Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
Доповідач Заїкін А. П.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17.12.2015 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

- головуючого судді Заїкіна А.П.,

- суддів: - ОСОБА_2, ОСОБА_3,

за участю секретаря Томашевської К.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до публічного акціонерного товариства «Златобанк» про розірвання договорів та стягнення коштів, за апеляційною скаргою публічного акціонерного товариства «Златобанк» на рішення Київського районного суду м. Одеси від 12 жовтня 2014 року,

встановила:

У травні 2015 р. ОСОБА_4 звернувся до суду з вищезазначеним позовом, в якому просив: 1) розірвати договір банківського вкладу № 057131 від 14.03.2014 р., укладений між ним та публічним акціонерним товариством «Златобанк» (далі Банк); 2) стягнути з Банку на його користь грошові кошти у сумі 198 991,99 грн., що еквівалентно 7 677,16 доларів США та у сумі - 29 119,46 грн., що еквівалентно 1 123,50 доларів США.

Свої вимоги ОСОБА_4 обґрунтовував тим, що відповідно до укладеного з Банком 14.03.2014 р. Договору банківського вкладу (депозит) «Вільні кошти» (далі Договір депозиту) він вніс у Банк грошові кошти у сумі 73 104,00 доларів США, під 8% річних, які були розміщені на особовому та картковому рахунках. За час дії договору депозиту частину грошей він отримав.

З 14.02.2015 р. у Банку введена тимчасова адміністрація та зафіксований курс гривні до долара США, на день її введення, за 1 долар США 25,92 грн.. Від Фонду гарантування вкладів фізичних осіб він отримав 200 000,00 грн..

Станом на 14.03.2015 р. не повернутими залишилися грошові кошти: - на особовому рахунку - 198 991,99 грн., що еквівалентно 7 677,16 доларів США; - на картковому рахунку - 29 119,46 грн., що еквівалентно 1 123,50 доларів США.

Позивач у судове засідання не з'явився. Про час і місце розгляду справи сповіщений належним чином. Причини неявки не повідомив, заяв та клопотань не надав. Від представника позивача надійшла заява, в якій останній просив суд розглянути справу за його відсутності.

Банк представника у судове засідання не направив. Про час і місце розгляду справи сповіщений належним чином. Причини неявки представника не повідомив, заяв та клопотань не надав.

Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 12.10.2015р. позовні вимоги ОСОБА_4 задоволено. Розірвано Договір депозиту. Стягнуто з Банку на користь ОСОБА_4 грошові кошти за Договором депозиту в розмірі 198 991,99 грн., що еквівалентно 7 677,16 доларів США та у розмірі - 29 119,46 грн., що еквівалентно 1 123,50 доларів США.

Банк в апеляційній скарзі просить рішення суду першої інстанції скасувати, ухвалити нове рішення про відмову в позові. Посилається на те, що рішення ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Представник Банку в судове засідання не з`явився. Про час і місце розгляду справи сповіщений належним чином. Причини неявки представника Банк не повідомив, заяв та клопотань не надав.

За змістом ст. 11 ЦПК України, особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми процесуальними правами на власний розсуд.

Згідно з ч. 2 ст. 305 ЦПК України неявка сторони, належним чином повідомленої про час та місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи.

ОСОБА_4 письмових заперечень на апеляційну скаргу не надав. Він та його представник у судовому засіданні вважали необхідним скаргу відхилити, рішення залишити без змін. Посилалися на те, що рішення суду є законним та обґрунтованим, а доводи апеляційної скарги безпідставними.

Заслухавши суддю-доповідача, вислухавши пояснення осіб, які прийняли участь у судовому засіданні, обговоривши доводи апеляційної скарги та заперечень на неї, дослідивши матеріали цивільної справи, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при ухваленні рішення, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ст. ст. 11, 60 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Статтями 213, 214 ЦПК України передбачено, що рішення суду повинно бути законним та обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 3) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Вказаним вимогам законодавства рішення суду першої інстанції не відповідає.

Розриваючи Договір депозиту та стягуючи грошові кошти з Банку на користь позивача, суд першої інстанції виходив з того, що позов є обґрунтованим (а. с. 91 93).

Колегія суддів, вважає, що погодитися з цими висновками суду не можна. Вказаних висновків суд першої інстанції дійшов при невідповідності висновків суду обставинам справи, з порушенням вищевказаних норм процесуального права та ст. ст. 1058, 1060, 1061, 1066, 1070, 1074, 1075 ЦК України, ст. ст. 2, 26, 27, 36, 46, 52 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб». Не відповідають обставинам справи висновки суду про можливість розірвання Договору депозиту та стягнення грошових коштів. Доводи апелянта є обґрунтованими.

Судом встановлено наступні факти та відповідні їм правовідносини.

14.03.2014 р. між ОСОБА_4 та ПАТ «Златобанк» було укладено Договір банківського вкладу № 057131 «Вільні кошти», відповідно до якого позивач вніс до Банку грошові кошти у розмірі 73 104,00 доларів США, що еквівалентно 692 726,19 грн., на умовах видачі вкладу на першу вимогу вкладника (а. с. 5 - 9).

Відповідно до п. 1.3 Договору депозиту за користування грошовими коштами Банк нараховує і сплачує вкладнику проценти із розрахунку 8% річних.

З 14.02.2015 р. у Банку запроваджено тимчасову адміністрацію. Постановою НБУ від 13.05.2015 р. у Банку відкликано ліцензію та прийнято рішення про ліквідацію Банку ( а. с. 47 48).

ОСОБА_4 частково отримав від Банку грошові кошти, а після введення у Банку тимчасової адміністрації він отримав 200 000,00 грн. з Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (а. с. 13 19, 107 112). Неповернутими залишилися кошти у розмірі - 198 991,99 грн., що еквівалентно 7 677,16 доларів США та у сумі - 29 119,46 грн., що еквівалентно 1 123,50 доларів США (а. с. 10 12).

Між сторонами склалися правовідносини банківського вкладу, а саме щодо розірвання договору депозиту та виплату вкладу.

За правилами, передбаченими ст. ст. 1058, 1060, 1061, 1066, 1070 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобовязується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором. До відносин банку та вкладника за рахунком, на який внесений вклад, застосовуються положення про договір банківського рахунка (глава 72 цього Кодексу), якщо інше не встановлено цією главою або не випливає із суті договору банківського вкладу. Договір банківського вкладу може бути укладений на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого строку (строковий вклад). Банк виплачує вкладникові проценти на суму вкладу в розмірі, встановленому договором банківського вкладу.

Відповідно до ч. 1 ст. 1074, ч. 1 ст. 1075 ЦК України обмеження прав клієнта щодо розпорядження грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, не допускається, крім випадків обмеження права розпоряджання рахунком за рішенням суду або в інших випадках, встановлених законом, а також у разі зупинення фінансових операцій, які можуть бути пов'язані з легалізацією (відмиванням) доходів, одержаним злочинним шляхом, або фінансування тероризму. Договір банківського рахунка розривається за заявою клієнта у будь-який час

Випадки обмеження прав клієнта щодо розпоряджання грошовими коштами, які знаходяться на його рахунку, можуть бути передбачені у спеціальному законі.

Після віднесення банку до категорії неплатоспроможних діяльність банку регулюється, в тому числі, й спеціальним законодавством.

Процедура виведення неплатоспроможних банків з ринку врегульована Законом України від 23.02.2012 р. № 4452-VІ «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» (далі Закон України № 4452-VІ), який є спеціальним Законом, що регулює дані правовідносини.

Згідно з п. 16 ст. 2 Закону України № 4452-VІ тимчасова адміністрація - це процедура виведення банку з ринку, що запроваджується Фондом гарантування вкладів фізичних осіб (далі Фонд) стосовно неплатоспроможного банку в порядку, встановленому цим Законом.

Відповідно до п. 6 ст. 2 Закону ліквідація банку - це процедура припинення банку як юридичної особи відповідно до законодавства.

Таким чином, у спорах, пов'язаних з виконанням банком, у якому введена тимчасова адміністрація та/або запроваджена процедура ліквідації, своїх зобов'язань перед його кредиторами, норми Закону України № 4452-VІ є спеціальними, і цей Закон є пріоритетним відносно інших законодавчих актів України у цих правовідносинах.

Статтею 36 Закону України № 4452-VІ врегульовано наслідки запровадження тимчасової адміністрації.

Зокрема, згідно з п. п. 1, 2 ч. 5 ст. 36 Закону України № 4452-VІ під час тимчасової адміністрації не здійснюється задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку, примусове стягнення коштів та майна банку, звернення стягнення на майно банку, накладення арешту на кошти та майно банку.

Відповідно до ч. 2 ст. 46 Закону України № 4452-VІ з дня призначення уповноваженої особи Фонду банківська діяльність завершується закінченням технологічного циклу конкретних операцій у разі, якщо це сприятиме збереженню чи збільшенню ліквідаційної маси.

Відповідно до ч. 2 ст. 26 Закону України № 4452-VІ вкладник набуває право на одержання гарантованої суми відшкодування коштів за вкладами за рахунок коштів Фонду в межах граничного розміру відшкодування коштів за вкладами після прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку.

Згідно з ч. ч. 2, 3, 5 ст. 27 Закону України № 4452-VІ уповноважена особа Фонду протягом трьох днів з дня отримання Фондом рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку формує повний перелік вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду, з визначенням сум, що підлягають відшкодуванню.

Уповноважена особа Фонду зазначає у переліку вкладників суму відшкодування для кожного вкладника, яка розраховується виходячи з сукупного обсягу всіх його вкладів у банку та нарахованих процентів. Нарахування процентів за вкладами припиняється з дня прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку.

Частиною 1 статті 26 Закону України № 4452-VІ передбачено, що Фонд гарантує кожному вкладнику банку відшкодування коштів за його вкладом. Фонд відшкодовує кошти в розмірі вкладу, включаючи відсотки, нараховані на день початку процедури виведення Фондом банку з ринку, але не більше суми граничного розміру відшкодування коштів за вкладами, встановленого на дату прийняття такого рішення, незалежно від кількості вкладів водному банку. Сума граничного розміру відшкодування коштів за вкладами не може бути меншою 200 000 гривень.

Відповідно до частини 5 ст. 26 Закону України № 4452-VІ відшкодування коштів за вкладом в іноземній валюті відбувається в національній валюті України після перерахування суми вкладу за офіційним курсом гривні до іноземних валют, встановленим НБУ на день початку процедури виведення Фондом банку з ринку та здійснення тимчасової адміністрації відповідно до ст. 36 цього Закону.

Позов про розірвання договору банківського вкладу, повернення вкладу предявлено до суду 05.05.2015 р. (а. с. 1 - 2), тобто після введення у Банку тимчасової адміністрації.

Віднесення постановою Правління НБУ від 14.02.2015 р. ПАТ «Златобанк» до категорії неплатоспроможних, відкликання у ПАТ «Златобанк» постановою Правління НБУ від 13.05.2015 р. банківської ліцензії та прийняття рішення про ліквідацію цього Банку, вказує на те, що повернення коштів за банківським вкладом в іноземній валюті проводиться у порядку, встановленому Законом України № 4452-VІ, та здійснюється в даному випадку Фондом гарантування вкладів фізичних осіб. ОСОБА_4 набув право на одержання гарантованої суми відшкодування коштів від Фонду гарантування вкладів фізичних осіб. Гарантована Фондом сума у розмірі - 200 000 грн. позивачем отримана.

Статтею 52 Закону України № 4452-VІ передбачена черговість та порядок задоволення вимог кредиторів до Банку. Сума вкладу, яка перевищує 200 000,00 грн., відшкодовується у ліквідаційній процедурі відповідно до черговості задоволення вимог кредиторів, визначеною цією статтею.

Суд першої інстанції зазначене не врахував, не звернув уваги на те, що рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб з 14.02.2015 р. розпочато процедуру виведення ПАТ «Златобанк» з ринку шляхом запровадження в ньому тимчасової адміністрації. Судом першої інстанції не враховано, що згідно приписів частини 5 ст. 36 Закону України № 4452-VІ передбачено, що під час дії тимчасової адміністрації не здійснюється задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку.

З огляду на викладене, правові підстави для задоволення предявлених ОСОБА_4 до ПАТ «Златобанк» вимог про розірвання договору банківського вкладу, стягнення вкладу відсутні.

Доводи позивача про наявність підстав для розірвання договору банківського вкладу, його стягнення не засновані на положеннях діючого законодавства, оскільки зобов'язання з виплати вкладу, нарахованих під час здійснення тимчасової адміністрації процентів, задовольняються відповідно до черговості, встановленої п. 4 ч. 1 ст. 52 Закону України № 4452-VІ.

Колегія суддів вважає, що за вищевказаних обставин правові підстави для розірвання договору банківського вкладу, стягнення вкладу відсутні, а тому права позивача не порушені. У задоволенні позову ОСОБА_4 необхідно відмовити.

Ураховуючи, що невідповідність висновків суду першої інстанції обставинам справи, порушення судом вищезазначених норм матеріального та процесуального права, призвело до неправильного вирішення справи щодо задоволення позову, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції підлягає обовязковому скасуванню. Необхідно ухвалити нове рішення про повну відмову в задоволенні позову ОСОБА_4.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 307, п. п. 3, 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове рішення по суті позовних вимог. Підставою для скасування рішення суду і ухвалення нового рішення по суті позовних вимог є невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення або неправильне застосування норм матеріального та процесуального права. Норми матеріального права вважаються порушеними або неправильно застосованими, якщо застосовано закон, який не поширюється на ці правовідносини, або не застосовано закон, який підлягав застосуванню. Порушення норм процесуального права можуть бути підставою для скасування рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 309, 313, 316, 317, 319 ЦПК України колегія суддів,

вирішила:

Апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства «Златобанк» задовольнити.

Рішення Київського районного суду м. Одеси від 12 жовтня 2014 року - скасувати. Ухвалити нове рішення.

У задоволенні позову ОСОБА_4 до публічного акціонерного товариства «Златобанк» про розірвання договорів та стягнення коштів відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, однак може бути оскаржене до касаційного суду протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий суддя: А. П. Заїкін

Судді: Л. А. Гірняк

ОСОБА_3