Справа № 761/1143/15-ц
Провадження №2/761/2672/2015
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

26 серпня 2015 року Шевченківський районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді: Осаулова А.А.

при секретарі: Вольда М.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві в приміщенні суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра», ОСОБА_3, приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Білоконь Раїси Василівни про розірвання іпотечного договору та зобов»язання вчинити нотаріальні дії,-

в с т а н о в и в :

Представник ОСОБА_5 в інтересах позивача ОСОБА_1 звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до відповідачів Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» (надалі по тексту відповідач 1), ОСОБА_3 (надалі по тексту відповідач 2), приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Білоконь Раїси Василівни (надалі по тексту відповідач 3), в якому просив суд розірвати іпотечний договір, укладений 07.07.2008 року між ПАТ «КБ «Надра» та ОСОБА_3 про передачу в іпотеку ПАТ «КБ «Надра» майнових прав на квартиру АДРЕСА_1; зобов»язати реєстратора приватного нотаріуса приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Білоконь Р.В. внести зміни про розірвання іпотечного договору від 07.07.2008 року, зареєстрованого в реєстрі за №939 і заяви про вилучення обтяження об»єктів нерухомості - майнових прав на квартиру АДРЕСА_1, а також виключити запис про обтяження іпотекою майнових прав на вказану квартиру, що включений до Державного реєстру іпотек 07.07.2008 року за №940 внаслідок укладення іпотечного договору від 07.07.2008 року.

Свої позовні вимоги представник позивач обґрунтовував тим, що 07.07.2008 року між ОСОБА_3 та ПАТ КБ «Надра» було укладено Кредитний договір для придбання нерухомості на суму - 656 290 грн. На виконання вимог Кредитного договору між позивачем та ОСОБА_6 було укладено Договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_2. 07.07.2008 року між позивачем та ПАТ КБ «Надра» було укладено Іпотечний договір, згідно якого позивач передав в іпотеку вищевказану квартиру. У зв»язку із укладенням вказаного договору 07.07.2008 року відповідачем 3 було накладено заборону відчуження вказаної квартири до припинення договору іпотеки та зареєстровано в реєстрі за №940.

Апеляційним судом м. Києва 11.12.2013 року було прийнято рішення про визнання договору купівлі-продажу квартири АДРЕСА_3 від 16.05.2008 року, укладеного між ОСОБА_1 та ОСОБА_6 недійсним, витребування у ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 спірної квартири та виселення ОСОБА_3 із квартири. Даним рішенням відновлено майнові права ОСОБА_1 на квартиру за адресою АДРЕСА_4.

У зв»язку з цим, оспорюваний договір іпотеки повинен бути розірваний, оскільки право власності відповідачем 2 на предмет іпотеки втрачено та перейшло до позивача, який своєї згоди на передачу належної йому квартири в іпотеку не надавав. При цьому, позивач посилається на вимоги ст.ст.319, 583, 593 ЦК України та ст.1 Закону України «Про іпотеку», вважаючи наявність підстав для розірвання укладеного договору іпотеки у зв»язку із припиненням права застави. Внаслідок розірвання договору іпотеки наявні підстави для зобов»язання відповідача 3 внести зміни про розірвання іпотечного договору від 07.07.2008 року, заяви про вилучення обтяження об»єктів нерухомості - майнових прав на квартиру АДРЕСА_1, а також виключити запис про обтяження іпотекою майнових прав на вказану квартиру, що включений до Державного реєстру іпотек 07.07.2008 року за №940 внаслідок укладення іпотечного договору від 07.07.2008 року. За наведених обставини, представник позивача просив суд позов задовольнити.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив їх задовольнити, з викладених у позові підстав. При цьому, зазначив, що підстави для розірвання договору іпотеки випливають з того, що у даному випадку наявні підстави для припинення застави, що визначене у п.2 ч.1 ст.593 ЦК України (втрата предмета застави), наслідком чого є розірвання укладеного договору іпотеки від 07.07.2008 року, стороною якого позивачка не була.

Представник відповідача 2 в судовому засіданні просив позов задовольнити з викладених у ньому підстав, оскільки станом на даний час предмет іпотеки йому не належить, а про відсутність законних підстав на отримання права власності на цю квартиру з боку її продавця ОСОБА_7 на час укладенні договору іпотеки 07.07.2008 року ОСОБА_3 не знав.

Відповідачі 1,3 в судове засідання не з»явились та своїх представників не направили, хоча про дату і час розгляду справи повідомлялись неодноразово належним чином, про причини неявки суд не повідомили, заперечення проти позову не надали, а тому з врахуванням думки учасників процесу та обставин справи судом прийнято рішення про розгляд справи у їх відсутність.

Суд, заслухавши сторін, розглянувши подані сторонами документи, повно і всебічно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч.1,2 ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних або юридичних осіб, поданими відповідно до цього кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть у ній участь. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Судом встановлені наступні обставини та відповідні до них правовідносини.

Так, 07.07.2008 року між ВАТ КБ «Надра» (правонаступником якого є ПАТ КБ «Надра») та ОСОБА_3 був укладений Кредитний договір № 292/П/23/2008-980 для придбання споживчої нерухомості за рахунок кредитних коштів.

07.07.2008 року між ОСОБА_6 та ОСОБА_3 був укладений Договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_5. Дана квартири була придбана позивачем ОСОБА_3 за кошти, які він отримав в кредит в ПАТ КБ «Надра» (а.с.34).

Для забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором 07.07.2008 року між ПАТ КБ «Надра» та ОСОБА_3 був укладений Договір іпотеки, предметом якого є квартира, що розташована за адресою: АДРЕСА_6 (а.с.30-32).

Вказані обставини встановлені рішенням Апеляційного суду м.Києва, а тому у відповідності до вимог ч.3 ст.61 ЦПК України не підлягають доказуванню при розгляді даної справи, у якій бере участь позивач та відповідачі 1,2, щодо яких встановлено ці обставини.

Зокрема, Апеляційним судом м. Києва вказаним рішенням від 11.12.2013 року було позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено та визнано недійсною довіреність від 05 жовтня 2006 року, по якій ОСОБА_1 уповноважила ОСОБА_8 продати належну їй квартиру АДРЕСА_7; визнано договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_3 від 16.05.2008 року, укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_6 недійсним; витребувано у ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 спірну квартири та виселено ОСОБА_3 із квартири (а.с.10-11).

Вказане судове рішення набуло законної сили 04.09.2014 року згідно ухвали Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від вказаної дати (12-13).

Обгрунтовуючи свої позовні вимоги, представник позивача вказує на те, що оскільки вказаним судовим рішення право власності відповідачем 2 на предмет іпотеки втрачено та це право власності перейшло до позивача, який своєї згоди на передачу належної йому квартири в іпотеку не надавав, тому у відповідності до вимог ст.ст.319, 583, 593 ЦК України та ст.1 Закону України «Про іпотеку» наявні підстави для розірвання укладеного договору іпотеки у зв»язку із припиненням права застави на квартиру у банка.

Між тим, суд вважає вказану позицію представника позивача помилковою з огляду на наступне.

Так, у відповідності до вимог ст.ст. 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом.

Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

У разі односторонньої відмови від договору у повному обсязі або частково, якщо право на таку відмову встановлено договором або законом, договір є відповідно розірваним або зміненим.

Частиною 2 ст. 652 ЦК України передбачено, що в разі недосягнення сторонами згоди щодо приведення договору у відповідність з обставинами, які істотно змінились, або щодо його розірвання, договір може бути розірваний за наявності одночасно таких умов: 1) в момент укладання договору сторони виходили з того, що така зміна обставин не настане; 2) зміна обставин зумовлена причинами, які заінтересована сторона не могла усунути після їх виникнення при всій турботливості та обачності, які від неї вимагалися; 3) виконання договору порушило б співвідношення майнових інтересів сторін і позбавило б заінтересовану сторону того, на що вона розраховувала при укладанні договору; 4) із суті договору або звичаїв ділового обороту не випливає, що ризик зміни обставин несе заінтересована особа.

Отже, для розірвання договору у разі істотної зміни обставин необхідно наявність усіх перелічених умов одночасно.

Проте, як встановлено судом та не заперечується сторонами, позивач ОСОБА_1 не була стороною оспорюваного договору іпотеки від 07.07.2008 року, а отже з огляду на підстави для розірвання договорів, визначені ст.651 ЦК України, її позовні вимоги про розірвання договору іпотеки задоволенню не підлягають.

Крім того, позивачем не було доведено жодної з умов, одночасна наявність яких необхідна для розірвання договору, які давали б суду підстави дійти висновку про розірвання оспорюваного договору іпотеки.

Відповідно до ч. 2 ст. 653 ЦК у разі розірвання договору зобов'язання сторін припиняються. Якщо договір розривається в судовому порядку, зобов'язання припиняється з моменту набрання рішенням суду про розірвання договору законної сили.

Зважаючи на зазначені правові норми, за загальним правилом розірвання договору припиняє його дію на майбутнє і не скасовує сам факт укладення та дії договору включно до моменту його розірвання, а також залишає в дії окремі його умови щодо зобов'язань сторін, спеціально передбачені для застосування на випадок порушення зобов'язань і після розірвання договору, виходячи з характеру цього договору, за яким кредитор повністю виконав умови договору до його розірвання.

Таким чином, розірвання договору не є підставою для припинення іпотеки, якою може бути забезпечене виконання зобов'язання, що виникло до набрання законної сили рішенням суду про розірвання договору. Ця позиція підтверджується практикою суду касаційної інстанцій (рішення Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 січня 2013 р. у справі № 6-46353св12; від 9 жовтня 2013 р. у справі № 6-26181св13).

Також, позивач вказує на припинення іпотеки на вказану квартири з огляду на припинення права застави у зв»язку із втратою предмета застави.

Відповідно до вимог ст. 575 ЦК України іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи.

Згідно ст. 576 ЦК України предметом застави може бути будь-яке майно (зокрема річ, цінні папери, майнові права), що може бути відчужене заставодавцем і на яке може бути звернене стягнення.

Вимогами ч.3 ст.583 ЦК України застава права на чужу річ здійснюється за згодою власника цієї речі, якщо для відчуження цього права відповідно до договору або закону потрібна згода власника.

За умовами п.2 ч.1 ст.593 ЦК України, на яку як на підставу для розірвання (припинення) договору іпотеки посилається позивач, передбачено що право застави припиняється у разі втрати предмета застави, якщо заставодавець не замінив предмет застави.

Застосування такої підстави припинення іпотеки, як знищення (втрати) переданої в іпотеку будівлі (споруди), якщо іпотекодавець не відновив її, передбачає повне знищення майна, тобто втрата предмета іпотеки та неможливість його подальшого використання за цільовим призначенням.

Між тим, позивачем в силу ст.ст.10,59-60 ЦПК України не було надано суду належних та допустимих доказів фізичного знищення предмету застави, та в судовому засіданні не встановлено таких обставин.

За умовами ч.2 ст.593 ЦК України передбачено, що право застави припиняється також у випадках, встановлених законом.

При цьому, позивач посилається на ст.17 ЗУ «Про іпотеку», якою передбачено підстави для припинення іпотеки, а саме у разі припинення основного зобов'язання або закінчення строку дії іпотечного договору; реалізації предмета іпотеки відповідно до цього Закону; набуття іпотекодержателем права власності на предмет іпотеки; визнання іпотечного договору недійсним; знищення (втрати) переданої в іпотеку будівлі (споруди), якщо іпотекодавець не відновив її. Якщо предметом іпотечного договору є земельна ділянка і розташована на ній будівля (споруда), в разі знищення (втрати) будівлі (споруди) іпотека земельної ділянки не припиняється; з інших підстав, передбачених цим Законом.

Між тим, судом не було встановлено, а позивачем не було доведено належними та допустимим доказами жодної з визначених у цьому законі підстав для припинення іпотеки, а відтак із цих підстав позов задоволенню не підлягає.

Крім того, обгрунтовуючи свої вимоги, позивач ототожнює поняття «розірвання» та «припинення» договору іпотеки, пропонуючи суду застосувати і норми матеріального права, що регулюють підстави для розірвання договорів, так і ті, що регулюють припинення іпотеки.

Між тим, суд вважає, що розірвання та припинення договорів регулюють різні по своїй правовій природі правовідносини, а тому ототожнення цих понять є невірним.

Однією з засад судочинства, регламентованих п. 4 ч. 3 ст. 129 Конституції України, є змагальність сторін та свобода в наданні ними до суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно із ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

За умовами ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Згідно вимог ч. 2, 3 ст. 60 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі виникає спір.

Відповідно до положень ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Таким чином, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, враховуючи те, що обставини, на які посилається позивач як на підставу для задоволення позову, зокрема, щодо розірвання іпотечного договору від 07.07.2008 року у відповідності до вимог ст.ст.583, 593 ЦК України, ст.ст.1, 17 ЗУ «Про іпотеку», не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні та не ґрунтуються на жодній з передбаченій законодавством підстав для розірвання договорів, передбачених як ЦК України, так і Законом України «Про іпотеку», а позивач не надав суду належних і допустимих доказів в обґрунтування своїх вимог щодо необхідності розірвання договору іпотеки від 07.07.2008 року, що був укладений між ПАТ «КБ «Надра» та ОСОБА_3, тому підстави для його розірвання відсутні, відтак позов слід залишити без задоволення.

Зважаючи на прийняту судом відмову в частині розірвання іпотечного договору від 07.07.2008 року, позовні вимоги про зобов»язання нотаріуса внести зміни про розірвання договору іпотеки та зняття заборони обтяження на вказане у договорі нерухоме майно також задоволенню не підлягають, оскільки такі вимоги є похідними та випливають від наслідків розгляду першої вимоги про розірвання договору іпотеки.

Враховуючи наведене, на підставі ст. 129 Конституції України, ст.ст. 1, 17 Закону України «Про іпотеку», ст.ст.575, 576, 583, 593 ЦК України, та керуючись ст.ст. 10, 11, 57-60, 64, 169, 179, 208, 209, 212-215, 218, 294, 296 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В :

Позовну заяву ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра», ОСОБА_3, приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Білоконь Раїси Василівни про розірвання іпотечного договору від 07.07.2008 року, укладеного між ПАТ «КБ «Надра» та ОСОБА_3, та зобов»язання нотаріуса внести зміни про розірвання договору іпотеки та зняття заборони обтяження на нерухоме майно, - залишити без задоволення.

Рішення суду може бути оскаржене до Апеляційного суду м. Києва через Шевченківський районний суд м. Києва шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя: