АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 лютого 2015 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі :

Головуючого судді - Слободянюк С.В.,

суддів - Лапчевської О.Ф., Корчевного Г.В.,

при секретарі - Шалапуді Н.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2, який діє в інтересах ОСОБА_3, на рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 26 листопада 2014 року за позовом ОСОБА_4, ОСОБА_3 до ОСОБА_5, третя особа: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу ОСОБА_6 про визнання заповіту недійсним,

В С Т А Н О В И Л А :

У листопаді 2013 року ОСОБА_4 і ОСОБА_3 звернулись в суд з наведеним і просили суд визнати недійсним заповіт, складений 08 жовтня 2008 року ОСОБА_7 на ім`я ОСОБА_5, посвідчений Шістнадцятою Київською державною нотаріальною конторою, реєстровий номер 1-3092.

Позивачі зазначали, що спадкодавець ОСОБА_7 був їх рідним дядьком.

Звернувшись до нотаріальної контори із заявами про прийняття спадщини після померлого ОСОБА_7, дізнались про наявність заповітів, складних на ім`я ОСОБА_8, ОСОБА_5

Рішенням Дніпровського районного суду м.Києва від 19 лютого 2013 року визнано недійсним заповіт ОСОБА_7, складаний на ім.`я ОСОБА_819 серпня 2010 року.

Позивачі вважають, що заповіт від 08 жовтня 2008 року, складний ОСОБА_7 на ім.`я ОСОБА_5, є недійсним, оскільки в момент його складання спадкодавець, через стан свого здоров`я, не усвідомлював значення своїх дій та не міг ними керувати.

Рішенням Дніпровського районного суду м.Києва від 26 листопада 2014 року у позові відмовлено.

На рішення суду першої інстанції представник позивача ОСОБА_3 - ОСОБА_2, діючи на підставі довіреності від 23 липня 2014 року (а.с.224), подав апеляційну скаргу, в якій з посиланням на порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, ставить питання про скасування оскаржуваного рішення, ухвалення нового - про задоволення позову.

Апелянт посилається на невідповідність висновків суду першої інстанції фактичним обставинам справи; безпідставну відмову суду першої інстанції про задоволення клопотання щодо проведення повторної посмертної судово-психіатричної експертизи, зазначаючи, що матеріали справи містять два протилежних акти судово-психіатричної експертизи, дослідження яких проводилось у незначний проміжок часу.

Справу розглянуто без участі позивача ОСОБА_4 та його представника ОСОБА_11(довіреність а.с.39), які належним чином повідомлялась про час та місце розгляду справи, про що свідчить поштове зворотне відправлення від 03 лютого 2015 року.

Відповідно до положення ч.5 ст.76 ЦПК України вручення судової повістки представникові особи, яка бере участь у справі, вважається врученням повістки і цій особі.

Відповідно до положень ч.2 ст. 305 ЦПК неявка сторони, належним чином повідомленої про час і місце розгляду справи, не перешкоджає апеляційному розглядові справи.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_3 - ОСОБА_12, діючи на підставі довіреності від 23 липня 2014 року (а.с.224) підтримав апеляційну скаргу, представник ОСОБА_5 - ОСОБА_13 (довіреність від 13 січня 2013 року а.с.87) скаргу не визнала.

Як вбачається з матеріалів справи, згідно свідоцтв про народження, батьком позивачів є ОСОБА_14, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.4, 5, 7). Останній та спадкодавець - ОСОБА_7 були рідними братами, оскільки мали спільних батьків (а.с.5, 10 зв.).

ОСОБА_7 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 (свідоцтво про смерть -а.с.6).

З копії матеріалів спадкової справи щодо майна померлого ОСОБА_7 вбачаєтся, що до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу ОСОБА_6 було подано заяви про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_7 позивачем ОСОБА_4 11 листопада 2010 року, а позивачем ОСОБА_3 -18 листопада 2010 року (а.с.60,61).

Відповідно до ст. ст. 1216, 1217 Цивільного кодексу України, спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті (ст. 1233 ЦК України).

Померлим ОСОБА_7 08 жовтня 2008 року на ім`я ОСОБА_5 складено заповіт, посвідчений державним нотаріусом Шістнадцятої Київської державної нотаріальної контори ТрапєзніковоюЗ.О., зареєстрований у реєстрі за № 1-3092 (а.с.33). Даним заповітом ОСОБА_7 на випадок своєї смерті заповів відповідачці квартиру АДРЕСА_1 та все інше майно, де б воно не було та з чого б воно не складалося (а.с.59).

Позивачі просять визнати недійсним вказаний заповіт з посиланням на те, що при його підписанні ОСОБА_7 за станом здоров»я через наявні хвороби та вживання ліків не усвідомлював значення своїх дій та не міг керувати ними, його волевиявлення не було вільним і не відповідало його дійсній волі.

Право на заповіт має фізична особа з повною цивільною дієздатністю (ч. 1 ст. 1234 ЦК України).

З копії спадкової справи убачається, що за життя ОСОБА_7 складав чотири заповіти, а саме: 20 грудня 2003 року, 13 травня 2008 року, 08 жовтня 2008 року та 19 серпня 2010 року (а.с.54, 57- 59).

Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 19 лютого 2013 року визнано недійсним заповіт ОСОБА_7 виданий на ім»я ОСОБА_8, посвідчений 19 серпня 2010 року державним нотаріусом Першої Київської державної нотаріальної контори, зареєстрований в реєстрі за № 12-1267 та визнано недійсним свідоцтво про право на спадщину, видане 01 квітня 2011 р. на ім`я ОСОБА_8 на квартиру АДРЕСА_1 (а.с.10-12).

За висновком посмертної судово-психіатричної експертизи № 527 від 18 червня 2014 року, складеного експертами Київського міського центру судово-психіатричної експертизи, у момент складання та підписання заповіту 08 жовтня 2008 року ОСОБА_7 виявляв ознаки органічного ураження головного мозку судинного ґенезу з астено-невротичним синдромом та інтелектуально-мнестичним зниженням (згідно з МКХ-10: Б07.8) і за своїм психічним станом у зазначений період часу усвідомлював значення своїх дій та міг керувати ними (а.с.103-107).

Положеннями ст.15,16 ЦК України закріплено права кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання; звернення особи до суду за захистом свого особистого майнового права.

Позивачі звернулись до суду за захистом свого права на спадкове майне шляхом визнання заповіту недійсним.

За матеріалами справи, спадкова справа відкрилась 12 жовтня 2010 року (а.с.52).

Із заявою до наторіуса про прийняття спадщини ОСОБА_5 звернулась 13 червня 2013 року, майже через три роки після смерті спадкодавця(а.с.80).

Відповідно до положення ст.1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Відповідно до положення ст.. 1272 ЦК України, якщо спадкоємець протягом строку, встановленого ст..2170 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. За позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.

Постановою Пленуму Верховного Суду України №7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» ч. 1 та 4 п. 24 роз'яснено, що особа, яка не прийняла спадщину в установлений законом строк, може звернутися до суду з позовною заявою про визначення додаткового строку для прийняття спадщини відповідно до частини третьої статті 1272 ЦК. Визначаючи спадкоємцеві додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини, суд не повинен вирішувати питання про визнання за ним права на спадщину. Спадкоємець після визначення йому додаткового строку для прийняття спадщини має право прийняти спадщину в порядку, установленому статтею 1269 ЦК, звернувшись в нотаріальну контору, після чого вважається таким, що прийняв спадщину.

Законодавством чітко передбачено порядок прийняття спадщини спадкоємцями. ОСОБА_5, подавши заяву з пропуском строку для прийняття спадщини, не подала нотаріусу рішення суду про визначення йому додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини, а тому згідно ч. 1 ст. 1272 ЦК України, якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її.

На час розгляду справи відсутні дані, які б підтверджували, що відповідачкою ставилось в судовому порядку питання щодо визначення додаткового строку для прийняття спадщини.

За таких обставин, відсутні підстави вважати, що боку відповідачки було порушено право позивачів на спадщину.

Колегія суддів дійшла висновку про відмову у позові з тих підстав, що позивачами не доведено порушення їх права з боку відповідачки з наведених вище обставин.

Керуючись ст..ст.303, 307, 309, 313 ЦПК України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2, який діє в інтересах ОСОБА_3, задовольнити частково.

Рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 26 листопада 2014 року скасувати, ухвалити нове рішення наступного змісту.

Відмовити у позові ОСОБА_4, ОСОБА_3 до ОСОБА_5, третя особа: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу ОСОБА_6 про визнання заповіту недійсним.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржено в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: