19.08.2015 Єдиний унікальний номер 205/4015/15-ц
19 серпня 2015 рокум. ДніпропетровськСправа № 205/4015/15-ц
Ленінський районний суд м. Дніпропетровська у складі судді Нижного А.В., за участю секретаря судового засідання Піменової М.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа Ленінський районний відділ Державної міграційної служби України в місті Дніпропетровську, Комунальне підприємство «Житлово-експлуатаційне підприємство № 22» Дніпропетровської міської ради, про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,
Позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2, третя особа Ленінський районний відділ Державної міграційної служби України в місті Дніпропетровську, Комунальне, у якому просить визнати відповідача таким, що втратив право користування квартирою за адресою м. Дніпропетровськ, вул. Будьонного, 27/40; зобовязати Ленінський районний відділ Державної міграційної служби України в місті Дніпропетровську зняти відповідача з реєстраційного обліку у вказаній квартирі.
Позивач у судове засідання не зявився, натомість надав суду заяву, у якій просив справу розглядати за його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить задовольнити. Проти заочного розгляду справи не заперечує.
Відповідач в судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином.
Представники третіх осіб в судове засідання не з`явились, про день, час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином.
У звязку з неявкою у судові засідання відповідача та третьої сторони, за відсутності заперечень позивача суд ухвалив провести заочний розгляд справи.
Відповідно до ч.2 ст.197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Розглянувши матеріали справи, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позовна заява, обєктивно оцінивши докази які мають значення для розгляду справи по суті, суд встановив наступне.
Ленінською районною у місті Дніпропетровську радою 14.08.2012р. на підставі рішення Кіровської районної у місті ради від 13.07.2012р. № 163, матері позивача, ОСОБА_3, видано ордер на житлове приміщення № 57 серії Н-12 на право зайняття житлового приміщення з родиною із 2 осіб, житловою площею 30,0 кв.м, загальною площею 50,1 км, що складається з двох кімнат у ізольованій квартирі за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.9).
ОСОБА_3 02.11.2012р. померла.
Рішенням Виконавчого комітету Ленінської районної у місті Дніпропетровську ради від 15.02.2013р. № 63 змінено умови договору-найму вказаного житлового приміщення з померлої матері ОСОБА_3 на її сина, позивача у справі, ОСОБА_1 (а.с.11).

Відповідно до довідки, наданої КП ЖЕК № 22 ДМР, від 08.12.2014р. в спірній квартирі зареєстровано 2 особи: позивач та відповідач, ОСОБА_2, який є колишнім чоловіком матері позивача.

Згідно з ч.1 ст.71 ЖК Української РСР при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців.

Відповідач понад рік не проживає в квартирі № 40 за адресою м. Дніпропетровськ, вул. Будьонного 27, що підтверджується актами, складеними 17.11.2014р., 02.12.2014р. Комунальним підприємством «Житлово-Експлуатаційне підприємство № 25», підписаними мешканцями будинку, в якому розташована вказана квартира.

Згідно з ч.2 ст.71 ЖК Української РСР якщо наймач або члени його сім'ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору - судом.

Відповідно до ст.72 ЖК Української РСР визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.

Таким чином, оскільки відповідач не є власником (співвласником) квартири № 40 розташованої в м. Дніпропетровську по вул. Будьонного, 27 та не проживає у ній понад один рік, суд доходить висновку що він втратив право користування нею, оскільки від нього не надходили заяви про продовження відповідного строку.

Згідно з ч.1 ст.29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово.

Відповідно до ч.1 ст.6 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» громадянин України, а також іноземець чи особа без громадянства, які постійно або тимчасово проживають в Україні, зобов'язані протягом десяти днів після прибуття до нового місця проживання зареєструвати місце проживання.

За змістом ч. 1 ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється, зокрема, на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою.

Таким чином, рішення суду про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, є самостійною та достатньою підставою дня зняття цієї особи з реєстрації.

Крім того, цивільним процесуальним законодавством не передбачено право суду при вирішенні спору зобовязувати вчинити певні дії третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору.

З огляду на викладене, а також враховуючи, що Ленінський районний відділ ДМС України в м. Дніпропетровську залучений до участі у справі як третя особа без самостійних вимог на предмет спору, а не як відповідач, суд доходить висновку про відсутність підстав для зобовязання Ленінського районного відділу Державної міграційної служби України в місті Дніпропетровську зняти ОСОБА_2 з реєстраційного обліку у спірній квартирі.

Відповідно до ч. 1ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Керуючись ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», ст.ст. 10, 11, 209, 212, 214-215, 218 ЦПК України, ст.ст.71, 72 ЖК Української РСР, суд,

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа Ленінський районний відділ Державної міграційної служби України в місті Дніпропетровську, Комунальне підприємство «Житлово-експлуатаційне підприємство № 22» Дніпропетровської міської ради, про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, задовольнити частково.

Визнати ОСОБА_2 таким, що втратив право користування квартирою за адресою АДРЕСА_2.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 243,60 грн.

Заочне рішення може бути переглянуто Ленінським районним судом міста Дніпропетровська за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії. У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржено в загальному порядку.

Позивач має право оскаржити заочне рішення шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні в судовому засіданні під час проголошення рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення. Зазначена апеляційна скарга подається до Апеляційного суду Дніпропетровської області через Ленінський районний суд міста Дніпропетровська.

Заочне рішення набирає законної сили відповідно до загального порядку, встановленого ст.223 ЦПК України.

СуддяОСОБА_4