Справа № 2/489/1128/2015
РІШЕННЯ

Іменем України

25.05.2015 року м. Миколаїв

Ленінський районний суд м. Миколаєва, в складі:

головуючого - судді Тихонової Н.С.,

при секретарі - Береженюк Н.С.,

за участі:

представника позивачки - ОСОБА_1,

відповідача - ОСОБА_2,

представника відповідача - ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про спростування недостовірної інформації, відшкодування моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

В лютому 2015 р. ОСОБА_4 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про захист честі та гідності, відшкодування моральної шкоди. Свої вимоги мотивувала тим, що відповідач у судовому засіданні апеляційного суду Миколаївської області стверджував про порушення кримінальної справи з приводу підробки нею лікарського свідоцтва про смерть батька. Вважає цю інформацію недостовірною, посилається на погіршення стану здоров'я через це.

Посилаючись на вищевикладене, позивач просив суд:

· визнати інформацію щодо порушення кримінальної справи за фактом підробки нею документів після смерті батька - недостовірною;

· зобов'язати відповідача спростувати вказану інформацію та вибачитись перед позивачем у судовому засіданні;

· стягнути з відповідача на її користь 30 000 грн. компенсації моральної шкоди.

В судовому засіданні представник позивача заявлені вимоги підтримав.

Відповідач та представник відповідача позов не визнали. Не заперечуючи факту клопотання у судовому засіданні апеляційного суду Миколаївської області про зупинення розгляду справи через порушення кримінальної справи за заявою ОСОБА_2 відносно підробки ОСОБА_4 лікарського свідоцтва після смерті батька, наполягали на достовірності інформації стосовно існування кримінального провадження, не розповсюдження цієї інформації та оголошення її представником - ОСОБА_3

Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, запис процессу від 15.12.2014 року, суд встановив наступне.

25.03.1998 року між ОСОБА_4, яка діяла від свого імені та від імені обмежено дієздатного батька ОСОБА_5 та ОСОБА_2 в простій письмовій формі було укладено договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1. Вказаний договір було посвідчено та зареєстровано Універсальною Товарною біржею «Нерухомість Н».

В подальшому ОСОБА_4 було змінено наміри, повернуто ОСОБА_2 кошти за договором, вона з батьком була зареєстрована за зазначеною адресою та продовжувала мешкати у неї, вважаючи угоду розірваною. Проте, ОСОБА_2 зареєстрував договір купівлі-продажу у МБТІ та вважається власником квартири на цей час.

Відповідно до рішення Ленінського райсуду м. Миколаєва від 15 травня 2014 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_4 , яка діяла від свого імені та від імені та в інтересах обмежено дієздатного ОСОБА_5 до ОСОБА_2 про визнання договору купівлі - продажу недійсним та зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про визнання договору купівлі-продажу дійсним - позовні вимоги задоволено, у задоволені зустрічного позову відмовлено.

Крім того, сторони по справі звертались за захистом своїх прав до правоохоронних органів.

Отже, між сторонами по справі виникли неприязні стосунки через спори щодо права власності на квартиру.

Через подачу відповідачем у справі апеляційної скарги на рішення Ленінського суду від 15.05.2014 року, відбулося судове засідання апеляційного суду Миколаївської області.

У судовому засіданні апеляційного суду 15.12.2014 року представник відповідача ОСОБА_3 заявив клопотання про зупинення провадження у справі через досудове розслідування, яке триває та проводиться за заявою ОСОБА_2 про те, що ОСОБА_4 підробила та використала лікарське свідоцтво про смерть свого батька ОСОБА_5 з метою заволодіння квартирою АДРЕСА_1

При цьому клопотання було викладене у письмовій формі та до нього долучено Витяг з кримінального провадження № 0005350 (Дата внесення до ЄРДР 08.10.2014 року), інші документи.

За змістом ч.ч. 1, 3 ст.277 ЦК України фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації. Негативна інформація, поширена про особу, вважається недостовірною, якщо особа, яка її поширила, не доведе протилежного (презумпція добропорядності).

Негативною слід вважати інформацію, в якій стверджується про порушення особою, зокрема, норм чинного законодавства, вчинення будь-яких інших дій (наприклад, порушення принципів моралі, загальновизнаних правил співжиття, неетична поведінка в особистому, суспільному чи політичному житті тощо) і яка, на думку позивача, порушує його право на повагу до гідності, честі чи ділової репутації.

В абз. 4 п. 17, постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 лютого 2009 року "Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи" роз'яснено, що інформація, зазначена у позовній заяві чи іншій заяві, адресованій суду, а також в процесуальних документах (запереченнях на позов, апеляційних чи інших скаргах тощо), може бути підставою для захисту гідності, честі чи ділової репутації, за винятком випадків, коли ця інформація була визначена підставою пред'явленого позову і стосувалася його предмета, була доказом у справі, а так само предметом апеляційного чи іншого перегляду в порядку, встановленому процесуальним законом.

Таким чином, інформація, яка викладена в заявах адресованих суду, може бути підставою для захисту честі і гідності, за викладених вище підстав, тобто якщо вона не відноситься до предмету спору, не була доказом у справі, та не переглядалася у встановленому законом порядку.

Також у п. 19 вказаної постанови Пленуму вказано, що вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначати характер такої інформації та з'ясовувати, чи є вона фактичним твердженням чи оціночним судженням.

Як виходить зі ст.277 ЦК України, ст. 47 Закону України «Про інформацію» та роз'яснень, викладених у п. 19 постанови Пленуму, предметом судового захисту не є оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які, будучи вираженням суб'єктивної думки і поглядів відповідача, не можна перевірити на предмет їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів) і спростувати, що відповідає прецедентній судовій практиці Європейського суду з прав людини при тлумаченні положень ст.10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Відповідно до ч. 2 ст. 47-1 Закону України «Про інформацію» оціночними судженнями, за винятком образи чи наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, зокрема критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, з огляду на характер використання мовних засобів, зокрема гіпербол, алегорій, сатири. Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості.

З викладеного виходить, що відповідно до ст.277 ЦК України не є предметом судового захисту оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які, будучи вираженням суб'єктивної думки і поглядів відповідача, не можна перевірити на предмет їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів) і спростувати.

В абз.4 п. 19 згаданої постанови Пленуму Верховного Суду України вказано, що якщо суб'єктивну думку висловлено в брутальній, принизливій чи непристойній формі, що принижує честь, гідність чи ділову репутацію, на відповідача може бути покладено обов'язок відшкодувати моральну шкоду.

Зі змісту пояснень представника позивача вбачається, що сама наявність кримінального провадження, досудове слідство за яким проводиться за заявою ОСОБА_2 про те, що ОСОБА_4 підробила та використала лікарське свідоцтво про смерть свого батька ОСОБА_5 з метою заволодіння квартирою АДРЕСА_1 у м. Миколаєві та оголошення про це ОСОБА_2 у судовому засіданні апеляційного суду вважається позивачем інформацією, що принижує честь, гідність ОСОБА_4, призвело до погіршення стану її здоров'я, як наслідок - спричинило моральну шкоду.

Проте, вказана інформація, а саме - наявність кримінального провадження за заявою ОСОБА_2 №0005350 (Дата внесення до ЄРДР 08.10.2014) є достовірною, відповідно до Витягу, який міститься в матеріалах справи, крім того, досудове слідство за вказаною заявою триває.

Належних та допустимих доказів протилежного суду не надано.

Позивачем не надано доказів на підтвердження спричинення їй моральної шкоди діями відповідача.

Також, судом з'ясовано, що клопотання у судовому засіданні, з приводу зазначеної позивачем інформації, при розгляді справи апеляційним судом Миколаївської області 15.12.2014 року, було заявлено представником відповідача - ОСОБА_3 та жодного висловлювання з цього приводу особисто ОСОБА_2 не було. Через що, ОСОБА_2 не є належним відповідачем у цієї справі.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, через їх безпідставність, в повному обсязі.

Згідно ст.88 ЦПК України з позивача на користь держави необхідно стягнути судовий збір у розмірі 543 грн.60 коп. ( 243, 60 грн. за вимоги немайнового характеру та 300 грн. за вимогу про стягнення моральної шкоди).

Керуючись ст. 10, 11, 30, 60, 212-214 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про спростування недостовірної інформації, відшкодування моральної шкоди - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_6 на користь держави судовий збір у розмірі 543 грн. 60 коп.

Апеляційна скарга на рішення суду подається апеляційному суду Миколаївської області через Ленінський районний суд м. Миколаєва протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя: