АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Провадження № 22ц/790/8073/15 Головуючий 1 інст. Горчакова О.І.
Справа № 644/6847/15-ц Доповідач Бурлака І.В.
Категорія: договірні
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«07» грудня 2015 року м. Харків

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Харківської області в складі:

Головуючого судді: Бурлака І.В.,

Суддів: Карімової Л.В., Коваленко І.П.,

за участю секретаря: Кривошеіної О.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 19 жовтня 2015 року по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа: Орджонікідзевський відділ державної виконавчої служби Харківського міського управління юстиції про стягнення грошової суми за прострочене зобовязання,-

в с т а н о в и л а:

У липні 2015 року ОСОБА_1 звернувся до суду з зазначеним та в подальшому уточненим позовом до ОСОБА_2.

В обґрунтування свого позову посилався на те, що рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 26 грудня 2011 року стягнуто з ОСОБА_2 на його користь 16594,38 грн. у рахунок відшкодування майнової шкоди, 5000,00 грн. у рахунок відшкодування моральної шкода, а всього 21594,38 грн.

Зазначив, що ОСОБА_2 погасила борг частково, залишок невиплаченої суми склав 7422,29 грн. До теперішнього часу відповідач борг не погасила.

Вказав, що цивільним законодавством передбачена відповідальність боржника за порушення грошового зобовязання, тому просив стягнути з ОСОБА_2 на його користь 11351,00 грн.

Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 19.10.2015 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просив рішення скасувати, постановити нове, яким задовольнити позовні вимоги. При цьому посилався на неповне зясування судом обставин справи, що мають значення для справи, на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення та неправильне застосування норм процесуального права. Вважав, що суд не надав належної оцінки доказам, не звернув увагу на те, що відповідач, починаючи з відкриття виконавчого провадження не в повній мірі відшкодувала йому шкоду, тому зобовязана понести відповідальність за таке порушення у вигляді збільшення боргу за 2013 рік 647, 83 грн., за 2014 рік 647, 83 грн., за 2015 рік за 181 день 321, 25 грн., а всього 1615,71 грн. та індекс інфляції за час прострочення за 2013 рік 107,97 грн., за 2014 рік 5377,00 грн., за 2015 рік 8659, 34 грн., а всього 14144,00 грн.

Судова колегія, заслухавши суддю-доповідача, пояснення зявившихся осіб, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги вважає, що апеляційну скаргу ОСОБА_1 необхідно задовольнити частково, рішення суду скасувати.

При цьому судова колегія виходить з наступного.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки виконавче провадження триває, застосування норми статті 625 ЦК України неможливе.

Проте з таким висновком суду погодитися не можна, виходячи з наступного.

Згідно зі ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених дослідженими в судовому засіданні доказами.

Згідно ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущений строк позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати; 7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; 8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

Зазначеним вимогам закону рішення суду не відповідає.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що на виконанні Орджонікідзевського відділу державної виконавчої служби Харківського міського управління юстиції з 18 березня 2014 року знаходиться виконавчий лист про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 майнової шкоди, заподіяної залиттям приміщення санвузла його квартири в сумі 16594, 38 грн. та моральної шкоди в сумі 5000,00 грн.

Строк виконання рішення суду розпочався з грудня 2012 року.

З цього часу до серпня 2014 року ОСОБА_2 будь яких виплат ОСОБА_1 не здійснювала.

29 вересня 2014 року ОСОБА_2 погасила ОСОБА_1 борг частково, залишок боргу в розмірі 7422,29 грн. до теперішнього часу не сплатила.

Зобовязання виникають з підстав, встановлених статтею 11 ЦК України.

Так, відповідно до пункту 3 частини 2 статті 11 ЦК України однією з підстав виникнення зобовязання становлює завдання майнової та моральної шкоди іншій особі.

Частиною 2 статті 625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Виходячи з положень зазначеної норми, наслідки прострочення боржником зобовязання у вигляді інфляційного нарахування на суму боргу виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних витрат стягувача від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів і отриманні компенсації (плати від боржника за користування ним коштами, належними до сплати стягувачеві. Проте, 3% річних від простроченої суми не нараховуються, оскільки зазначені правовідносини виникли не з договірних правовідносин.

Боржник несе обовязок відшкодувати інфляційні витрати від знецінення неповернутих коштів за час виконання рішення суду про стягнення суми. Розрахунок проіндексованої суми проводить позивач.

ОСОБА_1 розрахунок проіндексованої суми не надав, а тільки зазначив суму в розмірі 11351,00 грн., яка, на його думку, підлягає стягненню.

При цьому не врахував, що сума боргу з урахуванням індексу інфляції повинна розраховуватися виходячи з індексу інфляції за кожний місяць (рік) прострочення, незалежно від того, чи був в якийсь період індекс інфляції менше одиниці (тобто мала місце не інфляція, а дефляція). Це означає, що індекси інфляції послідовно множаться один на інший за весь період прострочення, і в період, коли була дефляція, відповідний множник зменшує загальний добуток від множення. Якщо погашення заборгованості здійснено з 1 до 15 дня відповідного місяця, інфляційні втрати розраховуються без урахування цього місяця, а якщо з 16 до 31 дня місяця, то інфляційні втрати розраховуються з урахуванням цього місяця.

За грудень 2012 року індекс інфляції склав 100,2%, інфляційні втрати з загальної суми в розмірі 21594, 38 грн. - 216, 37 грн.; з січня 2013 року по грудень 2013 року - 1,002х0,999х1,000х1,000х1,001х1,000х0,999х0,993х1,000х1,004х1,002х1,005х21594, 38=217,02; з січня 2014 року по вересень 2014 року -1,002х1,006х1,022х1,033х1,038х1,010х1,004х1,008х1,029х21594,38=250,89 грн.; за жовтень грудень 2014 року інфляційні втрати з залишку суми склали 1,019х1,019х1,030х7422,29=77,85 грн., з січня 2015 року по червень 2015 року -1,031х1,053х1,108х1,140х1,022х1,004х7422,29=104,43 грн., а всього 872,42 грн. До залишку боргу, яка індексується, не входить сума в розмірі 4000,00 грн. за проведення оцінки нерухомого майна ОСОБА_2, яка відноситься до витрат, повязаних з призначенням субєкта оціночної діяльності та не індексується.

Ухвалюючи рішення, суд першої інстанції на зазначене та вимоги закону уваги не звернув та дійшов помилкового висновку щодо безпідставності позову ОСОБА_1

За таких обставин рішення суду підлягає скасуванню, а апеляційна скарга частковому задоволенню.

Разом з тим, відповідно до ч. 1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Як вбачається з матеріалів справи ОСОБА_1 спочатку предявив позов на суму 15760,02 грн. 15 жовтня 2015 року він уточнив позов та просив стягнути з ОСОБА_2 тільки 11351, 00 грн. В апеляційній скарзі він збільшив позов та просив стягнути з ОСОБА_2 15760,02 грн.

Оскільки судове рішення переглядається тільки в межах позовних вимог, заявлених в суді першої інстанції, збільшення ОСОБА_1 позову в суді апеляційної інстанції до 15760,02 грн. не розглядається.

Питання щодо стягнення судового збору вирішено відповідно до ч. ч. 1, 5 ст. 88 ЦПК України та Закону України «Про судовий збір» від 08 липня 2011 року із змінами та доповненнями, який склав 487, 20 грн. за подачу позову та апеляційної скарги та підлягає стягненню з ОСОБА_2 в дохід держави, оскільки ОСОБА_1 звільнений від сплати судового збору на підставі п.9 ч. 1 ст. 5 зазначеного Закону.

Керуючись ст. ст. 303, 304, п.2.ч.1 ст. 307, п.1.ч.1. ст. 309, ст.313, ч.2.ст.314, ст. ст. 316, 317, 319 ЦПК України судова колегія,-

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 19 жовтня 2015 року скасувати.

Позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 872, 42 грн. інфляційних втрат та 487, 20 грн. судового збору в дохід держави.

В іншій частині в задоволенні позову відмовити.

Рішення суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржено в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом 20 днів з дня набрання законної сили.

Головуючий суддя Судді колегії