Справа № 521/2904/15-ц
№ пр. 2/521/2622/15
Малиновський районний суд м. Одеси у складі
головуючого судді Тополевої Ю.В.,
за участю секретаря Борисової Ю.Є.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі цивільну справу за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ОСОБА_3 за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, Страхової компанії «Галицька» про відшкодування майнової та моральної шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди,
Позивачі звернулися до суду з позовною заявою, в якій просять стягнути з відповідача на користь ОСОБА_1, яка діє в своїх та в інтересах малолітнього ОСОБА_4, 30.09.2012 р. н., моральну шкоду, витрати на придбання ліків, послуги евакуатора та зберігання автомобіля на штрафному майданчику, витрати з проведення експертного автотоварознавчого дослідження та різницю між страховим відшкодуванням і фактичним розміром шкоди внаслідок пошкодженого автомобіля. Крім того, просили стягнути з відповідача на користь ОСОБА_2 моральну шкоду.
Представник ОСОБА_1 у судове засідання не зявився, подав заяву про підтримання позовних вимог його відсутності, надав згоду на ухвалення заочного рішення.
Позивач ОСОБА_2 подав заяву про підтримання позовних вимог з проханням розглядати справу за його відсутності.
Відповідач та представник відповідача у судове засідання не з'явилися, про дату, час і місце розгляду справи повідомлялися належним чином, про причини неявки суду не повідомили, заяву про розгляд справи за їхньої відсутності не подали.
Відповідно до ч. 4 ст. 169 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення).
Відповідно до ч. 1 ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Зі згоди представника позивача, викладеної в письмовій заяві, суд ухвалює заочне рішення на підставі наявних в матеріалах справи доказів, що відповідає вимогам ст. 224 ЦПК України.
Дослідивши письмові докази по справі, вивчивши матеріали справи, суд дійшов до висновку, що позов належить задовольнити частково, зважаючи на такі обставини.
Як встановлено в судовому засіданні, згідно з постановою Малиновського районного суду м. Одеси від 02.12.2014 року, 04.09.2014 року приблизно о 09 год. 55 хв. ОСОБА_3, керуючи автомобілем «Toyota Rav 4», д. н. ВН 0123 СМ, по провулку Маяковського з боку вулиці Гоголя в напрямку вулиці Єлисаветинська у м. Одесі виїхав на регульоване перехрестя провулку Маяковського та вулиці Преображенської на заборонений червоний сигнал світлофору, внаслідок чого скоїв зіткнення з легковим автомобілем «KIA Sportage», д. н. ВН 8052 ВЕ, під керуванням ОСОБА_2, який рухався по вулиці Преображенська з боку вулиці Софіївської в напрямку вулиці Пастера в м. Одесі. Внаслідок ДТП транспортні засоби отримали механічні пошкодження, тілесні пошкодження отримав водій автомобіля «Toyota Rav 4» та водій автомобіля «KIA Sportage», які відносять до категорії легких. Крім того, у цій постанові зазначено, що в результаті ДТП неповнолітній ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, отримав психоемоційну травму.
Зазначеною постановою Малиновського районного суду м. Одеси ОСОБА_3 було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КпАП України.
Відповідно до ч. 4 ст. 61 ЦПК України вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою.
Транспортний засіб «KIA Sportage», д. н. ВН 8052 ВЕ, належить на праві власності позивачу ОСОБА_1. ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебувають у шлюбі з 05.06.2009 року та від цього шлюбу мають малолітню дитину ОСОБА_4, 30.09.2012 р. н., що підтверджується матеріалами справи.
У звязку з пошкодженням автомобіля ОСОБА_1 понесла також витрати на послуг евакуатора в розмірі 1224 грн., послуги зі зберігання автомобілю на штрафному майданчику в розмірі 1077,12 грн., на підтвердження чого суду надано копії квитанцій № 5 та № 6 від 12.09.2014 року, а також витрати по оплаті послуг Одеського науково-дослідного інституту судових експертиз з проведення автотоварознавчого дослідження в розмірі 1354,97 грн. (копія квитанції № 5 від 26.09.2014 року).
Судом також встановлено, що внаслідок ДТП позивачу було завдано моральні страждання у вигляді душевних переживань через отримані ним легкі тілесні ушкодження здоровя, пошкодження автомобілю, а також незручності, пов'язані з відсутністю справного транспортного засобу, що призвели до змін усталеного укладу життя його родини.
Отже, між сторонами виникли позадоговірні зобов'язання у зв'язку із завданням майнової шкоди, які регулюються главою 82 ЦК України та Законом України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.
Відповідно до ст. 22 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи.
Відповідно до ст. 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої неї шкоди зобовязана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).
Відповідно до ст. 1192 ЦК України з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов'язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.
Так само підлягають задоволенню позовні вимоги про стягнення з відповідача сум витрат на послуги евакуатора в розмірі 1224 грн. та послуги зі зберігання автомобілю на штрафному майданчику в розмірі 1077,12 грн., оскільки зазначені витрати в розумінні ст. 22 ЦК України також є збитками.
Що стосуються сум витрат на лікування дитини, то суд також погоджуються з тим, що вони є збитками, проте вважає за необхідне присудити лише витрати на придбання лікарських препаратів, зазначених у призначенні лікаря, а саме магне В6 та ноофен, загалом на суму 162,11 грн.
Стосовно позовних вимог про стягнення з відповідача вартості проведеного експертного дослідження в розмірі 1354,97 грн., то суд вважає, що зазначені витрати не є збитками в розумінні ч. 2 ст. 22 ЦК України, оскільки вони спрямовані на визначення розміру збитків та не можуть бути відшкодовані. Крім того, зазначене експертне дослідження було проведено поза межами судового розгляду справи не на підставі ухвали суду про призначення судової експертизи, у звязку з чим ці витрати не є судовими витратами відповідно до ст. ст. 79, 86 ЦПК України.
Стосовно вимог про відшкодування моральної шкоди, завданої ОСОБА_2 та його малолітньому сину ОСОБА_4 , суд дійшов до наступних висновків.
Відповідно до ст. 23 ЦК України під моральним збитком закон передбачає фізичний біль та страждання, яких фізична особа зазнала у звязку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, втрати немайнового характеру внаслідок душевних і фізичних страждань, яких фізична особа зазнала у звязку, в тому числі із знищенням чи пошкодженням її майна, приниження ділової репутації, чи інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями чи бездіяльністю інших осіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від глибини фізичних і душевних страждань, ступеня вини особи, що заподіяла моральну шкоду, а також інших обставин, що мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.
Відповідно до ст. 1167 ЦК України моральна шкода, заподіяна фізичній особі неправомірними діями або бездіяльністю, відшкодовується особою, що заподіяла її, за наявності її вини.
Відповідно до п. 9, 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 року „Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди зі змінами та доповненнями, розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. При заподіянні особі моральної шкоди, обов'язок по її відшкодуванню покладається на винних осіб незалежно від того, чи була заподіяна потерпілому майнова шкода та чи відшкодована вона.
Суд погоджується з тим, що внаслідок ДТП позивачу та його сину було завдано моральні страждання. Разом із тим, суд, враховуючи вимоги закону щодо розумності і справедливості, вважає, що суми моральної шкоди в розмірі 5 000 грн. та 2000 грн., заявлена позивачами, є завищеними і не відповідають характеру та обсягу страждань та немайнових втрат, тому суд оцінює завдану відповідачем моральну шкоду малолітньому ОСОБА_4 в розмірі 4 000 грн. та моральну шкоду, завдану ОСОБА_2 в розмірі 1000 грн.
Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України, якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.
Відповідно до квитанцій у матеріалах справи позивачем ОСОБА_1 було сплачено судовий збір у розмірі 458,99 грн. (з них 388,99 грн. за вимоги майнового характеру та 70 грн. за вимоги про відшкодування моральної шкоди). Враховуючи процент задоволення позовних вимог, на користь позивача мають бути стягнути витрати на оплату судового збору в розмірі 388,99 грн. (вимоги майнового характеру) та 50 грн. (вимоги про відшкодування моральної шкоди, які задоволено на 71,4 %)
Керуючись ст. ст. 22, 23, 1167, 1188, 1192, 1194 ЦК України, ст. ст. 22 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників транспортних засобів», ст.ст. 10, 11, 60, 61, 88, 212-215, 224-226 ЦПК України, суд
Позовні вимоги ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ОСОБА_3 за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, Страхової компанії «Галицька» про відшкодування майнової та моральної шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1, яка діє в інтересах малолітнього ОСОБА_4, відшкодування заподіяної моральної шкоди в сумі 4000 грн.
Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 відшкодування заподіяної моральної шкоди в сумі 1000 грн.
У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.
Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 112 грн. 81 коп.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії.
Заочне рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку шляхом подачі апеляційної скарги на рішення суду до апеляційного суду Одеської області через Малиновський районний суд м. Одеси, яка подається протягом 10 днів з дня його проголошення, а особою, яка не була присутня в судовому засіданні, з дня отримання копії заочного рішення.
Заочне рішення набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.
Суддя Ю.В. Тополева