АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІВЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 березня 2015 року м. Чернівці

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Чернівецької області у складі:

головуючого Половінкіної Н. Ю.

суддів Одинака О.О., Бреславського О.Г.

секретаря Давньої Я.А.

з участю представника позивача ОСОБА_1, ОСОБА_2, представника відповідача ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про визнання права спільної сумісної власності та поділ майна за апеляційною скаргою ОСОБА_6 на рішення Сторожинецького районного суду Чернівецької області від 25 грудня 2014 року,

встановила:

ОСОБА_4 у жовтні 2013 року звернулася до суду з позовом до ОСОБА_6 про визнання права спільної сумісної власності та поділ майна.

Просила визнати право спільної сумісної власності ОСОБА_6 та ОСОБА_4 на кафе з житлове приміщення, яке знаходиться по АДРЕСА_1, автомобіль марки NISSAN MICRA з номерним знаком НОМЕР_2, автомобіль марки MITSUBISHI PAJERO з номерним знаком НОМЕР_1.

Поділити майно, виділивши ОСОБА_4 автомобіль марки NISSAN MICRA з номерним знаком НОМЕР_2 вартістю 123637 грн. 50 коп., ОСОБА_6 - автомобіль марки MITSUBISHI PAJERO з номерним знаком НОМЕР_1 вартістю 272250 грн., стягнути з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 різницю вартості в сумі 95116 грн.

Зобов»язати ОСОБА_6 повернути ОСОБА_7 автомобіль марки NISSAN MICRA з номерним знаком НОМЕР_2.

Під час розгляду справи ОСОБА_4 збільшила позовні вимоги, просила

№22ц-284 2015 рік Головуючий у 1 інстанції Яківчик І.В.

Категорія: 48 Доповідач Половінкіна Н.Ю.

визнати право спільної сумісної власності ОСОБА_6 та ОСОБА_4 на кафе з житловим приміщенням літ.А-1, тамбур літ.а, котельню літ.а-1, ганок з козирком літ.а-2, ганок літ.а-3, криницю №1, літнє кафе літ.Г-1, терасу літ.г-2, сходи літ.г-3, вбиральню літ.Д, що знаходяться по АДРЕСА_1.

Поділити майно, виділити у власність ОСОБА_4 автомобіль марки NISSAN MICRA з номерним знаком НОМЕР_2 вартістю 123637 грн. 50 коп., телевізор вартістю 6400 грн., кондиціонери в кількості 3 штуки вартістю 6500 грн. на суму 19500 грн., комп'ютер та принтер вартістю 14400 грн., столи дерев'яні в кількості 20 штук вартістю 800 грн. на суму 16000 грн., стільці дерев'яні в кількості 45 штук вартістю 400 грн. на суму 18000 грн., лавки дерев'яні в кількості 50 штук вартістю 500 грн. на суму 25000 грн., у власність ОСОБА_6 - автомобіль марки MITSUBISHI PAJERO з номерним знаком НОМЕР_1 вартістю 272250 грн., більярдний стіл в комплекті вартістю 6399 грн., кондиціонери в кількості 3 штук вартістю 6500 грн. на суму 19500 грн., столи дерев'яні в кількості 20 штук вартістю 800 грн. на суму 16000 грн., стільці дерев'яні в кількості 45 штук вартістю 400 грн. на суму 18000 грн., стягнувши з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_4 різницю у вартості майна в сумі 138316 грн.

Ухвалою Сторожинецького районного суду Чернівецької області від 12 грудня 2014 року визнано мирову угоду, укладену ОСОБА_6 та ОСОБА_4

Провадження у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_6 про визнання права спільної сумісної власності та поділ майна в частині визнання права власності ОСОБА_5 та ОСОБА_7 на рухоме майно, зобов»язання ОСОБА_5 повернути ОСОБА_7 автомобіль марки NISSAN MICRA з номерним знаком НОМЕР_2 та стягнення різниці вартості майна закрито.

Рішенням Сторожинецького районного суду Чернівецької області від 25 грудня 2014 року позов ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про визнання права спільної сумісної власності задоволено, визнано право спільної сумісної власності ОСОБА_4 та ОСОБА_6 на кафе з житловим приміщенням літ.А-1, тамбур літ.а, котельню літ.а-1, ганок з козирком літ.а-2, ганок літ.а-3, криницю №1, літнє кафе літ.Г-1, терасу літ.г-2, сходи літ.г-3, вбиральню літ.Д, що знаходяться по АДРЕСА_1.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

ОСОБА_6 в апеляційній скарзі просить рішення Сторожинецького районного суду Чернівецької області від 25 грудня 2014 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 відмовити, посилаючись на порушення норм матеріального права.

Колегія суддів вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_6 підлягає відхиленню з наступних підстав.

Згідно зі ст.392 ЦК України власник майна може пред»явити позов про визнання його права власності, якщо це право не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

ОСОБА_4, звертаючись до суду з позовом до ОСОБА_5 визнання права спільної сумісної власності та поділ майна, обставинами, якими обґрунтовувала позовні вимоги, зазначала набуття кафе з житловим приміщенням, що знаходиться по АДРЕСА_1 за час шлюбу за рахунок спільної участі коштами та працею.

Встановлено, що ОСОБА_6 та ОСОБА_4 перебували у шлюбі, зареєстрованому відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Чернівецького міського управління юстиції 23 листопада 2003 року актовим записом №2214, який розірваний рішенням Сторожинецького районного суду Чернівецької області від 25 квітня 2013 року (а.с.11-12 т.1).

Відповідно до ст.22 КпШС України, чинної на час виникнення правовідносин, майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Подружжя користується рівними правами на майно і в тому разі, якщо один з них був зайнятий веденням домашнього господарства, доглядом за дітьми або з інших поважних причин не мав самостійного заробітку.

Згідно зі ст.28 КпШС України, чинної на час виникнення правовідносин, в разі поділу майна, яке є спільною сумісною власністю подружжя, їх частки визнаються рівними. В окремих випадках суд може відступити від начала рівності часток подружжя, враховуючи інтереси неповнолітніх дітей або інтереси одного з подружжя, що заслуговують на увагу. Суд може визнати майно, нажите кожним із подружжя під час їх роздільного проживання при фактичному припиненні шлюбу, власністю кожного з них.

У п.23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ майна подружжя» судам роз'яснено, що, вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. За змістом цієї норми майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловіку на праві спільної сумісної власності.

Таким чином, належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але і спільністю участі подружжя коштами або працею в набутті майна.

Як вбачається з матеріалів справи, між Сторожинецькою районною державною адміністрацією Чернівецької області та приватним підприємцем ОСОБА_6 укладено договір купівлі-продажу земельної ділянки земельної ділянки, що знаходиться на території Кам»янської сільської ради Сторожинецького району Чернівецької області цільовим призначенням для комерційних потреб (обслуговування кафе) (а.с.79-80 т.1).

Приватному підприємцю ОСОБА_6 видано державний акт на право власності на земельну ділянку, розташовану на території Кам»янської сільської ради Сторожинецького району Чернівецької області, цільовим призначенням для комерційних потреб (обслуговування кафе) площею 0,20 га кадастровий номер НОМЕР_3 серія НОМЕР_4, зареєстрований в книзі записів державних актів за НОМЕР_5.

Виконавчим комітетом Кам»янської сільської ради Сторожинецького району Чернівецької області ОСОБА_6 видано свідоцтво про право власності на кафе з житловим приміщенням літ.А-1, тамбур літ.а, котельню літ.а-1, ганок з козирком літ.а-2, ганок літ.а-3, криницю №1, літнє кафе літ.Г-1, терасу літ.г-2, сходи літ.г-3, вбиральню літ.Д, що знаходяться по АДРЕСА_1, на підставі рішення виконавчого комітету Кам»янської сільської ради Сторожинецького району Чернівецької області від 11 серпня 2010 року №53 (а.с.133 т.1).

Відносини стосовно майна фізичної особи-підприємця регулюються нормами Цивільного кодексу України, Господарського кодексу України та Закону України "Про підприємництво".

За змістом ст. 51 ГК України до підприємницької діяльності фізичних осіб застосовуються нормативно-правові акти, що регулюють підприємницьку діяльність юридичних осіб, якщо інше не встановлено законом або не випливає із суті відносин.

Водночас судом першої інстанції встановлено, що кафе з житловим приміщенням, що знаходиться по АДРЕСА_1 придбано ОСОБА_6 як фізичною особою-підприємцем за час шлюбу ОСОБА_6 та ОСОБА_4 за спільні кошти подружжя.

Власність у сім'ї існує у двох правових режимах: спільна сумісна власність подружжя та особиста приватна власність кожного з подружжя, залежно від якого регулюється питання розпорядження таким майном.

Водночас той з подружжя, який є власником майна, визначає режим володіння та користування ним з урахуванням інтересів сім'ї.

Одним із видів розпорядження власністю є право власника використовувати своє майно для створення спільної власності подружжя.

Так, Конституційний Суд України в рішенні від 19 вересня 2012 року №17-рп/2012 щодо офіційного тлумачення положення частини першої статті 61 Сімейного кодексу України дійшов висновку, що статутний капітал та майно приватного підприємства, сформовані за рахунок спільної сумісної власності подружжя, є об'єктом їх спільної сумісної власності.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України у п. 23 постанови від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК, ч.3 ст.368 ЦК), відповідно до частин 2, 3 ст.325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом.

Не можна погодитися з доводами ОСОБА_6 про те, що майно фізичної особи-підприємця кафе з житловим приміщенням, що знаходиться по АДРЕСА_1, не є об»єктом спільної сумісної власності подружжя.

За змістом ч.1 ст.10, ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов»язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього Кодексу.

На підставі ч.4 ст.10 ЦПК України суд сприяє всебічному і повному з»ясуванню обставин справи: роз»яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов»язки, попереджує про наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

У матеріалах справи відсутні будь-які докази щодо набуття ОСОБА_6 майна виключно як суб'єктом господарювання в процесі здійснення ним господарської діяльності.

Не заслуговують на увагу посилання в апеляційній скарзі на порушення норм процесуального права при оцінці письмових доказів.

Відповідно до ст.212 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв»язок доказів у їх сукупності.

Свідки ОСОБА_4, ОСОБА_2, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10 показали, що подружжя ОСОБА_6 та ОСОБА_4 здійснено будівництво кафе з житловим приміщенням, що знаходиться по АДРЕСА_1, за рахунок спільної участі коштами та працею.

Згідно із свідоцтвом про державну реєстрацію фізичної особи-підприємця серія НОМЕР_6 здійснено реєстрацію фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 Іршавською районною державною адміністрацією Закарпатської області 19 березня 2003 року (а.с.8 т.1).

Про доходи від підприємницької діяльності ОСОБА_4 за період з 2010 по 2013 роки та джерело набуття спірного майна свідчить довідка державної податнокої інспекції у Сторожинецькому раойні головного управління Міністерства доходів і зборів у Чернівецькій області від 17 жовтня 2013 року №300/М/24-10-17-013 (а.с.7 т.1).

Також мали місце надходження на рахунок ОСОБА_4 у акціонерному комерційному «Промислово-Інвестиційному банку» №3-18 (а.с.115 т.1).

За змістом п.3.3 договору між відкритим акціонерним товариством «Всеукраїнський Акціонерний Банк» та підприємцем ОСОБА_6 іпотеки від 4 жовтня 2005 року №207 сторони визначили, що предмет іпотеки, який являє собою незавершене будівництвом кафе з житловим приміщенням та побутовими будівлями (право на будівництво підтверджується рішенням виконавчого комітету Кам»янської сільської ради Сторожинецького району Чернівецької області від 14 квітня 2004 року №28) перебуває у спільній сумісній власності іпотекодавця та дружини ОСОБА_4, заява якої про згоду на передачу в іпотеку майна знаходиться в справах нотаріуса (а.с.145-151 т.1).

Водночас з договору між підприємцем ОСОБА_6 та підприємцем ОСОБА_4 про спільну діяльність від 14 вересня 2005 року вбачається про використання кафе з житловим приміщенням, що знаходиться по АДРЕСА_1, для здійснення спільної діяльності з метою одержання прибутку.

Крім того, ОСОБА_6 змінено правовий режим майна фізичної особи підприємця на приватну власність на кафе з житловим приміщенням, що знаходиться по АДРЕСА_1, на підставі рішення виконавчого комітету Кам»янської сільської ради Сторожинецького району Чернівецької області від 11 серпня 2010 року №53 (а.с.133 т.1).

За таких обставин суд дійшов обґрунтованого висновку про те, що кафе з житловим приміщенням літ.А-1, тамбур літ.а, котельня літ.а-1, ганок з козирком літ.а-2, ганок літ.а-3, криниця №1, літнє кафе літ.Г-1, тераса літ.г-2, сходи літ.г-3, вбиральня літ.Д, що знаходяться по АДРЕСА_1, є спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_6 та ОСОБА_4

Ураховуючи викладене судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Керуючись п.1 ч.1 ст.307, ч.1 ст.308 ЦПК України, колегія суддів

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_6 відхилити.

Рішення Сторожинецького районного суду Чернівецької області від 25 грудня 2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий

Судді