Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"24" грудня 2015 р. Іллічівський районний суд м. Маріуполя Донецької області під головуванням судді Харитонової Г. Л. , при секретарі Алексіоглу Т.С., за участю прокурора Соклакова М.В.., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Маріуполі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, , 3- я особа: орган опіки та піклування Іллічівської райадміністрації Маріупольської міської Ради , - про позбавлення батьківських прав - ,

В С Т А Н О В И В:

3 березня 2015 року до Іллічівського районного суду м. Маріцуполя звернувся ОСОБА_1 з позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_3, 3- я особа: орган опіки та піклування Іллічівської райадміністрації Маріупольської міської Ради , - про позбавлення батьківських прав , де зазначив,що він є дідусем малолітньої ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, батьками якої є ОСОБА_2 - його донька та ОСОБА_3. Батьки дитини з серпня 2014 року з дитиною не мешкають, дитина мешкає разом з ним. За цей час відповідачі дитину не відвідували, не цікавились її станом здоров'я. За характеристиками, наданими за місцем проживання, відповідачі характеризуються негативно, а він як турботливий дідусь. Посилаючись на ст..ст. 141, 150, 164 СК України просив позбавити відповідачів ОСОБА_2, ОСОБА_3 батьківських прав відносно їх малолітньої доньки ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1.

В судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги та пояснив,що відповідачка ОСОБА_2 - його донька. В січні 2009 року відповідачі уклали шлюб та ІНФОРМАЦІЯ_1 року у них народилася донька - ОСОБА_5. ІНФОРМАЦІЯ_1 року у них народилася донька - ОСОБА_4 ,на час народження якої відповідачі мешкали разом з ним за адресою : АДРЕСА_1. Під час сумісного проживання між ними виникали сварки, та відповідачі уходили мешкати до батьків ОСОБА_3, на орендовану квартиру. ОСОБА_4 залишалася разом з ним. В подальшому старша донька - ОСОБА_5, залишилася мешкати у матері відповідача ОСОБА_3, а відповідачі з молодшою ОСОБА_4 мешкали разом з ним. Він спостерігав, як відповідачі вживали спиртні напої та палити у присутності дитини та повідомляв про це соціальні служби. З серпня 2ц014 року ОСОБА_4 мешкає разом з ним, оскільки йому зателефонували мати відповідача ОСОБА_6 та повідомила,що їй важко доглядати двох дітей. За цей час відповідачі 5-6 раз телефонували йому та донька приїжджала два рази. Він впевнений,що якщо дитину залишити разом з відповідачами , це буде негативно впливати на дитину. З часу народження вони не утримують свою доньку ОСОБА_4 та не приймають участь у її вихованні. Просив позбавити відповідачів ОСОБА_2, ОСОБА_3 батьківських прав відносно їх малолітньої доньки ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Відповідач ОСОБА_3 в судовому засіданні позов не визнав та пояснив,що з ОСОБА_2 вони одружилися у 2009 році та у них народилася донька - ОСОБА_5. ІНФОРМАЦІЯ_1 року народилася донька ОСОБА_4. Вони проживали за адресою позивача. З жінкою у них виникали сварки, вона уходила з дому, він залишався з дітьми. Коли вони примирились, прийняли рішення піти проживати на орендовану квартиру в Орджонікідзевскьому районі м. Маріуполя. Діти були з ними. Вони тривалий час не могли знайти роботу, перебували у важкому матеріальному стані, ОСОБА_5 стала проживати з його матір'ю, а ОСОБА_4 залишилась з ними. З серпня 2014 року ОСОБА_4 з ними не проживає. Він мешкає разом з донькою ОСОБА_5 у своїх батьків. Вони були вимушені погодитись на те, щоб ОСОБА_4 проживала разом з позивачем, оскільки перебували у важкому матеріальному стані . Позов не визнає, оскільки любить доньку та вважає,що сестер не можна розлучати.

Відповідачка ОСОБА_2 позов не визнала та пояснила, що у 2009 році вони з ОСОБА_3 уклали шлюб та в цьому році у них народилася донька ОСОБА_5. В 2011 році народилася донька - ОСОБА_4. Вони проживали у позивача, але стосунки не склалися , виникали сварки та коли ОСОБА_4 було 4 місяця вони перейшли жити на орендовану квартиру в Орджонікідзевскьому районі м. Маріуполя. Там вони прожили біля півтора року та її чоловік втратив роботу, їм було матеріально важко та вони наприкінці 2012 року знову переїхали жити до позивача. ОСОБА_4 відвідувала дитячий садок. Восени 2013 року вони перейшли жити на орендовану квартиру, оскільки виник конфлікт з батьком щодо поглядів на життя та вони з чоловіком пішли, а дитина залишилася у позивача. В жовтня 2013 року її батько потрапив до реанімації, вона дізналася,що донькою опікується стороння людина та забрала ОСОБА_4 з дитячого садка. З весни 2014 року за заявою позивача ними стали займатися соціальні служби. Дійсно, батько матеріально допомагав. З серпня 2014 року батько перешкоджає їй бачитися з дитиною та приймати участь у її вихованні. Вона не мала змоги матеріально утримувати дитину, оскільки не могла знайти роботу через відсутність документів які вона втратила. З донькою вона спілкується, якщо на це надає згоду позивач. Просила у позові відмовити, оскільки дитина стала проживати у позивача через те,що їм з чоловіком важко матеріально було утримувати двох дітей..

Представник третьої особи - Каракуць А.ІФ.. що діяла на підставі довіреності, вважала за доцільне позбавити батьківських прав ОСОБА_2, ОСОБА_3 батьківських прав відносно їх малолітньої доньки ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Суд, вислухавши сторони, свідків, вивчивши письмові докази по справі, заслухавши думку прокурора Соклакова М.В., який вважав,що позов ОСОБА_1 задоволенню не підлягає, приходить до наступного.

Судом встановлено, що з 30 січня 2009 року відповідачі перебувають у зареєстрованому шлюбі. ІНФОРМАЦІЯ_1 року у них народилася донька - ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 року у них народилася донька ОСОБА_4. На час народження дітей відповідачі мешкали разом з позивачем за адресою : АДРЕСА_1. Через виникле непорозуміння у поглядах на життя, відповідачі переїхали жити на орендовану квартиру, але наприкінці 2012 року повернулися жити до позивача, оскільки через втрату роботи відповідачем ОСОБА_3 матеріально були не в змозі утримувати орендовану квартиру. Восени 2013 року через конфлікти,що виникали між ними та позивачем, відповідачі знову перейшли жити на орендовану квартиру. На той час старша донька ОСОБА_5 мешкала разом з матір'ю відповідача ОСОБА_3 В жовтні 2013 року відповідачі забрали ОСОБА_4 , але з серпня 2014 року вона знову стала мешкати разом з позивачем. В березні 2015 року позивач звернувся до суду з відповідним позовом та питання щодо участі у вихованні та спілкуванні з дитиною відповідачів регулюється з цього часу позивачем та за його згодою.

Згідно статті 150 СК України батьки зобов'язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім'ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов'язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов'язані поважати дитину. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов'язку батьківського піклування щодо неї.

Відповідно до статті 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров'я без поважної причини і протягом шести місяців не виявили щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жеребкування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини.

Відповідно до пунктів 15, 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини інших осіб, які незаконно їх утримують та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема, ставлення батьків до дітей.

Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов'язками.

Позбавлення батьківських прав слід розглядати як виключний і надзвичайний спосіб впливу на недобросовісних матір та батька. Виходячи з характеру такого засобу, його не можна застосовувати тоді, коли це не викликано необхідністю.

Як вбачається з Висновку № 02/3- 505-7 від 12.06.2015 р. Органу опіки та піклування Іллічівської районної адміністрації Маріупольскої міської Ради ОСОБА_3 та ОСОБА_2 доцільно позбавити батьківських прав відносно малолітньої доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 року народження (а.с. 45-47).

Суд не може погодитися з висновком, щодо доцільності позбавлення батьківських прав відповідачев та ставиться до нього критично, оскільки такий висновок винесений без достатніх правових підстав, немотивований, не містить обґрунтування доцільності такого рішення .

Також в матеріалах справи відсутні переконливі докази винної поведінки ОСОБА_2 та ОСОБА_3 щодо ухилення від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Пояснення свідків ОСОБА_8,ОСОБА_9, ОСОБА_10, не можуть бути прийняти судом до уваги як переконливі докази, оскільки вони лише підтвердили,що малолітня ОСОБА_4 з серпня 2014 року мешкає разом з позивачем, який піклується нею , що не спростовувалося відповідачами.

Як на обґрунтування позову, позивач посилався на негативну характеристику, яка була надана головою КСП «України» довідкою від 18.02.2015 р. , де відповідачі характеризувалися як особи, що зловживають спиртними напоями, які кидали своїх дітей та тижнями, місяцями не жити вдома( а.с.19). Відповідачі проти цього заперечували. Разом з тим посадовою особою не зазначено з яких джерел ця інформація та чим підтверджується.

Вирішуючи спір про позбавлення батьківських прав, судом приймається до уваги те,що родинний зв'язок між відповідачами та дитиною не втрачений. Батьки цікавляться долею дитини( а.с.96). Згідно висновку за результатами психологічної діагностики малолітньої ОСОБА_4,ІНФОРМАЦІЯ_1, під час контакту дівчинка залюбки спілкується із матір'ю, батьком, дідусем. За результатами соціометричної проби «День народження» дівчинка прагне спілкуватися із матір'ю, батьком , дідусем та родичкою ОСОБА_5( рідною сестрою) та після проведення зустрічі виявила бажання поїхати до батьків.( а.с.80).

Сам факт заперечення відповідачами позовної заяви про позбавлення батьківських прав також свідчить про їх інтерес до дитини, бажання приймати активну участь у вихованні доньки, допомагати їй матеріально , їх бажання бути матір'ю та батьком . При цьому суд враховує і бажання малолітньої дитини - ОСОБА_4 спілкуватися з батьками та рідною сестрою- ОСОБА_5 та зазначає, що у разі задоволення позову цей зв'язок може бути втрачений.( а.с. 93).

Згідно з ч. 3 ст.9 Конвенції про права дитини, дитина яка не проживає з одним чи обома батьками, має право підтримувати на регулярній основі особисті і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить інтересам дитини.

Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості.

На основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які посилались сторони, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв'язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд , виходячи перш за все, з інтересів малолітньої дитини - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, приходить до висновку, що заявлені позовні вимоги не підлягають задоволенню, оскільки позивачем не доведено, що відповідачі самоусунулися від виконання своїх батьківських обов'язків.

Керуючись ст.ст. 150, 157, 164, 165 СК України, ст.ст. 10, 60, 88, 209, 212-215, 218 ЦПК України, Постановою Пленуму ВСУ від 30.03.2007 року № 7 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав", суд,-

В И Р І Ш И В:

У позові ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, 3-я особа: орган опіки та піклування Іллічівської райадміністрації Маріупольської міської Ради - відмовити.

На рішення може бути подана апеляція в Апеляційний суд Донецької області через Іллічівський районний суд м. Маріуполя.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: Г. Л. Харитонова