06.08.2015 Єдиний унікальний номер 205/5132/15-ц
УХВАЛА

06 серпня 2015 року м. Дніпропетровськсправа № 205/5132/15-ц
4с/205/55/15

Ленінський районний суд м. Дніпропетровська у складі судді Нижного А.В., за участю секретаря судового засідання Піменової М.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні скаргу Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський акціонерний банк», заінтересовані особи державний виконавець Ленінського відділу державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції ОСОБА_1, ОСОБА_2, на дії та рішення державного виконавця Ленінського відділу державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції ОСОБА_1,

ВСТАНОВИВ:

15.07.2015р. ПАТ «Всеукраїнський акціонерний банк» (далі ПАТ «ВіЕйБі Банк») звернулось до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська зі скаргою на дії та рішення державного виконавця Ленінського відділу державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції ОСОБА_1, у якій просить:

визнати дії державного виконавця Ленінського відділу державної виконавчої служби ДМУЮ ОСОБА_1 щодо не надсилання рекомендованим листом з повідомленням про вручення оригіналу виконавчого листа № 2-1077/2011 від 13.01.2012р. про стягнення з ОСОБА_2 заборгованості на користь банку неправомірними;

визнати дії державного виконавця Ленінського відділу державної виконавчої служби ДМУЮ ОСОБА_1 про не надсилання постанови про повернення №396361679 від 06.08.2014р. на адресу стягувача неправомірними;

скасувати постанову про повернення виконавчого документа стягувачу №396361679 від 06.08.2014р.;

зобов'язати державного виконавця Ленінського відділу державної виконавчої служби ДМУЮ ОСОБА_1 провести виконавчі дій з виконання рішення Ленінського районного суду міста Дніпропетровська у цивільній справі за позовом ПАТ «ВіЕйБі Банк» до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про солідарне стягнення заборгованості за кредитним договором.

Заявник явку свого представника у судове засідання не забезпечив, натомість звернувся до суду з заявою, у якій підтримав заявлені вимоги та просив розглядати скаргу за відсутності його представника.

Заінтересовані особи у судове засідання не з'явилися, натомість звернулись до суду з заявами, у яких просили відмовити у задоволенні скарги та розглядати її за відсутності їх представників.

За змістом ч. 2 ст. 197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Перевіривши викладені у скарзі обставини, вивчивши матеріали цивільної справи, суд приходить до висновку про наявність підстав для часткового задоволення вказаної скарги з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 383 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Згідно з абз. 2 ч. 1 ст. 385 ЦПК України скаргу може бути подано до суду у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав чи свобод.

Судом встановлено, що рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 28.03.2011р. у цивільній справі № 2-2260/11 задоволено позов ПАТ «ВіЕйБі Банк» до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

17.02.2012 року ПАТ «ВіЕйБі Банк» направлено до Ленінського відділу державної виконавчої служби ДМУЮ поштовою кореспонденцією заяву про відкриття виконавчого провадження за виконавчим листом №2-1077/2011 від 13.01.2012р.

20.02.2012р. державним виконавцем Ленінського відділу державної виконавчої служби ДМУЮ ОСОБА_1 винесено постанову про відкриття, а 05.09.2013 - постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження.

14.11.2013р. державним виконавцем складено акт опису й арешту заставного майна банку, що належить ОСОБА_2

06.08.2014р. постановою державного виконавця Ленінського відділу державної виконавчої служби ДМУЮ ОСОБА_1 повернуто виконавчий документ стягувачеві стосовно боржника ОСОБА_2, оскільки наявна встановлена законом заборона щодо звернення стягнення на майно чи кошти боржника, якщо у нього відсутнє інше майно чи кошти, на які можливо стягнути стягнення, а також щодо проведення інших виконавчих дій стосовно боржника, що виключає можливість виконання відповідного рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 31 Закону України «Про виконавче провадження» копії постанов державного виконавця та інші документи виконавчого провадження, що державний виконавець зобов'язаний довести до відома сторін та інших учасників виконавчого провадження, надсилаються адресатам із супровідними листами простою кореспонденцією, крім постанов про відкриття виконавчого провадження або відмову у відкритті виконавчого провадження, про повернення виконавчого документа стягувачу відповідно до статті 47 цього Закону, що надсилаються рекомендованим листом з повідомленням про вручення.

За змістом п.п. 2.10-2.12 Порядку роботи з документами в органах державної виконавчої служби, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 25.12.2008 №2274/5 (далі Порядок № 2274/5), вихідна кореспонденція відправляється через діловода не пізніше наступного робочого дня після підписання (затвердження) документа (супровідного листа); для реєстрації таких документів у Відділі ведеться Журнал реєстрації вихідної кореспонденції; якщо кореспонденція передається іншим установам, організаціям через розсильного, вона також записується в Розносну книгу для місцевої кореспонденції; у разі направлення документів виконавчого провадження рекомендованими листами діловодом складаються реєстри на відправлення рекомендованої кореспонденції.

Як вбачається з матеріалів виконавчого провадження №39636167, у ньому всупереч ч. 1 ст. 31 Закону України «Про виконавче провадження» відсутні докази надсилання ПАТ «ВіЕйБі Банк» постанови про повернення виконавчого документа стягувачу від 06.08.2014р. рекомендованим листом з повідомленням про вручення. Натомість згідно з залученою до матеріалів справи копією Журналу реєстрації вихідної кореспонденції(справа №08-39, том 9 за 2014 рік), така постанова надсилалась ПАТ «ВіЕйБі Банк» простим листом.

Таким чином, оскільки з наданих Ленінським відділом державної виконавчої служби ДМУЮ матеріалів не можливо встановити ні дату отримання, ні підтвердити сам факт отримання ПАТ «ВіЕйБі Банк» постанови про повернення виконавчого документа стягувачеві від 06.08.2014р., тоді як заявник стверджує, що ознайомився з нею лише у Єдиному державному реєстрі виконавчих проваджень (дата друку постанови з реєстру 10.07.2015р.), у суду відсутні підстави для висновку про порушення скаржником встановленого ст. 385 ЦПК України строку оскарження постанови державного виконавця.

Враховуючи, що постанова про повернення виконавчого документу стягувачу №396361679 від 06.08.2014р. надсилалась простим листом ПАТ «ВіЕйБі Банк», у суду відсутні підстави для задоволення скарги в частині вимоги про визнання протиправними дій державного виконавця щодо не надсилання такої постанови на адресу стягувача.

В той же час, скарга підлягає задоволенню в частині вимоги про визнання протиправними дій державного виконавця щодо не надсилання рекомендованим листом з повідомленням про вручення оригіналу виконавчого листа № 2-1077/2011 від 13.01.2012р., виданого Ленінським районним судом м. Дніпропетровська, одночасно з постановою про повернення виконавчого документа стягувачу №396361679 від 06.08.2014р., оскільки матеріали справи виконавчого провадження всупереч ч. 1 ст. 31 Закону України «Про виконавче провадження» не містять передбачених п. 2.12 Порядку № 2274/5 доказів направлення такого документу стягувачу рекомендованим листом з повідомленням про вручення.

Відповідно до п. 9 ч. 1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчий документ, на підставі якого відкрито виконавче провадження, за яким виконання не здійснювалося або здійснено частково, повертається стягувачу у разі, якщо наявна встановлена законом заборона щодо звернення стягнення на майно чи кошти боржника, якщо у нього відсутнє інше майно чи кошти, на які можливо звернути стягнення, а також щодо проведення інших виконавчих дій стосовно боржника, що виключає можливість виконання відповідного рішення.

Як вбачається з матеріалів виконавчого провадження №39636167, при виконанні виконавчого листа №2-1077/2011 від 13.01.2012р. державним виконавцем було зроблено запити до ВРЕВ-2 УДАІ ГУ МВС України в Дніпропетровській області, Реєстраційної служби Дніпропетровського міського управління юстиції, Державної податкової служби України, Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області щодо джерел доходів та майна боржника ОСОБА_2

За змістом відповідей на вказані запити джерела доходів у ОСОБА_2 відсутні, тоді як належне їй майно складається з квартири за адресою АДРЕСА_1, щодо якої існує зареєстроване обтяження на підставі договору іпотеки №1 від 13.03.2007р., посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_4 та зареєстрованого в реєстрі за №491 (далі Договір іпотеки).

Вказаний Договір іпотеки укладений на забезпечення виконання зобовязань ОСОБА_2 за кредитним договором №15/в від 06.03.2007р., згідно з яким позичальнику було надано кредит у сумі 38000 доларів США.

Відповідно до пп. 1 п. 1 Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно із статтею 4 Закону України "Про заставу" та/або предметом іпотеки згідно із статтею 5 Закону України "Про іпотеку", якщо таке майно виступає як забезпечення зобов'язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що:

таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника / майнового поручителя або є об'єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно;

загальна площа такого нерухомого житлового майна (об'єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв. метрів для квартири та 250 кв. метрів для житлового будинку.

Як вбачається з матеріалів виконавчого провадження, загальна площа квартири за адресою АДРЕСА_1 становить 49,8 кв.м., а згідно з інформацією адресно-довідкового підрозділу ГУДМС у Дніпропетровській області ОСОБА_2 зареєстрована за адресою ІНФОРМАЦІЯ_1.

З огляду на те, що квартира за адресою АДРЕСА_1 є предметом іпотеки та виступає як забезпечення зобов'язань громадянина України ОСОБА_2 за споживчим кредитом, наданим їй кредитною установою резидентом України в іноземній валюті, а також враховуючи, що ОСОБА_2 постійно проживає у вказаній квартирі, загальна площа якої не перевищує 140 кв.м. та яка є єдиним належним їй нерухомим майном, державний виконавець дійшов вірного висновку про існування встановленої Законом України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» заборони щодо звернення стягнення на таку квартиру у період дії вказаного закону.

Відповідно до ст. 32 Закону України «Про виконавче провадження» заходами примусового виконання рішень є: 1) звернення стягнення на кошти та інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб; 2) звернення стягнення на заробітну плату (заробіток), доходи, пенсію, стипендію боржника; 3) вилучення в боржника і передача стягувачу певних предметів, зазначених у рішенні; 4) інші заходи, передбачені рішенням.

З огляду на те, що згідно з відповідями на запити державного виконавця у ОСОБА_2 відсутні інші, крім квартири, доходи або майно, на які можливо звернути стягнення, тоді як скаржник не зазначив, які конкретно передбачені законом виконавчі дії зобовязаний був здійснити, але не здійснив державний виконавець, а також враховуючи, що за змістом п. 2 ч. 1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчий документ повертається стягувачу також у разі, якщо у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернуто стягнення, а здійснені державним виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними, суд вважає необґрунтованим твердження скаржника про відсутність у державного виконавця підстав для повернення виконавчого листа №2-1077/2011 від 13.01.2012р. стягувачу шляхом винесення постанови від 06.08.2014р. на підставі ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження».

Водночас, пунктом 2 постанови про повернення виконавчого документа стягувачу №396361679 від 06.08.2014р. припинено чинність арешту майна боржника та скасовано інші заходи примусового виконання рішення на підставі ст. 50 Закону України «Про виконавче провадження».

Згідно з ч. 1 ст. 50 Закону України «Про виконавче провадження» у разі закінчення виконавчого провадження (крім направлення виконавчого документа за належністю іншому органу державної виконавчої служби, офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, закінчення виконавчого провадження за рішенням суду, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій), повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, арешт, накладений на майно боржника, знімається, скасовуються інші вжиті державним виконавцем заходи примусового виконання рішення, а також провадяться інші дії, необхідні у зв'язку із завершенням виконавчого провадження. Завершене виконавче провадження не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом.

Відповідно до ч. 2 ст. 50 Закону України «Про виконавче провадження» у разі якщо у виконавчому провадженні державним виконавцем накладено арешт на майно боржника, у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, державний виконавець зазначає про зняття арешту, накладеного на майно боржника.

При цьому ч. 1 ст. 49 Закону України «Про виконавче провадження», якою визначено підстави для закінчення виконавчого провадження, не містить серед таких підстав повернення виконавчого документу стягувачеві згідно з ст. 47 цього Закону.

Таким чином, положеннями ст. 50 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено зняття арешту з майна боржника у разі закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, проте вказані норми не передбачають зняття арешту з майна боржника у разі повернення виконавчого документу стягувачу, з урахуванням чого суд доходить висновку про порушення пунктом 2 постанови про повернення виконавчого документа стягувачу №396361679 від 06.08.2014р. правил ст. 50 Закону України «Про виконавче провадження».

За таких обставин, постанова про повернення виконавчого документа стягувачу №396361679 від 06.08.2014р. підлягає визнанню неправомірною та скасуванню в частині припинення чинності арешту майна боржника та скасування інших заходів примусового виконання рішення.

Водночас, суд розяснює скаржнику, що згідно з ч. 5 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження» повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених цією статтею, не позбавляє його права повторно пред'явити виконавчий документ до виконання протягом строків, встановлених статтею 22 цього Закону, а випадку пропуску такого строку з поважних причин він може бути поновлений на підставі ст. 24 цього ж Закону.

З огляду на викладене, а також керуючись ст.ст. 31, 47, 49, 50 Закону України «Про виконавче провадження», ст.ст. 383, 386, 387 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Скаргу Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський акціонерний банк», заінтересовані особи державний виконавець Ленінського відділу державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції ОСОБА_1, ОСОБА_2, на дії та рішення державного виконавця Ленінського відділу державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції ОСОБА_1, задовольнити частково.

Визнати неправомірними дії державного виконавця Ленінського відділу державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції ОСОБА_1 щодо не надсилання рекомендованим листом з повідомленням про вручення оригіналу виконавчого листа № 2-1077/2011 від 13.01.2012р., виданого Ленінським районним судом м. Дніпропетровська, одночасно з постановою про повернення виконавчого документа стягувачу №396361679 від 06.08.2014р.

Визнати неправомірною та скасувати постанову державного виконавця Ленінського відділу державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції ОСОБА_1 про повернення виконавчого документа стягувачу №396361679 від 06.08.2014р. в частині припинення чинності арешту майна боржника та скасування інших заходів примусового виконання рішення.

В задоволенні решти вимог відмовити.

Ухвала може бути оскаржена шляхом подачі апеляційної скарги до Апеляційного суду Дніпропетровської області через Ленінський районний суд м. Дніпропетровська протягом п'яти днів з дня її проголошення. У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п'яти днів з дня отримання копії ухвали.

СуддяОСОБА_5