АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/68/15 Справа № 2/205/3842/13 Головуючий у 1 й інстанції - Скрипник К.О. Доповідач - Куценко Т.Р.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 лютого 2015 року м. Дніпропетровськ 18 лютого 2015 року Колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

Головуючого - Куценко Т.Р.

суддів - Демченко Е.Л., Волошина М.П.

при секретарі - Філіпповій К.Д.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську

цивільну справу за апеляційною скаргою

ОСОБА_2,

ОСОБА_3.

на рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 21 січня 2014 року, по справі за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про звернення стягнення на іпотечне майно, виселення та зняття з реєстрації, -

ВСТАНОВИЛА:

ПАТ КБ «ПриватБанк» у жовтні 2013 року звернулося до суду з позовом до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про звернення стягнення на іпотечне майно та виселення їх та їх неповнолітньої дитини /а.с. 2-6, 74-78/.

В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилається на те, що 15.09.2008 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_2 укладено договір про видачу траншу, відповідно до якого ОСОБА_2 отримав кредит у розмірі 100000 грн. зі сплатою 24% річних за користування кредитом зі строком повернення 16.09.2011 року.

15.09.2008 року між сторонами було укладено іпотечний договір, відповідно якого відповідач передав в іпотеку майно, а саме будинок АДРЕСА_1, розташований на земельній ділянці площею 330 кв. метри.

У зв'язку з порушенням своїх зобов'язань боржником, у нього утворилася заборгованість, яка станом на 26.09.2013 року складає 254201, 07 грн.

Позивач просить в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором звернути стягнення на вищевказаний будинок та земельну ділянку шляхом продажу предмету іпотеки та виселити ОСОБА_2, ОСОБА_3 та їх неповнолітнього сина ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1 з будинку та зняти їх з реєстрації.

Рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 21.01.2014 року позовні вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк» задоволено в повному обсязі. Вирішено питання щодо судових витрат /а.с. 93-97/.

З рішенням суду не погодилися ОСОБА_2 та ОСОБА_3 і звернулися до суду з апеляційною скаргою в якій просять скасувати це рішення та ухвалити нове, яким відмовити ПАТ КБ «ПриватБанк» в задоволенні позовних вимог /а.с. 103-106/.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду скасуванню, в частині задоволення позовних вимог про виселення ОСОБА_2, ОСОБА_3 та їх неповнолітнього сина ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1 з будинку, та зміні в частині суми заборгованості за кредитним договором, відповідно до п.3,4 ч.1 ст. 309 ЦПК України, з наступних підстав.

Судом встановлено, що 15.09.2008 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_2 укладено кредитну угоду № 2008-005-МК та договір про видачу траншу, відповідно до якого ОСОБА_2 отримав кредит у розмірі 100 000 грн. зі сплатою 24% річних за користування кредитом зі строком повернення 16.09.2011 року /а.с. 18-25, 26-31/.

15.09.2008 року між сторонами було укладено договір іпотеки, відповідно якого відповідач передав в іпотеку належне йому майно, а саме будинок АДРЕСА_1, розташований на земельній ділянці площею 330 кв. метри /а.с. 33-38/.

Позивач посилається на те, що у зв'язку з порушенням своїх зобов'язань боржником, у нього утворилася заборгованість, яка станом на 26.09.2013 року становить 254201, 07 грн. та складається з заборгованості за кредитом - 71970, 21 грн., заборгованість по процентам за користування кредитом - 120001, 79 грн. та пені за не своєчасність виконання зобов'язань - 62229, 07 грн. (за період з 15.08.2008 року по 26.09.2013 року).

Відповідно до ст.ст. 526, 651 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином, відповідно до умов договору та вимог ЦК України, у разі істотного порушення договору іншою стороною.

У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Відповідно до ч.1 ст. 33 Закону України «Про іпотеку» невиконання або неналежне виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.

Згідно із ч. 3 ст. 36 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору.

Згідно ч.1 ст. 37 Закону України «Про іпотеку» іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання.

За таких обставин, суд першої інстанції правильно прийшов до висновку, що позовні вимоги в частині звернення стягнення на іпотечне майно підлягають задоволенню.

Але неможна погодитися з вказаною в рішенні суду загальною сумою заборгованості 254201, 07 грн. станом на 26.09.2013 року.

Так задовольняючи позовні вимоги про стягнення відсотків за користування кредитом суд першої інстанції не врахував, що договір укладено 15.09.2008 року з кінцевим строком погашення 16.09.2011 року зі сплатою відсотків за користування кредитом 24% на рік на суму залишку заборгованості. Таким чином, договірні зобов'язання передбачені кредитною угодою, закінчилися 16.09.2011 року.

Поряд з установленням строку дії договору, сторони встановили й строки виконання боржником окремих зобов'язань, що входять до змісту зобов'язань, яке виникло на основі договору.

Позивач посилається на те, що відсотки за період з 15.09.2008 року по 26.09.2013 року складають 120001, 79 грн. і суд першої інстанції помилково погодився з цією сумою.

Таким чином, зобов'язання щодо сплати відповідачем відсотків за користування кредитом закінчилися 16.09.2011 року та сума заборгованості по відсоткам за цей час складає 45931, 75 грн., а далі, відповідно до ч.1 ст.ст. 546, 553, 572 ЦК України виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою.

Крім того, задовольняючи позовні вимоги, та стягуючи пеню за несвоєчасне виконання зобов'язань, суд першої інстанції також не прийняв до уваги те, що згідно ч.2 ст. 258 ЦК України встановлена спеціальна позовна давність в один рік до вимог, у тому числі, про стягнення неустойки (штрафу, пені).

За правилами ст. 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної події, з якою пов'язано його початок.

Тобто, застосування строку позовної давності в один рік щодо стягнення неустойки обмежується останніми 12 місяцями перед зверненням до суду, а починається окремо за кожен день, за який вона нараховується, у межах строку позовної давності за основною вимогою.

Таким чином, позовні вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк» в частині стягнення неустойки підлягає частковому задоволенню, а саме за період з жовтня 2011 року по жовтень 2012 року, яка складає 35491 грн.

Загальна сума заборгованості станом на 26.09.2013 року складає 152853, 01грн. (71970, 21 грн. - заборгованість за кредитом + 45931, 75 грн. - проценти за користування кредитом + 35491, 05 грн. - пеня).

Відносно позовних вимог ПАТ КБ «ПриватБанк» про виселення ОСОБА_2, ОСОБА_3 та неповнолітнього ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1 з будинку АДРЕСА_1, зі зняттям з реєстрації, то вони не підлягають задоволенню.

Згідно зі ст. 39 Закону України «Про іпотеку» одночасно з рішенням про звернення стягнення на предмет іпотеки суд за заявою іпотекодержателя вправі винести рішення про виселення мешканців, якщо предметом іпотеки є житловий будинок або житлове приміщення, а відповідно до ст. 40 Закону України «Про іпотеку» та ст. 109 ЖК України - звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців.

При цьому примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду тільки за певних умов: якщо мешканці добровільно не звільнили житловий будинок чи житлове приміщення, на яке звернуто стягнення як на предмет іпотеки, протягом одного місяця з дня отримання письмової вимоги іпотекодержателя або нового власника або в іншій погоджений сторонами строк.

З матеріалів справи вбачається, що 23.04.2013 року позивачем було направлено на ім'я ОСОБА_2 вимогу про погашення наявної заборгованості у повному обсязі, а у разі невиконання порушених зобов'язань потягом тридцяти днів та непогодження вартості предмету іпотеки - звільнити добровільно житлове приміщення /а.с. 13/.

Цей лист не можна вважати письмовою вимогою позивача про виселення відповідачів з будинку, а тому колегія суддів приходить до висновку, що ця позовна вимога є передчасною.

Керуючись ст.ст. 303, ст. 307, 309 ЦПК України, колегія суддів, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2, ОСОБА_3 - задовольнити частково.

Рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 21 січня 2014 року в частині задоволення позовних вимог про виселення ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_6 02 вересня 2006 року з домоволодіння АДРЕСА_1 - скасувати.

Публічному акціонерному товариству Комерційний Банк «ПриватБанк» в задоволенні позовних вимог в цій частині - відмовити.

Змінити суму заборгованості за кредитним договором № 2008-005-МК від 15 вересня 2008 року вказавши суму заборгованості по процентам за користування кредитом - 45931, 75 грн. замість вказаних 120001,79 грн., вказати пеню за несвоєчасне виконання зобов'язань за кредитним договором - 35491, 05 грн., замість 62229, 07 грн. та загальну суму заборгованості 152853, 01 грн. замість вказаної 254201, 07 грн.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення, однак може бути оскаржено до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з цього часу.

Головуючий: Куценко Т.Р.

Судді: Демченко Т.Р.

Волошин М.П.