Справа № 369/5865/15-ц Головуючий у І інстанції Пінкевич Н. С.
Провадження № 22-ц/780/7007/15 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_1
Категорія 26 24.12.2015
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

24 грудня 2015 року м.Київ

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області в складі:

головуючого судді Савченка С.І.,

суддів Даценко Л.М., Білоконь О.В.,

при секретарі Петленко І.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні апеляційного суду Київської області цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Родовід Банк» на рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 2 вересня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Родовід Банк», треті особи ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання договору іпотеки припиненим, визнання іпотеки припиненою та зобовязання вчинити дії,-

в с т а н о в и л а:

У червні 2015 року ОСОБА_2 звернувсядо суду із вказаним вище позовом,який надалі уточнив і мотивував тим, що 7 квітня 2008 року між ПАТ «Родовід Банк» і його сином ОСОБА_5 було укладено кредитний договір, за яким банк відкрив позичальнику невідновлювальну кредитну лінію в розмірі 12296000 грн. на споживчі цілі терміном на 1 рік зі сплатою процентів у розмірі 20 % річних. В забезпечення виконання зобовязань за кредитним договором між банком і позичальником 30 липня 2008 року було укладено договір іпотеки, згідно якого ОСОБА_5 передав в іпотеку банку належні йому житловий будинок та присадибну земельну ділянку розміром 0,1014 га, розташовані в с.Софіївська Борщагівка Києво-Святошинського району Київської області. Вказував, що 29 квітня 2009 року його син ОСОБА_5 помер. Спадщину після смерті сина прийняли він і ОСОБА_3 як батьки померлого та донька померлого ОСОБА_6 шляхом подання у встановлений законом строк заяв про прийняття спадщини до Шостої Харківської державної контори та отримали у 2013 році свідоцтва про право на спадщину за законом, в тому числі на будинок та земельну ділянку в с.Софіївська Борщагівка Києво-Святошинського району Київської області.

Посилався, що 25 лютого 2014 року ПАТ «Родовід банк» звернувся до суду з позовом до спадкоємців померлого позичальника про стягнення боргу за кредитним догвором. Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 2 липня 2014 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Київської області від 25 вересня 2014 року і ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 14 січня 2015 року, у задоволенні позову відмовлено з тих підстав, що банк пропустив строк позовної давності звернення до суду за захистом своїх прав. Вважає, що згідно ст.266 ЦК України зі спливом строків позовної давності до основної вимоги за кредитним договором позовна давність спливла і до додаткової вимоги за забезпечувальним договором іпотеки.

Вказував, що він звернувся до відповідача із заявою про припинення іпотеки та направлення відповідної заяви державному реєстратору про припинення іпотеки, яка задоволена не була.

Посилаючись на порушення своїх прав власності на отримане у спадок майно, просив, визнати припиненими договір іпотеки, укладений 30 липня 2008 року між ОСОБА_5 та ПАТ «Родовід Банк», та договір від 9 вересня 2008 року про внесення змін до договору іпотеки від 30 липня 2008 року, визнати іпотеку припиненою за договором іпотеки, укладений 30 липня 2008 року між ОСОБА_5 та ПАТ «Родовід Банк», та договором від 9 вересня 2008 року про внесення змін до договору іпотеки від 30 липня 2008 року, зняти (скасуавти) заборону відчуження нерухомого майна у вигляді житлового будинку та присадибної земельної ділянки розміром 0,1014 га, що розташовані в с.Софіївська Борщагівка Києво-Святошинського району Київської області, накладену приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_7 30 липня 2008 року, зареєстровану в реєстрі № 1240, у звязку із укладенням договору іпотеки від 30 липня 2008 року та вилучити вказаний запис із Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Рішенням Києво-Святошинського райнного суду Київської області від 2 вересня 2015 року позовзадоволено. Визнано припиненим договір іпотеки, укладений 30 липня 2008 року між ОСОБА_5, з наступними змінами і доповненнями, визнано припиненою іпотеку за договором іпотеки, укладений 30 липня 2008 року між ОСОБА_5 та ПАТ «Родовід Банк» з наступними змінами і доповненнями, скасовано заборону відчуження нерухомого майна у вигляді житлового будинку та присадибної земельної ділянки розміром 0,1014 га, що розташовані в с.Софіївська Борщагівка Києво-Святошинського району Київської області, накладену приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_7 30 липня 2008 року, зареєстровану в реєстрі № 1240, у звязку із укладенням договору іпотеки від 30 липня 2008 року та вилучено вказаний запис із Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Не погоджуючись із таким рішенням ПАТ «Родовід Банк» подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову в повному обсязі, посилаючись на неповне зясування судом обставин справи, невідповідність висновків суду обстаивнам справи, порушення і неправильне застосування судом норм матеріального і процесуального права. Зокрема вказує на те, що банк не пропустив шестимісячний строк предявлення вимог до спадкоємців боржника, встановлений ч.2 ст.1282 ЦК України, що встановлено у рішенні апеляційного суду Київської області від 25 вересня 2014 року, що у свою чергу надає можливість для звернення стягнення на предмет іпотеки. Крім того, суд не врахував, що ст.17 Закону України «Про іпотеку» не передбачає такий випадок припинення іпотеки як пропуск строку позовної давності. Також, суд не зупинив провадження у даній справі до вирішення іншої цивільної справи за позовом банку до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про звернення стягнення на предмет іпотеки.

В суді апеляційної інстанції представник ПАТ «Родовід Банк» апеляційну скаргу підтримав, просив скасувати рішення суду першої інстанції з наведених у скарзі підстав та ухвалити нове про відмову у позові.

Позивач ОСОБА_2 та його представник в судовому засіданні проти задоволення апеляційної скарги банку заперечували, посилаючись на законність і обгрунтованість ршення, та навність передбачених законом підстав для припинення іпотеки.

Треті особи ОСОБА_3 і ОСОБА_4 в суді апеляційної інстанції проти апеляційної скарги заперечили, просили залишити без змін рішення суду першої інстанції.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено і підтверджується матеріалами справи, що 7 квітня 2008 року між ВАТ «Родовід Банк» і ОСОБА_5 було укладено кредитний договір з наступними змінами від 9 вересня 2008 року, згідно якого позичальник отримав в банку на споживчі потреби кредит в розмірі 12296000 грн. строком до 7 квітня 2009 року із сплатою 30 % річних.

В забезпечення виконання зобовязань за кредитним договором між банком і позичальником 30 липня 2008 року було укладено договір іпотеки, згідно якого ОСОБА_5 передав в іпотеку банку належні йому житловий будинок та присадибну земельну ділянку розміром 0,1014 га, розташовані по вул.Дачна 18 в с.Софіївська Борщагівка Києво-Святошинського району Київської області.

29 квітня 2009 року позичальник ОСОБА_5 помер.

Спадщину після смерті ОСОБА_5 прийняли його батьки ОСОБА_2,ОСОБА_3, а також його донька ОСОБА_6 шляхом подання у встановлений законом строк заяв про прийняття спадщини до Шостої Харківської державної контори.

6 листопада 2013 року спадкоємці уклали договір про поділ спадщини, за наслідками якого батьки померлого успадкували в рівних частинах (по 1/4 частини) 1/2 частину житлового будинку та земельної ділянки розміром 0,1014 га, що розташовані в с.Софіївська Борщагівка Києво-Святошинського району Київської області

19 листопада 2013 року ОСОБА_2 та ОСОБА_3 отримали свідоцтва про право на спадщину за законом кожний на 1/4 частину житлового будинку по вул.Дачна 18 в с.Софіївська Борщагівка, а рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 6 травня 2014 року, яке набрало законної сили, за ОСОБА_2 та ОСОБА_3 визнано право власності за кожним на 1/4 частину земельної ділянки розміром 0,1014 га по вул.Дачна 18 в с.Софіївська Борщагівка в порядку спадкування за законом після смерті сина.

Інша 1/2 частина житлового будинку та земельної ділянки розміром 0,1014 га по вуд.Дачна 18 в с.Софіївська Борщагівка Києво-Святошинського району Київської області належить ОСОБА_4, яка проживала однією сімєю без реєстрації шлюбу із померлим ОСОБА_5, на підставі рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 13 вересня 2010 року, яке набрало законної сили.

Також встановлено, що рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 2 липня 2014 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Київської області від 25 вересня 2014 року і ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 14 січня 2015 року, у задоволенні позову відмовлено з тих підстав, що банк пропустив строк позовної давності звернення до суду за захистом своїх прав.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції обгрунтовував свої висновки тим, що відмова у задоволенні позовних вимог банку про стягнення боргу за кредитним до спадкоємців померлого позичальника договором через пропуск строку позовної давності впливає на реальність його виконання.

При цьому суд виходив з того, що втрата кредитором права на примусове виконання зобовязання за основним договором тягне за собою припинення основного зобовязання, а згідно ст.266 ЦК України зі спливом строків позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги за забезпечувальним договором іпотеки.

Проте, колегія суддів не може погодитися з такими висновками, оскільки суд у порушення вимог статей 213, 214 ЦПК України в достатньому обсязі не визначився із характером спірних правовідносин та правовою нормою, що підлягає застосуванню до них.

Суд не врахував, що в даному спорі боржник за кредитним договором (основне зобовязання) і іпотекодавець (забезпечувальне зобовязання) був однією і тією ж особою ОСОБА_5

Відповідно до положень ч.2 ст.523 ЦК України, яка встановлює правові наслідки заміни боржника у зобовязанні, який одночасно є і заставодавцем (іпотекодавцем), застава, встановлена первісним боржником, зберігається після заміни боржника, якщо інше не встановлене договором або законом.

Такі ж приписи містить ст.23 Закону України «Про іпотеку», згідно якої у разі переходу права власності на предмет іпотеки від іпотекодавця до іншої особи, у тому числі в порядку спадкування чи правонаступництва, іпотека є дійсною для набувача відповідного нерухомого майна.

Отже іпотека, укладена між банком і позичальником ОСОБА_5 30 липня 2008 року, є дійсною для набувачів відповідного нерухомого майна, в даному випадку для спадкоємців померлого іпотекодавця.

Аналогічні розяснення містить п.36 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 5 "Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин", згідно якого у разі переходу права власності на предмет іпотеки від іпотекодавця до третьої особи, у тому числі в порядку спадкування чи правонаступництва, суди мають враховувати, що іпотека є дійсною для набувача відповідного нерухомого майна. Особа, до якої перейшло право власності на предмет іпотеки, набуває статусу іпотекодавця, має всі його права і несе всі його обов'язки за іпотечним договором у тому обсязі й на тих самих умовах, що існували до набуття ним права власності на предмет іпотеки (стаття 23 Закону України "Про іпотеку").

Крім того, така ж правова позиція про те, що у разі смерті боржника за кредитним договором за наявності спадкоємців відбувається заміна боржника в зобов'язанні, викладена в постанові Верховного Суду України від 17 квітня 2013 року № 6-18цс13, яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для судів.

Відповідно до ст.1 Закону України «Про іпотеку» іпотекою визнається вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Зобовязання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом, зазначено в ч.1 ст.598 ЦК України. Зобовязання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст.599 ЦК України).

Відповідно до ч.5 ст.3 Закону України «Про іпотеку» іпотека має похідний характер від основного зобов'язання і є дійсною до припинення основного зобов'язання або до закінчення строку дії іпотечного договору.

Підстави припинення іпотеки визначено ст.17 Закону України «Про іпотеку». Зокрема, іпотека припиняється у разі: припинення основного зобов'язання або закінчення строку дії іпотечного договору; реалізації предмета іпотеки відповідно до цього Закону; набуття іпотекодержателем права власності на предмет іпотеки; визнання іпотечного договору недійсним; знищення (втрати) переданої в іпотеку будівлі (споруди), якщо іпотекодавець не відновив її. Якщо предметом іпотечного договору є земельна ділянка і розташована на ній будівля (споруда), в разі знищення (втрати) будівлі (споруди) іпотека земельної ділянки не припиняється;з інших підстав, передбачених цим Законом.

Аналіз вищенаведених правових норм дає підстави для висновку про те, що відмова судом у задоволенні позовних вимог банку про стягнення боргу за кредитним через пропуск строку позовної давності не є передбаченою законом підставою для припинення договору іпотеки. Таке може бути підставою для відмови у задоволенні позову банку про звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до приписів ст.266 ЦК України.

Отже, у справі, яка переглядається, висновок суду першої інстанції про припинення договору іпотеки є помилковим.

Посилання суду в рішенні на ст.607 ЦК України, відповідно до якої зобов'язання припиняється неможливістю його виконання у зв'язку обставиною, за яку жодна із сторін не відповідає безпідставні. Неможливість виконання, вказана у цій статті, не є невиконанням зобов'язання, оскільки зобов'язання вже припинилися, а в такому разі підставою є vis major (непереборна сила). Дана норма не може бути застосована до спірних правовідносин.

Крім того, ухвалюючи рішення, суд не врахував, що згідно ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних, або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

За змістом вказаних норм, обєктом захисту є порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес, і саме вони є підставою для звернення особи за захистом із застосуванням відповідного способу захисту.

Задовольняючи вимоги та визнаючи іпотеку припиненою суд не звернув уваги, що право власності на предмет іпотеки крім позивача набули в тому числі ОСОБА_3 і ОСОБА_4, які у справі є третіми особами і самостійних вимог щодо предмета спору відповідно до ст.34 ЦПК України не заявляли.

Зазначені вище порушення, які допустив суд першої інстанції, призвели до неправильного вирішення спору.

Відповідно до ст. 309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення або неправильне застосування норм матеріального чи процесуального права. Норми матеріального права вважаються порушеними або неправильно застосованими, якщо застосовано закон, який не поширюється на ці правовідносини, або не застосовано закон, який підлягав застосуванню.

З викладених вище підстав колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції ухвалене з порушенням норм матеріального права і підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення.

Вирішуючи спір в межах заявлених вимог, колегія суддів вважає, що позов про визнання іпотеки припиненою не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Судом встановлено, що 29 квітня 2009 року помер ОСОБА_5, який був одночасно і боржником за кредитним договором (основне зобовязання) і іпотекодавцем. Спадщину після його смерті за законом прийняли в рівних частинах батьки померлого, які отримали свідоцтва про право на спадщину за законом на 1/4 частину майна, переданого в іпотеку.

Поскільки судом встановлено, що в даному спорі боржник та іпотекодавець одна й та сама особа ОСОБА_5, який помер, то у звязку із наявністю у нього спадкоємців відбулася заміна боржника у зобов'язанні і до спадкоємців перейшли права та обов'язки іпотекодавця (ч.2 ст.523 ЦК, ч.1 ст.23 Закону України «Про іпотеку»), а відтак іпотека не припинилася, як помилково вважає позивач.

Посилання позивача ОСОБА_2 на припинення договору іпотеки у звязку із відмовою суду у задоволенні позову до нього про стягнення боргу за кредитним договором через пропуск строку позовної давності не грунтуються на вимогах закону, які не передбачають такої підстави для припинення зобовязання.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 314, 316 ЦПК України, колегія судів, -

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Родовід Банк» задоволити.

Рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 2 вересня 2015 року скасувати і ухвалити нове.

Відмовити у задоволенні позову ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Родовід Банк», треті особи ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання договору іпотеки припиненим, визнання іпотеки припиненою та зобовязання вчинити дії.

Стягнути із ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства «Родовід Банк»судовий збір в розмірі 267 гривень 96 коп.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді: