У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 березня 2015 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Горелкіної Н.А.,
суддів: Іваненко Ю.Г., Писаної Т.О.,
Маляренка А.В., Ситнік О.М.,
розглянувши в судовому засіданні справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» до ОСОБА_6 про стягнення заборгованості за кредитним договором, за касаційною скаргою ОСОБА_6 на рішення Енергодарського міського суду Запорізької області від 18 серпня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Запорізької області від 02 жовтня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У листопаді 2013 року Товариство з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» (далі - ТОВ «ОТП Факторинг Україна») звернулося до суду з позовом, у якому зазначало, що 04 серпня 2006 року між Акціонерним комерційним банком «Райффайзенбанк Україна» (далі - АКБ «Райффайзенбанк Україна»), правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «ОТП Банк» (далі - ПАТ «ОТП Банк»), яке відступило своє право вимоги ТОВ «ОТП Факторинг Україна», та ОСОБА_6 укладений кредитний договір № ML-200/545/2006, згідно з яким останній отримав кредит у розмірі 33 тис. доларів США на придбання житла зі сплатою 11 % річних терміном до 04 серпня 2021 року.

У зв'язку з неналежним виконанням умов кредитного договору станом на 09 грудня 2013 року за відповідачем утворилася заборгованість у розмірі

1 110 168 грн 31 коп., з якої: заборгованість за кредитом - 27 490,91 долар США, що еквівалентно 219 973 грн 84 коп.; заборгованість за відсотками - 2378,46 доларів США, що еквівалентно 19 011 грн 03 коп.; пеня - 871 422 грн 44 коп.

Просило стягнути з ОСОБА_6 заборгованість за кредитним договором, що станом на 11 червня 2014 року склала 1 639 421 грн 48 коп.

Рішенням Енергодарського міського суду Запорізької області

від 18 серпня 2014 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Запорізької області від 02 жовтня 2014 року, позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_6 на користь ТОВ «ОТП Факторинг Україна» заборгованість за кредитним договором від 04 серпня 2006 року

№ ML-200/545/2006 у розмірі 705 127 грн 46 коп., з якої: заборгованість за кредитом − 27 490,91 доларів США (324 489 грн 53 коп.); заборгованість за відсотками - 2 378,46 доларів США (28 074 грн 20 коп.); заборгованість за пенею − 352 563 грн 73 коп. Вирішено питання про розподіл судових витрат. У задоволенні іншої частини позову відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_6, посилаючись на порушення судами норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції, ухвалу суду апеляційної інстанції та ухвалити нове рішення, яким у позові відмовити.

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, заслухавши доповідь судді, вивчивши матеріали цивільної справи та дослідивши доводи касаційної скарги, вважає, що вона має бути задоволена частково.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Задовольняючи позов частково, суди керувалися тим, що у зв'язку з неналежним виконанням ОСОБА_6 зобов'язань за кредитним договором утворилася заборгованість, яка підлягає стягненню з відповідача відповідно до вимог ст. ст. 1054, 1050 ЦК України з урахуванням ч. 3 ст. 551 ЦК України.

Із такими висновками судів погодитися не можна.

За вимогами ст. ст. 213, 214, 316 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

При ухваленні рішення суд зобов'язаний з'ясувати питання, зокрема, щодо: наявності обставин (фактів), якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та навести докази на їх підтвердження; наявності інших фактичних даних, які мають значення для вирішення справи; правовідносин, зумовлених встановленими фактами. У рішенні суду обов'язково повинні бути зазначені встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини.

Вказані вимоги судами не дотримано.

Із матеріалів справи вбачається, що 04 серпня 2006 року між АКБ «Райффайзенбанк Україна», правонаступником якого є ПАТ «ОТП Банк», та ОСОБА_6 укладений кредитний договір № ML-200/545/2006, згідно з п. п. 2, 3 якого останньому наданий кредит у розмірі 33 тис. доларів США зі сплатою 11 % річних терміном до 04 серпня 2021 року на придбання житла (а. с. 18).

18 березня 2011 року ПАТ «ОТП Банк» та ТОВ «ОТП Факторинг Україна» уклали договір купівлі-продажу кредитного портфеля, згідно з яким ПАТ «ОТП Банк» відступило, а ТОВ «ОТП Факторинг Україна» прийняло право вимоги за кредитним договором від 04 серпня 2006 року № ML-200/545/2006 (а. с. 7−16).

Згідно з наданим позивачем розрахунком заборгованість ОСОБА_6 за кредитним договором від 04 серпня 2006 року № ML-200/545/2006 станом на 11 червня 2014 року склала 1 639 421 грн 48 коп., з якої: заборгованість за кредитом - 27 490,91 доларів США, що еквівалентно 324 489 грн 53 коп.; заборгованість за відсотками - 2 378,46 доларів США, що еквівалентно 28 074 грн 20 коп., пеня - 1 286 857 грн 75 коп. (а. с. 132).

Із вказаного розрахунку вбачається, що останнє погашення кредиту відбулося 18 листопада 2009 року.

Разом з тим із довідки ПАТ «ОТП Банк» від 04 червня 2010 року № 206-01-015/123 вбачається, що станом на 04 червня 2010 року заборгованість за кредитним договором від 04 серпня 2006 року № ML-200/545/2006 відсутня (а. с. 47).

Також на повідомленні ПАТ «ОТП Банк» від 20 серпня 2010 року № 22-2/728019 керуючим Енергодарським відділенням ПАТ «ОТП Банк» Атаманів В.І. зроблено запис про те, що станом на 02 вересня 2010 року простроченої заборгованості ОСОБА_6 за кредитним договором від 04 серпня 2006 року № ML-200/545/2006 немає (а. с. 46).

Згідно з випискою про рух грошових коштів на поточному рахунку відповідача у ПАТ «ОТП Банк», відкритому для виконання кредитних зобов'язань, ОСОБА_6 належним чином сплачувалися грошові зобов'язання за кредитним договором від 04 серпня 2006 року № ML-200/545/2006 до 04 лютого 2011 року (а. с. 44−45).

На вказані обставини ні суд першої інстанції, ні апеляційний суд уваги не звернули, належні докази у справі не дослідили.

Крім того, відповідач неодноразово зазначав у запереченнях та апеляційній скарзі про неможливість внесення з березня 2011 року кредитних коштів у зв'язку з відмовою банку, а з довідки ПАТ «ОТП Банк» від 28 листопада 2012 року № 462/206-3 вбачається, що поточний рахунок НОМЕР_1, який зазначений у кредитному договорі від 04 серпня 2006 року № ML-200/545/2006 (а. с. 18), відсутній і проведення розрахунково-касових операцій клієнтом за даним рахунком неможливе (а. с. 127).

Таким чином, судами не перевірено можливість виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором щодо внесення кредитних коштів та чи повідомляв банк позичальника про зміну поточного рахунка для сплати кредиту, а відтак і прострочення кредитора.

Згідно з ч. 4 ст. 10 ЦПК України суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

Дотримання вказаного принципу є надзвичайно важливим при розгляді справ, оскільки він гарантує, що сторона незалежно від рівня її фахової підготовки та розуміння певних вимог цивільного судочинства матиме змогу забезпечити захист своїх інтересів шляхом отримання допомоги суду у вирішенні тих питань, які вона сама з об'єктивних причин не може вирішити, як у випадку з наданням власного розрахунку заборгованості за кредитним договором, що потребує певних знань та навиків проведення розрахунків.

Відповідно до п. 11 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року № 14 «Про судове рішення у цивільній справі» у мотивувальній частині рішення слід наводити дані про встановлені судом обставини, що мають значення для справи, їх юридичну оцінку та визначені відповідно до них правовідносини, а також оцінку всіх доказів, розрахунки, з яких суд виходив при задоволенні грошових та інших майнових вимог.

Судами не перевірено, чи є вина відповідача у виникненні заборгованості за кредитним договором і з якого часу вона виникла, а відтак і правильність розрахунку заборгованості як за кредитом, так і нарахування пені, тобто висновки судів ґрунтуються на припущеннях, що не відповідає ч. 4 ст. 60 ЦПК України.

Судами не дотримано вимоги ч. 4 ст. 10 ЦПК України, не встановлено фактичні обставини, не досліджено докази, надані сторонами, та не надано цим доказам відповідної правової оцінки, не наведено мотивів, за яких суд вважав, що наведений банком розрахунок заборгованості відповідає дійсному, а суд касаційної інстанції зазначеними повноваженнями не наділений, тому судові рішення належить скасувати, а справу - передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 333, 336, 338, 343, 344, 345, 347 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_6 задовольнити частково.

Рішення Енергодарського міського суду Запорізької області від 18 серпня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Запорізької області від 02 жовтня 2014 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий: Н.А. Горелкіна
Судді: Ю.Г. Іваненко
А.В. Маляренко
Т.О. Писана
О.М. Ситнік