АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 лютого 2015 року м. Дніпропетровськ

Апеляційний суд Дніпропетровської області в складі:

головуючого - Григорченка Е.І.

суддів - Кочкової Н.О., Каратаєвої Л.О.

при секретарі - Левцунові І.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську цивільну справу за апеляційною скаргою

ОСОБА_2

на рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 13 травня 2014 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення суми боргу за договором позики,

встановив:

ОСОБА_2 звернувся з апеляційною скаргою на рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 13 травня 2014 року, де ставить питання про його скасування, посилаючись на те, що рішення ухвалено з порушенням норм матеріального і процесуального права.

Рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 13 травня 2014 року позовні вимоги ОСОБА_3 задоволені, з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 стягнено суму боргу за договором позики в розмірі 17000 грн., інфляційні нарахування в розмірі 2363 грн., три відсотки річних в розмірі 1516,02 грн. та судові витрати в розмірі 214,60 грн., а всього 21093,62 грн.

Судом першої інстанції встановлено, що 23.09.2009 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 було укладено договір позики. За договором позики ОСОБА_3 передав ОСОБА_2 грошові кошти у розмірі 17000 грн., а ОСОБА_2 зобов'язався повернути таку ж суму грошових коштів до 01.12.2009 року. На підтвердження отримання коштів відповідачем позивач надав суду розписку від 23.09.2009 року ( а.с. 30).

Відповідач взяті в борг грошові кошти до теперішнього часу не повернув.

Враховуючи викладені обставини, вимоги законодавства, суд першої інстанції прийшов до висновку, що позовні вимоги позивача щодо стягнення суми боргу, інфляційних та 3% річних обґрунтовані та підлягають задоволенню.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог, апеляційний суд не находить підстав для задоволення скарги та скасування рішення суду з наступних підстав.

Вирішуючи даний спір, який виник між сторонами, суд першої інстанції в достатньо повному об'ємі з'ясував права та обов'язки сторін, обставини справи, перевірив доводи сторін та дав їм належну правову оцінку. Висновки суду підтверджені наявними в матеріалах справи письмовими доказами та поясненнями учасників процесу.

При вище наведених обставинах справи, суд першої інстанції, відповідно до ст.ст. 1046, 1047, 1049, 1050 ЦК України, ст.ст. 10, 11, 57-60 ЦПК України, прийшов до обґрунтованого висновку про задоволення позовних вимог, оскільки відповідач не повернув взяті в борг у позивача кошти в зазначеному розмірі.

Приведені в апеляційній скарзі доводи, що суд першої інстанції не призначив почеркознавчу експертизу, не можуть бути, в даному випадку підставою для скасування рішення суду та відмови у позові з наступних підстав.

Відповідно до частини 2 статті 59, частин 1, 4 статті 60, частини 3 статті 10 ЦПК України обставини справи, які законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування; кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень; доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Позивач надав суду першої інстанції оригінал розписки від 23.09.2009 року, згідно якої ОСОБА_3 передав ОСОБА_2 грошові кошти у розмірі 17000 грн., а ОСОБА_2 зобов'язався повернути таку ж суму грошових коштів до 01.12.2009 року ( а.с. 30).

Згідно ч. 1 ст. 143 ЦПК України для з'ясування обставин, що мають значення для справи і потребують спеціальних знань у галузі науки, мистецтва, техніки, ремесла, тощо, суд призначає експертизу за заявою осіб, які беруть участь у справі.

Ухвалою апеляційного суду від 11.12.2014 року задоволено клопотання ОСОБА_2 про призначення почеркознавчої експертизи, однак враховуючи, що відповідач ухиляється від у часті в експертизи, належним чином повідомлений про слухання справи, до судового засідання, не з'явився, докази поважної причини неявки до суду не надав, витребувані у нього зразки підписів не надав, докази оплати експертизи не надав /а.с. 166-171/, тому ухвала про призначення експертизи скасована.

Частиною 1 статті 146 ЦПК України визначено, що в разі ухилення особи, яка бере участь у справі, від подання експертам необхідних матеріалів, документів або від іншої участі в експертизі, якщо без цього провести експертизу неможливо, суд залежно від того, хто із цих осіб ухиляється, а також яке для них ця експертиза має значення, може визнати факт, для з'ясування якого експертиза була призначена, або відмовити у його визнанні.

Відповідачем не надані суду належні та допустимі докази, які б спростовували висновки суду щодо укладення між сторонами договору позики, який підтверджений розпискою.

За таких обставини колегія суддів вважає, за необхідне апеляційну скаргу відхилити, а рішення суду в межах оскарження - залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308 ЦПК України, апеляційний суд, -

ухвалив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 13 травня 2014 року залишити без змін.

Ухвала суду набуває законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів, з дня проголошення.

Головуючий:

Судді: