Справа № 583/3316/15-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 грудня 2015 року Охтирський міськрайонний суд Сумської області в складі:

головуючого Олійник О.В.,

за участю секретаря Наливайкіної Н.Л.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Охтирка цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 міської ради, третя особа: Управління Держгеокадастру в ОСОБА_3 районі Сумської області,

про визнання недійсним та скасування державного акту про право власності на земельну ділянку, визнання не чинним та скасування рішення,

ВСТАНОВИВ:

06 жовтня 2015 року ОСОБА_1 звернуся до суду з вказаним позовом, який мотивує тим, що йому на підставі свідоцтва про право на спадщину від 29.03.1983 року про право власності належить 1/6 частина житлового будинку з відповідними прибудовами за адресою: вул. Гоголя, 179, м. Охтирка Сумської області. У 2015 році позивачу стало відомо, що на підставі рішення ОСОБА_3 міської ради від 11.11.1993 року його матері ОСОБА_2 передано у приватну власність земельну ділянку розміром 0,06 га для індивідуального житлового будівництва за вищевказаною адресою. 06.05.2010 року на імя ОСОБА_2 видано державний акт серії ЯК № 556970 на право власності на земельну ділянку. Таким чином, рішенням ОСОБА_3 міської ради земельна ділянка передана у власність тільки одному співвласнику. На момент виникнення права власності на земельну ділянку її розмір склав лише 0,06 га, хоча відповідно до ст.121 Земельного кодексу України для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд у містах передбачено передання земельної ділянки розміром не більше 0,1 га, і така можливість є, оскільки загальний розмір земельної ділянки перевищує 0,1 га. У звязку з тим, що внесення виправлень в державні акти про право власності на землю або видача нових законодавством не передбачено, вважає, що його право на приватизацію земельної ділянки в розмірі 0,1 га порушено.

Тому просить визнати не чинним та скасувати рішення ОСОБА_3 міської ради від 11.11.1993 року про передачу у власність ОСОБА_2 земельної ділянки розміром 0,06 га розташованої за адресою по вул. Гоголя, 179, м. Охтирка Сумської області; визнати недійсним державний акт серії ЯК № 556970 виданий 06.05.2010 року ОСОБА_2 на право власності на земельну ділянку розміром 0,06 га розташованої за адресою по вул. Гоголя, 179, м. Охтирка Сумської області та скасувати його державну реєстрацію.

Позивач ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_4 в судовому засіданні позовні вимоги підтримали з вищевикладених підстав, просили задовольнити.

Відповідач ОСОБА_2 та її представник ОСОБА_5 в судовому засіданні позовні вимоги не визнали, просили відмовити в задоволенні позову, так як позивач не звертався до органу місцевого самоврядування із заявою про отримання земельної ділянки у власність, отже, своїми діями ОСОБА_2 не могла позбавити його цього права.

Відповідач ОСОБА_2 пояснила, що ОСОБА_1 не виявив бажання приватизувати земельну ділянку, тому вона реалізувала це право сама. Коли отримала державний акт на землю у 2010 році, то повідомляла про це дружині сина, а влітку 2015 року розмовляла із сином ОСОБА_1, тому він знав про наявність державного акту.

Представник ОСОБА_2 - ОСОБА_5 просив застосувати строк позовної давності, який для позивача розпочався з травня 2010 року і закінчився у травні 2013 року.

Представники відповідача ОСОБА_3 міської ради, третьої особи Управління Держгеокадастру в ОСОБА_3 районі Сумської області в судове засідання не зявилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, в письмовій заяві просять розгляд справи проводити без участі представника.

Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши матеріали цивільної справи, суд дійшов до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.

З матеріалів інвентарної справи № 3117, оглянутої в судовому засіданні, вбачається, що згідно виписки із протоколу № 19 засідання виконавчого комітету ОСОБА_3 міської ради депутатів трудящих Охтирського району Сумської області від 23.08.1955 року прийнято рішення про виділення ОСОБА_6 земельної ділянки під забудову житлового будинку із фонду міської ради по вул. Гоголя, 161, м. Охтирка в розмірі 600 кв.м.

Згідно цього рішення, ОСОБА_6 надано право безстрокового користування земельною ділянкою по вул. Гоголя, 161, м. Охтирка площею 600 кв.м. відповідно до договору про надання у безстрокове користування земельної ділянки для будівництва індивідуального житлового будинку на праві особистої власності з числом кімнат від однієї до п'яти включно від 10.09.1955 року.

05 березня 1981 року ОСОБА_6 видано свідоцтво про право приватної власності на житловий будинок з надвірними прибудовами по вул. Гоголя, 179, м. Охтирка та 30.03.1981 року зареєстровано в ОСОБА_3 МБТІ за реєстровим № 5656.

Після смерті ОСОБА_6, який помер 23.07.1981 року, ОСОБА_3 державною нотаріальною конторою ОСОБА_2 видано свідоцтво про право власності від 29.03.1983 року, зареєстроване в реєстрі за № 1610, на ? частку в спільному майні, набутому подружжям за час шлюбу, яке складається з житлового будинку площею 52,9 кв.м. та надвірними прибудовами по вул. Гоголя, 179, м. Охтирка Сумської області.

В порядку спадкування після смерті ОСОБА_6 належну йому ? частину житлового будинку з надвірними спорудами успадкували його дружина ОСОБА_2 та його сини ОСОБА_1, ОСОБА_7, по 1/6 частини на кожного, про що 29 березня 1983 року та 05 квітня 1983 року державним нотаріусом ОСОБА_3 державної нотаріальної контори видані свідоцтва про право на спадщину за законом, реєстровий №1612, 1709.

Свідоцтво про право на спадщину від 29.03.1983 року про право ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на 1/6 частину домоволодіння за кожним зареєстроване в ОСОБА_3 інвентарбюро 26.09.1984 року за №5656 (а.с.7-8).

ОСОБА_7 20.04.1983 року подарував свою 1/6 частину матері ОСОБА_2, після чого договір дарування зареєстровано в ОСОБА_3 інвентарбюро.

Таким чином, судом встановлено, що співвласниками житлового будинку з надвірними прибудовами розташованими на земельній ділянці площею 600 кв.м. по вул. Гоголя, 179, м. Охтирка з 1983 року є ОСОБА_2 (відповідач у справі) 5/6 частина та ОСОБА_1 (позивач у справі) 1/6 частина.

На даний час сторони у справі залишаються співвласниками домоволодіння у незмінних частках.

Рішенням виконавчого комітету ОСОБА_3 міської ради народних депутатів №518 від 11.11.1993 року у відповідності до Декрету Кабінету Міністрів України від 26 грудня 1992 року № 15-92 "Про приватизацію земельних ділянок" земельну ділянку площею 0,06 га для індивідуального житлового будівництва, розташовану по вул. Гоголя, 179, м. Охтирка, передано у власність ОСОБА_2 (а.с.38 на звороті, 39).

З технічної документації із землеустрою (а.с.35-44) вбачається, що ОСОБА_2 15.10.2009 року подала до ОСОБА_3 міського голови заяву про безоплатне оформлення та видачу державного акту про право власності на земельну ділянку для індивідуального житлового будівництва на підставі вищевказаного рішення.

06 травня 2010 року на підставі рішення ОСОБА_3 міської ради народних депутатів №518 від 11.11.1993 року на імя ОСОБА_2 видано державний акт на право власності на земельну ділянку для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд площею 0,0600 га, розташовану за адресою: вул. Гоголя, 179, м. Охтирка Сумської області (а.с.71).

Відповідно до ч.1, 2 ст. 30 Земельного кодексу України 1990 року, що був чинний на момент виникнення спірних правовідносин, при переході права власності на будівлю і споруду разом з цими об'єктами переходить у розмірах, передбачених статтею 67 цього Кодексу, і право власності або право користування земельною ділянкою без зміни її цільового призначення і, якщо інше не передбачено у договорі відчуження - будівлі та споруди. У разі зміни цільового призначення надання земельної ділянки у власність або користування здійснюється в порядку відведення. При переході права власності громадян на жилий будинок і господарські будівлі та споруди до кількох власників, а також при переході права власності на частину будинку в разі неможливості поділу земельної ділянки між власниками без шкоди для її раціонального використання земельна ділянка переходить у спільне користування власників цих об'єктів.

Згідно ч. 1 ст. 42 Земельного кодексу України 1990 року, громадяни, яким жилий будинок, господарські будівлі та споруди і земельна ділянка належать на праві спільної сумісної власності, використовують і розпоряджаються земельною ділянкою спільно. Використання і розпорядження земельною ділянкою, що належить громадянам на праві спільної часткової власності, визначаються співвласниками цих об'єктів і земельної ділянки пропорційно розміру часток у спільній власності на даний будинок, будівлю, споруду.

Статтею 67 Земельного кодексу України 1990 року передбачено, що розмір ділянок для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) у містах повинен бути не більше 0,1 га.

Згідно із частиною першою статті 22 ЗК України 1990 року, право власності на землю або право користування наданою земельною ділянкою виникає після встановлення землевпорядними організаціями меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) і одержання документа, що посвідчує це право.

Документи, що посвідчують право на земельну ділянку, визначені ст. 23 Земельного кодексу України (1990 року). Проте дію ст. 23 зупинено відносно власників земельних ділянок, визначених ст..1 Декрету Кабінету Міністрів України «Про приватизацію земельних ділянок» від 26.12.1992 року.

Пунктом 3 названого Декрету визначено порядок посвідчення права приватної власності громадян на земельні ділянки та документи, що посвідчують право на земельну ділянку. Таким документом може бути відповідний запис у земельно-кадастрових документах.

Вказана правова позиція міститься у постанові ВСУ від 30.05.2012 року №6-31цс12.

Пунктом 3 Порядку передачі земельних ділянок у приватну власність громадянам України, затвердженого Наказом Державного комітету України по земельних ресурсах N 10 від 15.02.1993 року (який був чинний на момент виникнення спірних правовідносин) передбачено, що передача у приватну власність земельних ділянок, що були раніше надані громадянам, провадиться відповідними Радами народних депутатів за місцем розташування цих ділянок.

Зазначені земельні ділянки передаються безплатно у приватну власність на підставі матеріалів, що підтверджують їх розмір (земельно-кадастрова документація, дані бюро технічної інвентаризації, правлінь товариств і кооперативів тощо), і заяв громадян .

Згідно пункту 4 вищевказаного Порядку, відповідні Ради народних депутатів перевіряють обґрунтованість заяв громадян та матеріалів у місячний строк і приймають відповідне рішення. Право приватної власності громадян на земельні ділянки, передані їм для вищезазначених цілей, посвідчується відповідною Радою народних депутатів, про що робиться запис у земельно-обліковому документі - Книзі реєстрації громадян, яким безплатно передано земельні ділянки у приватну власність.

Згідно з п.7 Перехідних положень Земельного кодексу України від 25 жовтня 2001 року № 2768-ІІІ громадяни, що одержали у власність земельні ділянки, зберігають права на ці ділянки.

Таким чином, при прийнятті рішення виконавчого комітету ОСОБА_3 міської ради народних депутатів №518 від 11.11.1993 року про передачу ОСОБА_2 у власність земельної ділянки для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд площею 0,0600 га, розташованої за адресою: вул. Гоголя, 179, м. Охтирка Сумської області, не була належним чином перевірена обґрунтованість заяви ОСОБА_2 і не враховано, що на той момент спадкоємцем ОСОБА_6, якому 23.08.1955 року була виділена вказана земельна ділянка у безстрокове користування, були дві особи - ОСОБА_2 та ОСОБА_1, яким житловий будинок належав на праві спільної часткової власності.

Відповідно до ч. 1 ст. 21 Цивільного кодексу України, суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси.

Тому суд приходить до висновку про безпідставне надання земельної ділянки у власність у 1993 році лише одному співвласнику ОСОБА_2, без врахування частки співвласника ОСОБА_1 житлового будинку, яка належить останньому на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого ОСОБА_3 державною нотаріальною конторою 29.03.1983 року.

Доводи позивача про здійснення приватизації земельної ділянки в розмірах, менших за можливий розмір, який дозволяють фактичні розміри земельної ділянки та норми Земельного кодексу (не більше 0,1 га), не заслуговують на увагу, так як приватизація спірної земельної ділянки відбулася згідно Декрету Кабінету Міністрів України від 26 грудня 1992 року № 15-92 "Про приватизацію земельних ділянок", відповідно якого громадянам України передавались у власність земельні ділянки, раніше надані їм у користування.

Тобто ОСОБА_2 була надана у власність земельна ділянка для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд площею 0,06 га, в розмірі, якому вона була надана у користування ОСОБА_6 на підставі рішення виконавчого комітету ОСОБА_3 міської ради депутатів трудящих Охтирського району Сумської області від 23.08.1955 року.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 ОСОБА_4 заявив клопотання про поновлення строку на оскарження рішення ОСОБА_3 міської ради від 11.11.1993 року про передачу ОСОБА_2 у власність земельної ділянки по вул. Гоголя, 179, м. Охтирка Сумської області та визнання недійсним державного акту, виданого у 2010 році на підставі вказаного рішення. Поважність причин пропуску строку мотивував тим, що позивач з 1987 року вул. Гоголя, 179, м. Охтирка не проживає, між ним та ОСОБА_2 склалися неприязні стосунки та вони майже не спілкуються, тому фактично не мав будь якої інформації про проведення нею одноособової приватизації всієї земельної ділянки та не був залучений до приватизації земельної ділянки як співвласник майна.

Згідно ч.1 ст. 261 Цивільного кодексу України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Як вбачається з довідки № 291 виданої 08.12.2015 року виконавчим комітетом ОСОБА_3 міської ради та з довідки №2271 виданої 09.12.2015 року ПП «Базис», ОСОБА_1 з 25.09.1987 року зареєстрований та постійно проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1. Крім того, в судовому засіданні відповідач ОСОБА_8 пояснила, що 2010 року розмовляла з дружиною позивача стосовно приватизації нею спірної земельної ділянки, а розмова з ОСОБА_1 про наявність державного акту відбулася влітку 2015 року.

Враховуючи викладене, суд визнає поважними причини пропуску строку звернення до суду з позовом за захистом своїх порушених прав і вважає за необхідне такий строк поновити.

Згідно ст. 88 Цивільного процесуального кодексу України з відповідачів підлягає стягненню судовий збір на користь ОСОБА_1, сплачений ним при зверненні до суду, в розмірі по 487,20 грн. з кожного.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 10, 60, 88, 212-215 ЦПК України, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 задовольнити повністю.

Скасувати рішення виконавчого комітету ОСОБА_3 міської ради народних депутатів № 518 від 11.11.1993 року «Про приватизацію земельних ділянок громадян» в частині передачі у власність ОСОБА_2 земельної ділянки розміром 0,06 га, розташованої за адресою: вул. Гоголя, 179, м. Охтирка Сумської області, для індивідуального житлового будівництва.

Визнати недійсним Державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯК № 556970, зареєстрований в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 57, виданий 06.05.2010 року ОСОБА_2 про право власності на земельну ділянку для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд площею 0,0600 га, яка розташована за адресою: вул. Гоголя, 179, м. Охтирка Сумської області, кадастровий номер: :20:012:0013, та скасувати його державну реєстрацію.

Стягнути з ОСОБА_2, ОСОБА_3 міської ради на користь ОСОБА_1 судовий збір по 487,20 грн. з кожного.

Рішення може бути оскаржено до Апеляційного суду Сумської області через Охтирський міськрайонний суд протягом 10 днів з дня проголошення рішення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: О.В. Олійник

Повний текст рішення виготовлено 18.12.2015 року.