіданні позивач підтримала заявлені нею вимоги за підставами вказаними у позові.

Представник відповідача ОСОБА_2 обласної ради в судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, до суду надав заяву про відкладення розгляду справи, поважності причини відкладення слухання справи не надав, в наданих суду запереченнях просив відмовити у задоволенні вимог позивача, посилаючись на винесення рішення ОСОБА_2 обласної ради у межах повноважень, в порядку і спосіб передбачені Конституцією і законами України та законність звільнення позивача із займаної посади.

Представник третьої особи: ОСОБА_2 обласного центру народної творчості в судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив.

Заслухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що заявлений позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст.ст. 60, 61 ЦПК України, сторони зобовязані надати докази та довести ті обставини, які обґрунтовують їх вимоги і заперечення та мають значення для справи, крім тих, які визнаються сторонами, є загальновідомими та встановлені рішенням суду.

Судом встановлено, що рішенням 3 сесії двадцять четвертого скликання ОСОБА_2 обласної ради від 12.09.2002 року за № 43 ОСОБА_1 призначено на посаду директора ОСОБА_2 обласного центру народної творчості та рішенням 26 сесії шостого скликання ОСОБА_2 обласної ради від 13.11.2013 року за № 900 та звільнено із займаної посади у звязку з грубим порушенням нею трудових обовязків директора цього закладу й згідно рішення апеляційного суду Херсонської області від 28.02.2014 року ОСОБА_1 поновлено на посаді директора ОСОБА_2 обласного центру народної творчості з 25.11.2013року й на підставі рішення 35 сесії шостого скликання ОСОБА_2 обласної ради від 05.06.2015 року за № 1287 «Про директора ОСОБА_2 обласного центру народної творчості» вказане рішення суду про поновлення ОСОБА_1 на роботі було виконано.

Після чого, згідно рішення 35 сесії шостого скликання ОСОБА_2 обласної ради від 05.06.2015 року за № 1288 позивач ОСОБА_1 була звільнена з займаної посади з 05.06.2015 року за ст. 40 п. 3 КЗпП України у звязку з систематичним невиконанням нею трудових обовязків директора цього закладу, на підставі рішення апеляційного суду Херсонської області від 28.02.2014 року по справі № 22ц-791/668/2014, яким встановлено факт систематичного неналежного виконання нею своїх трудових обовязків, які мають ознаки триваючого характеру.

Вказані обставини підтверджуються поясненнями позивача, матеріалами справи та ніким не заперечуються.

Згідно ст. 21 КЗпП України трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобовязується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобовязується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

Відповідно до п.3 ст. 40 КЗпП України трудовий договір укладений на невизначений строк може бути розірвано з ініціативи власника або уповноваженого ним органу з окремими категоріями працівників за певних умов, у випадку систематичного невиконання працівником без поважних причин обовязків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку, якщо до працівника раніше застосовувалися заходи дисциплінарного чи громадського стягнення. При цьому такими, що систематично порушують трудову дисципліну вважаються працівники, які мають дисциплінарне стягнення за порушення трудової дисципліни й порушили її знову протягом року з дня застосування стягнення за перше порушення.

Згідно п.23 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів» № 9 від 06.11.1992 року, за передбаченими п.3 ст. 40 КЗпП підставами працівник може бути звільнений лише за проступок на роботі,вчинений після застосування до нього дисциплінарного або громадського стягнення за невиконання без поважних причин обовязків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку. У таких випадках враховуються ті заходи дисциплінарного стягнення, які встановлені чинним законодавством і не втратили юридичної сили за давністю або зняті достроково (ст.151 КЗпП), і ті громадські стягнення, які застосовані до працівника за порушення трудової дисципліни у відповідності до положення або статуту, що визначає діяльність громадської організації, і з дня накладення яких до видання наказу про звільнення минуло не більше одного року.

Як встановлено в судовому засіданні, позивача ОСОБА_1 згідно рішення апеляційного суду Херсонської області від 28.02.2014 року було поновлено на роботі на посаді директора ОСОБА_2 обласного центру народної творчості з 25.11.2013 року й вказане рішення суду було виконано про що відповідно прийнято рішення 35 сесії шостого скликання ОСОБА_2 обласної ради від 05.06.2015 року за № 1287 «Про директора ОСОБА_2 обласного центру народної творчості», після чого в той же день згідно рішення 35 сесії шостого скликання ОСОБА_2 обласної ради від 05.06.2015 року за № 1288 позивач ОСОБА_1 була звільнена з займаної посади з 05.06.2015 року за ст. 40 п. 3 КЗпП України у звязку з систематичним невиконанням нею трудових обовязків директора цього закладу фактично за відсутності порушень трудової дисципліни з боку позивача на підставі рішення апеляційного суду Херсонської області від 28.02.2014 року по справі № 22ц-791/668/2014, яким встановлено факт систематичного неналежного виконання нею своїх трудових обовязків, які мають ознаки триваючого характеру, в порушення умов трудового договору, у звязку з чим підстави для звільнення позивача за п.3 ст. 40 КзпП України є необгрунтованими.

За таких обставин, рішення 35 сесії шостого скликання ОСОБА_2 обласної ради від 05.06.2015 року за № 1288 про звільнення позивача за п. 3 ст. 40 КЗпП України є незаконним та підлягає скасуванню, оскільки, як встановлено в судовому засіданні, позивач звільнений за відсутності з його боку порушень трудової дисципліни, у відповідача ОСОБА_2 обласної ради не було законних підстав звільняти позивача з роботи з підстав передбачених ст. 40 п.3 КЗпП України, у звязку з чим вимоги позивача про поновлення його на роботі є законними та обґрунтованими й підлягають задоволенню.

Доводи представника відповідача ОСОБА_2 обласної ради щодо наявності законних підстав звільнення позивача із займаної посади не приймаються судом до уваги, як такі, що не доведені в судовому засіданні й не ґрунтуються на вимогах діючого трудового законодавства України.

Що стосується вимог позивача про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, вони не підлягають задоволенню судом, оскільки позивач не звернулась з цими вимогами до належної особи, якою є ХОЦНТ, зазначена юридична особа, яка згідно статуту ОСОБА_2 обласного центру народної творчості має самостійний баланс та реєстраційні рахунки в органах Державного казначейства, не була залучена до участі в справі у якості відповідача і відносно неї, відповідно до правил цивільно-процесуального судочинства, не може бути ухвалене будь-яке рішення.

Крім того, в силу ст. 367 ЦПК України, рішення суду в частині поновлення позивача на роботі підлягає негайному виконанню.

Керуючись ст.ст. 21, 40, 221, 232, 233, 235 КЗпП України, Постановою Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів» № 9 від 06.11.1992 року (зі змінами від 25.05.1998 року), ст.ст. 10, 11, 60, 61, 88, 212-215, 367 ЦПК України, суд,-

в и р і ш и в:

Позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Скасувати рішення ОСОБА_2 обласної ради 35 сесії шостого скликання від 05.06.2015 року за № 1288 та поновити ОСОБА_1 на роботі на раніше займаній посаді директора ОСОБА_2 обласного центру народної творчості.

Допустити негайне виконання рішення суду в частині поновлення ОСОБА_1 на роботі.

В решті вимог ОСОБА_1 відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку протягом 10 днів з дня його проголошення шляхом подачі апеляційної скарги через Суворовський районний суд м.Херсона.

СуддяОСОБА_3