Категорія 55Доповідач Чорний В. І.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"15" травня 2015 р. м. Вінниця

Колегія суддів судової палати з цивільних справ Апеляційного суду Вінницької області у складі:

головуючого: Чорного В.І.,

суддів: Панасюка О.С., Чуприни В.О.

при секретарі: Кирилюк Л.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань апеляційного суду Вінницької області цивільну справу за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Редакція газети «Дорога. Транспорт. Пішохід» на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 02 березня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Редакція газети «Дорога. Транспорт. Пішохід» про стягнення заборгованості по заробітній платі, -

в с т а н о в и л а :

В грудні 2014 року ОСОБА_2 звернулася в суд із позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Редакція газети «Дорога. Транспорт. Пішохід» (надалі ТОВ) про стягнення невиплаченої заробітної плати, середнього заробітку за час затримки розрахунку та просила стягнути з відповідача на її користь не отриману заробітну плату за період з 4-го кварталу 2010 року по день звільнення в розмірі 56 980, 60 грн. та середній заробіток за час затримки розрахунку за період з 08.07.2014 року по 27.02.2015 року включно в сумі 18 125,52 грн.

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 02.03.2015 року позов задоволено. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «Редакція газети «Дорога. Транспорт. Пішохід» на користь ОСОБА_2 заборгованість по заробітній платі в розмірі 56980, 60 грн. та середній заробіток за час затримки виплати в розмірі 18125, 52 грн. Вирішено питання про судовий збір.

Не погодившись із зазначеним рішенням суду ТОВ «Редакція газети «Дорога. Транспорт. Пішохід» подала апеляційну скаргу в якій, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, порушення норм матеріального та процесуального права, просить його скасувати та ухвалити нове, яким в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 відмовити в повному обсязі.

Судова колегія, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши підстави апеляційної скарги, вважає, що вона не підлягає задоволенню з таких міркувань.

Згідно ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим; законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом; обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

За змістом ст. 308 ЩІК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права; не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Судом встановлено, що сторони перебували у трудових відносинах з 31.12.2004 року по 07.07.2014 року.

Відповідно до запису у трудовій книжці, ОСОБА_2 07.07.2014 року звільнена з роботи за власним бажанням на підставі ст.38 КЗпП України.

У відповідності до рішення загальних зборів учасників ТОВ «Редакція газети «Дорога. Транспорт. Пішохід» від 01 липня 2013 року директором Товариства з обмеженою відповідальністю був обраний ОСОБА_3, який в серпні 2014 року приступив до виконання своїх трудових обов'язків, про що наголошує сам ОСОБА_3

З матеріалів справи вбачається, що з ОСОБА_2 не проведено розрахунок роботодавцем по заробітній платі за період з 4 - го кварталу 2010 року по день її звільнення 07.07.2014 року в сумі 56 980,60 грн., яка була нарахована відповідачем, що підтверджується наданими Вінницькою об'єднаною державною податковою інспекцією Головного управління Державної фіскальної служби України у Вінницькій області відомостями з Інформаційного фонду Державного реєстру фізичних осіб Міндоходів України про суми виплачених доходів та утриманих податків щодо ОСОБА_2 за період з 01.01.2005 року по 30.06.2014 року, а також наданими позивачем розрахунками.

Відповідно до ст. 94 КЗпП України заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу.

Статтями 115 КЗпП України та 24 Закону України «Про оплату праці» передбачено порядок та умови виплати заробітної плати.

Працівниками Вінницького МВ УМВС України у Вінницькій області втрачені усі установчі і бухгалтерські документи ТОВ «Редакція газети «Дорога. Транспорт. Пішохід», які були вилучені в ході досудового розслідування кримінального провадження від 04.01.2013 року і за цим фактом прокуратурою Вінницької області порушено кримінальне провадження.

Із пояснень відповідача ОСОБА_3 вбачається, що надати документи щодо наявності чи відсутності заборгованості по заробітній платі немає можливості через їх відсутність.

Крім того, відповідно до ст.117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Суд першої інстанції, ухвалюючи рішення, також врахував роз'яснення Пленуму Верховного Суду України, які містяться у п. 20 постанови від 24 грудня 1999 року № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», відповідно до якого, встановивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі - наступного дня після пред'явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст. 117 КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини.

Отже, обов'язок по доказуванню наявності чи відсутності вини в затримці розрахунку при звільненні лежить на власнику чи уповноваженому ним органу.

Всупереч вимогам статей 10, 60 ЦПК України відповідач не надав суду переконливих доказів відсутності своєї вини в несвоєчасному розрахунку з позивачем, а також доказів наявності об'єктивних перешкод в належній організації свого виробництва.

Згідно із частиною 1 статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Тобто обов'язок роботодавця щодо виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні настає за умови невиплати з його вини належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст. 116 КЗпП України, при цьому визначальними є такі юридично значимі обставини, як невиплата належних працівникові сум при звільненні та факт проведення з ним остаточного розрахунку.

Отже, не проведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої ст. 117 КЗпП України, тобто виплати працівникові його саереднього заробітку за весь час затримки.

Тому, встановивши, що спір між сторонами виник про розмір належних звільненому працівникові сум, позов є обґрунтованим, оскільки згідно зі ст.117 КЗпП України розмір відшкодування за час затримки розрахунку слід визначати з урахуванням істотності суми заборгованості порівняно із середнім заробітком.

В ході судового засідання відповідач не ставив під сумнів наведений розрахунок заборгованості з заробітної плати та середнього заробітку за весь час затримки.

Наведені відповідачем докази не можуть бути прийняті до уваги, так як вони не впливають на вірність висновку суду.

Посилання відповідача на наказ від 30 грудня 2010 року «Про встановлення робочого часу», витяг звітності показників податку (ф1-Дф), про порядок звільнення з роботи позивача як на доказ, не можуть бути прийняті до уваги, так як дані, які б свідчили про ознайомлення ОСОБА_2 з наказом відсутні, витяг звітності показників податку не різниться із витягом, який був витребуваний судом, а звільнення ОСОБА_2 відбулося під час виконання обов'язків директора ТОВ ОСОБА_4

З урахуванням викладеного, колегія суддів дійшла висновку, що визначені суми, що підлягають виплаті працівникові є обгрунтованими та доведеними у відповідності до вимог ст. 58 ЦПК України.

Таким чином, судова колегія вважає, що доводи апеляційної скарги суттєвими не являються, а відтак не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 308, 313-315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Редакція газети «Дорога. Транспорт. Пішохід» відхилити.

Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 02 березня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий: (підпис) В.І.Чорний

Судді: (підпис) О.С.Панасюк

(підпис) В.О.Чуприна

З оригіналом вірно: