АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/9720/15 Справа № 202/3873/15-ц Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - Максюта Ж.І.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 грудня 2015 року Апеляційний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого-судді: Максюти Ж.І.,

суддів: Макарова М.О., Прозорової М.Л.,

за участі секретаря: Самокиші О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську

апеляційну скаргу ОСОБА_2

на рішення Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 30 вересня 2015 року

у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа: приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_4, про визнання заповіту недійсним, -

ВСТАНОВИВ:

В квітні 2015 року ОСОБА_2 звернувся до Індустріального районного суду м. Дніпропетровська з позовом до ОСОБА_3, третя особа: приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_4 про визнання заповіту недійсним.

В обґрунтування позову зазначив, що 18 листопада 2014 року померла його мати ОСОБА_5 Після смерті ОСОБА_5 відкрилася спадщина на квартиру №18 в буд.24 на ж/м Тополя-3 у м. Дніпропетровську, яка належала їй на праві приватної власності. Звернувшись до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини позивачу стало відомо, що 15 лютого 2012 року його мати склала заповіт, відповідно до якого вищезазначену квартиру заповіла ОСОБА_3 Вважає, що під час посвідчення заповіту волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі. Через поганий зір його мати не мала змоги самостійно прочитати заповіт (що відображено в самому заповіті), у звязку з чим текст заповіту їй було прочитано нотаріусом вголос. Відповідно до ст.ст.1253, 1248 ЦК України якщо заповідач через фізичні вади не може сам прочитати заповіт, посвідчення заповіту має відбуватися при свідках, чого при посвідченні заповіту зроблено не було, що відповідно до ст. 1257 ЦК України є підставою для визнання заповіту недійсним. Крім того, його мати майже нічого не чула. На момент складання заповіту їй виповнилося 90 років.

Рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 30 вересня 2015 року в задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2М, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права просить рішення скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити його позов у повному обсязі.

Згідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів не знаходить підстав для задоволення апеляційної скарги.

Зясувавши в достатньо повному обємі права та обовязки сторін, обставини справи, перевіривши доводи і давши їм правову оцінку, суд постановив рішення, що відповідає вимогам закону. Висновки суду достатньо обґрунтовані і підтверджені наявними в матеріалах справи письмовими доказами.

З матеріалів справи вбачається, що згідно копії свідоцтва про смерть, виданого повторно відділом державної реєстрації смерті реєстраційної служби Дніпропетровського міського управління юстиції у Дніпропетровській області 03 лютого 2015 року, 18 листопада 2014 року померла ОСОБА_5.

15 лютого 2012 року ОСОБА_5 склала заповіт, яким квартиру, розташовану за адресою: м. Дніпропетровськ, ж/м Тополя-3АДРЕСА_1 заповіла ОСОБА_3

Звертаючись до суду з позовними вимогами про визнання заповіту недійсним позивач як підставу позову зазначає, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі, оскільки через поганий зір ОСОБА_5К текст заповіту було прочитано нотаріусом вголос без присутності двох свідків, що на відповідно до ч. 2 ст. 1257 ЦК України є підставою для визнання заповіту недійсним.

Як вбачається з тексту оспорюваного заповіту, на прохання ОСОБА_5 заповіт виготовлено нотаріусом за допомогою загальноприйнятих технічних засобів. У звязку з неможливістю ОСОБА_5 особисто прочитати заповіт через поганий зір, текст заповіту прочитано їй вголос нотаріусом, та власноручно підписано ОСОБА_5 у присутності нотаріуса.

Приймаючи до уваги той факт, що нотаріусом під час посвідчення заповіту було встановлено, що через поганий зір ОСОБА_5 не мала змоги прочитати текст заповіту, його посвідчення відповідно до ст. 1253 ЦК України повинно було здійснюватись при обовязковій присутності не менш як двох свідків.

Оскільки вказаного нотаріусом зроблено не було районним судом зроблено правильний та обґрунтований висновок про те, що посвідчення заповіту ОСОБА_5 відбулося з порушенням законодавства України, оскільки через фізичні вади зору заповідач не мала змоги самостійно прочитати заповіт, а тому у відповідності до ч.2 ст.1248 ЦК України, посвідчення заповіту мало відбуватися при свідках, чого зроблено не було, а тому даний заповіт на підставі ч.1 ст.1257 ЦК України є нікчемним.

Такий висновок суду відповідає нормам матеріального права.

Статтею 1253 ЦК України передбачено що у випадках, встановлених абзацом третім частини другої статті 1248 і статтею 1252 цього Кодексу, присутність не менш як двох свідків при посвідченні заповіту є обов'язковою. Свідки, при яких посвідчено заповіт, зачитують його вголос та ставлять свої підписи на ньому.

Підстави недійсності заповіту викладені у ст. 1257 ЦК України.

Так, згідно ч. 1 ст. 1257 ЦК України заповіт, складений особою, яка не мала на це права, а також заповіт, складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, є нікчемним.

В судовому засіданні підстав які б свідчили про те що, волевиявлення заповідача не було вільним та не відповідало його волі не встановлено.

Відповідно до розяснень викладених у пункті 17 абз.2 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» - заповіт, складений із порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, згідно із ч.1 ст.1257 ЦК України є нікчемним, тому на підставі ст.215 ЦК визнання такого заповіту недійсним судом не вимагається.

Посилання позивача на факт відсутності свідків під час посвідчення заповіту як на підставу того, що волевиявлення заповідача не було вільним та не відповідало його волі районним судом обґрунтовано не прийнято до уваги, оскільки даний факт підтверджує лише порушення вимог посвідчення заповіту, та не свідчить про відсутність волевиявлення заповідача, що є підставою для встановлення нікчемності правочину якщо б така вимога заявлялась, а не недійсності, як того вимагає позивач.

Пунктом 5 постанови Пленуму Верховного Суду від 6.11.2009 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» розяснено, що вимога щодо встановлення нікчемності правочину підлягає розгляду в разі наявності відповідного спору.

У даному спорі вимога про встановлення нікчемності правочину позивачем заявлена не була.

Крім того, на підтвердження факту волевиявлення заповідача покійної ОСОБА_5, укласти заповіт саме на внучку ОСОБА_3 свідчить і попередній заповіт, складений нею 30.09.1998 року на користь сина ОСОБА_6 та онуки ОСОБА_3 у рівних частках (а.с.74)

Після смерті сина ОСОБА_6 в серпні 2006 року ОСОБА_5 в лютому 2012 році уклала новий заповіт, яким заповідала все своє майно ОСОБА_3 (а.с.7). Іншого під час розгляду справи судом не встановлено.

Обравши способом захисту пред'явлення позову про визнання заповіту недійсним з огляду на заявлені підстави для цього, позивачем не враховані зазначені вище вимоги закону та роз'яснення судів вищих інстанцій.

Доводи апеляційної скарги за текстом повторюють доводи викладені у позовній заяві, з їх перекладом на українську мову, та не спростовують висновків районного суду, обґрунтовано викладених в мотивувальній частині оскаржуваного рішення, та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судом було дотримано норми матеріального і процесуального права, а посилання скаржника в основному, зводяться лише до цитування, особистого тлумачення норм діючого законодавства та переоцінки доказів по справі, хоча згідно із ст. 212 ЦПК України виключне право оцінки доказів належить суду 1 інстанції.

За викладених обставин апеляційний суд приходить до висновку, що підстави для зміни чи скасування рішення суду - відсутні.

Керуючись ст.ст. 307, 308,315,317 ЦПК України, апеляційний суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 30 вересня 2015 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: