АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа № 22-ц/796/ 2607 /2015 Головуючий у 1-ій інстанції - ГриньковськаН.Ю.
Доповідач - Поливач Л.Д.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 лютого 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого: Поливач Л.Д.

суддів: Шахової О.В., Головачова Я.В.

при секретарі Бугай О.О.

за участю осіб: представника позивача Дзюрман О.А.

представника відповідача ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Родовід Банк» до ОСОБА_4 про стягнення кредитної заборгованості;

за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Родовід Банк», поданою представником Галдецьким Ярославом Анатолійовичем

за апеляційною скаргою ОСОБА_4, поданою представником ОСОБА_3

на рішення Шевченківського районного суду м.Києва від 24 листопада 2014 року

в с т а н о в и л а:

Рішенням Шевченківського районного суду м.Києва від 24.11.2014 року позов ПАТ «Родовід Банк» до ОСОБА_4 про стягнення кредитної заборгованості задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ПАТ «Родовід Банк» заборгованість за кредитним договором у розмірі 1 825 581,43 дол. США, пеню в сумі 2 736 292,17грн., та судовий збір у розмірі 1700,00грн. В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду, представник ПАТ «Родовід Банк» Галдецький Я.А. та представник відповідача ОСОБА_3 подали апеляційні скарги.

У апеляційній скарзі представник ПАТ «Родовід Банк» Галдецький Я.А.просить рішення суду скасувати, в частині відмови в стягненні пені та 3% річних, та ухвалити нове рішення про задоволення позову в повному обсязі. Посилається на необґрунтованість ухваленого судом рішення в цій частині, неповне з'ясування обставин, що мають істотне значення для правильного вирішення справи, порушення судом норм матеріального права.

Апелянт зазначає, що у відповідності до розрахунку заборгованості який був наданий суду розмір пені за рік за період з 31.08.2009 по 31.08.2010 складає 1 082 621,19 доларів США, що за офіційним курсом НБУ на дату ухвалення рішення складало - 16 304 275,12 грн. Більш того, суд першої інстанції ухвалюючи незаконне рішення неправильно обрахував розмір пені так як 346 976,60 доларів США на дату ухвалення рішення складало 5 225 467,59 грн, а не 2 736 292,17 грн., як визначив суд. Більш того, в силу положень ч. 1 ст.258 Цивільного кодексу України законних підстав для зменшення розміру пені судом не наведено.

Оскільки стягнення сум згідно з ч. 2 ст. 625 ЦК України є заходом відповідальності за порушення грошового зобов'язання, а відтак рішення суду в частині відмови у стягненні 3% річних від простроченої суми підлягають скасуванню з ухваленням, в цій частині, нового рішення про задоволення вимог, в цій частині, і стягнення з відповідача на користь позивача 3% річних в сумі 953 318,97 грн.

В апеляційній скарзі представник відповідача ОСОБА_3просить рішення суду змінити, в частині стягнення з відповідача на користь позивача судового збору у розмірі 1700 грн., а саме просить стягнути судовий збір в розмірі 63,68 грн. Посилається на незаконність рішення суду, в цій частині, порушення судом норм процесуального права.

Апелянт зазначає, що суд задовольнив позов частково і судовий збір, у відповідності до вимог ст.88 ЦПК України, зобов'язаний був стягнути з відповідача у розмірі пропорційному до задоволеної частини позовних вимог.

В суді апеляційної інстанції представник ПАТ «Родовід Банк» Дзюрман О.А. підтримав подану банком апеляційну скаргу в повному обсязі, посилаючись на доводи, викладені в ній та заперечував проти задоволення апеляційної скарги відповідача. Представник ОСОБА_4 ОСОБА_3 підтримав апеляційну скаргу відповідача, посилаючись на доводи, викладені в ній та заперечував проти задоволення апеляційної скарги ПАТ «Родовід Банк». Відповідач ОСОБА_4 в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про що свідчить відповідна розписка.

Колегія судів дійшла висновку про можливість розгляду справи за його відсутності.

Відповідно до ч.1 ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційних скарг, перевіривши законність та обґрунтованість ухваленого рішення в цій частині, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційні скарги підлягають відхиленню.

Як вбачається з матеріалів справи, 16.11.2007р. між Відкритим акціонерним товариством «Родовід Банк», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «Родовід Банк» та ОСОБА_4 було укладено кредитний договір №77.2/СЖ-372.07.2, за умовами якого Банк відкрив позичальнику відновлювальну кредитну лінію на споживчі цілі у розмірі 1 500 000,00 доларів США строком до 16.11.2010р. включно, з процентною ставкою в розмірі 14% річних (п.п.1.1., 1.3.).

Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до ч.1 ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором.

У відповідності до ст.611 ЦК України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Пунктом 4.5. кредитного договору передбачено, що позичальник зобов'язується за порушення строків (термінів) повернення кредитів та/або сплати процентів за користування кредитами, сплачувати Банку пеню за кожний день про строчки у розмірі 1,6% річних від суми простроченої заборгованості.

Судом встановлено, що відповідач порушував прийняті на себе зобов'язання за кредитним договором, а саме своєчасно не повертав тіло кредиту та не сплачував проценти за користування кредитом.

Суд стягнув з відповідача на користь банку заборгованість за простроченим кредитом та заборгованість за простроченими процентами у розмірі 1 825 581,43 дол. США. Рішення суду, в цій частині, не оскаржується та, відповідно, не перевіряється судом апеляційної інстанції.

Що стосується правильності розміру стягнутої пені, то колегія суддів погоджується з рішенням суду, в цій частині виходячи з наступного.

Так, відповідно п.5.1. кредитного договору у разі порушення позичальником умов цього договору, Банк має право вимагати дострокового повернення кредиту, сплати нарахованих процентів за фактичний час користування кредитом, можливої пені за порушення строків повернення кредиту та сплати нарахованих процентів.

У вересні 2010 року ПАТ «Родовід Банк» звернулося до суду з позовом про стягнення з відповідача заборгованості за кредитним договором.

Відповідно до остаточних вимог позивача, Банк просив стягнути з відповідача пеню за несвоєчасне погашення кредиту та процентів у розмірі 41 450 267,44 доларів США, що за офіційним курсом НБУ, на дату розрахунку, становить 544 628 783,95грн., що значно перевищує розмір збитків заподіяних банку несвоєчасним виконанням відповідачем своїх зобов'язань за кредитним договором, оскільки заборгованість по тілу кредиту та процентам за користування кредитом складає 1 825 581,43 дол. США.

Відповідно до п.1 ч.2 ст.258 ЦК України до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) застосовується позовна давність в один рік.

Статтею 253 ЦК України визначено, що перебіг строку позовної давності починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

За правилами ст.549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасного виконання грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Тобто пеня, це санкція, яка нараховується з першого дня прострочення й до тих пір поки зобов'язання не буде виконано. При цьому, правова природа пені є такою, що позовна давність до вимог про її стягнення обчислюється по кожному дню (місяцю), за яким нараховується пеня, окремо. Право на позов про стягнення пені за кожен день (місяць) виникає щодня (щомісяця) на відповідну суму, а позовна давність обчислюється з того дня (місяця), коли кредитор дізнався або повинен був дізнатися про порушення права.

Стаття 266 ЦК України передбачає, що зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо).

Відповідно до ч.3, 4 ст.267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

За таких обставин, включення для обрахування пені прострочених платежів, які мали місце поза межами позовної давності до основної вимоги, не ґрунтується на вимогах закону, а також, враховуючи положення ст.267 ЦК України суд дійшов обґрунтованого висновку, що вимоги зі сплати пені за простроченим кредитом не підлягають задоволенню.

Стосовно позовних вимог позивача щодо стягнення з відповідача пені за несвоєчасне погашення процентів у розмірі 9 157 537,95 доларів США, що за курсом НБУ, еквівалентно 120 323 922,32грн. суд вірно взяв до уваги наступне.

Відповідно до ч.3 ст.551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Згідно з п. 27 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» від 30.03.2012 №5 положення частини третьої статті 551 ЦК України про зменшення розміру неустойки може бути застосовано судом лише за заявою відповідача до відсотків, які нараховуються як неустойка, і не може бути застосовано до сум, які нараховуються згідно з частиною другою статті 625 ЦК, які мають іншу правову природу. При цьому проценти, які підлягають сплаті згідно з положеннями статей 1054, 1056-1 ЦК, у такому порядку не підлягають зменшенню через неспівмірність із розміром основного боргу, оскільки вони є платою за користування грошима і підлягають сплаті боржником за правилами основного грошового боргу. Істотними обставинами в розумінні частини третьої статті 551 ЦК можна вважати, зокрема, ступінь виконання зобов'язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу (наприклад, відсутність негативних наслідків для позивача через прострочення виконання зобов'язання).

За таких обставин, суд першої інстанції обґрунтовано вважав за можливе стягнути з відповідача на користь позивача пеню в розмірі 2 736 292,17 грн., тобто, суд зменшив пеню до розміру процентів на які нараховувалася пеня за невиконання зобов'язань за кредитом.

Відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу, з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до положень п.4.5. кредитного договору, за порушення строків (термінів) повернення кредитів та/або сплати процентів за користування кредитами, позичальник зобов'язаний сплачувати Банку пеню за кожний день прострочки у розмірі 1,6% від суми простроченої заборгованості.

Отже, оскільки кредитним договором встановлено інший розмір процентів (1,6% від простроченої суми), як відповідальність за порушення грошового зобов'язання, ніж передбачений ч.2 ст.625 ЦК України, суд дійшов обґрунтованого висновку, що стягнення додатково 3% річних є безпідставним.

Що стосується доводів ОСОБА_4 про невірний розподіл судом судових витрат, то колегія суддів погоджується з рішенням суду, в цій частині виходячи з наступного.

Так, позивачем при подачі позову було сплачено максимальний розмір судового збору -1700 грн. Позов банку дійсно було задоволено частково, але виходячи з розміру задоволеної частини позовних вимог, судовий збір підлягав би сплаті (при подачі позову з такою ціною позову) також у максимальному розмірі -1700 грн. За таких обставин, у відповідності до вимог ст. 88 ЦПК України судовий збір у розмірі 1700 грн. з відповідача на користь позивача стягнуто законно і рішення суду, в цій частині, зміні не підлягає.

Отже, твердження апелянтів про незаконність, необґрунтованість ухваленого судом рішення, неповне з'ясування обставин, що мають істотне значення для правильного вирішення справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права, на думку суду є необґрунтованими, а обставини, на які вони посилаються - недоведеними та не підтверджені належними та допустимими доказами по справі, оскільки доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до вимог ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Справу було розглянуто судом на підставі встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи та належних письмових доказів.

Виходячи з вищевикладеного, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції відповідає вимогам матеріального та процесуального закону. Підстав для його скасування з мотивів, викладених в апеляційних скаргах, колегія не знаходить.

Керуючись ст.ст. 303, 304, п.1 ч.1 ст.307, 308, 313, 314, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

ухвалила:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Родовід Банк», подану представником Галдецьким ЯрославомАнатолійовичем, апеляційну скаргу ОСОБА_4, подану представником ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Шевченківського районного суду м.Києва від 24 листопада2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили шляхом подання до цього суду касаційної скарги.

Головуючий:

Судді: