У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 січня 2015 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Кузнєцова В.О.,
суддів: Ізмайлової Т.Л., Мостової Г.І., Наумчука М.І., Олійник А.С.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом Снятинської міської ради до ОСОБА_6 про визнання недійсними державних актів на право власності на земельну ділянку, договору купівлі-продажу земельної ділянки та повернення земельної ділянки, за касаційною скаргою ОСОБА_6 на рішення Снятинського районного суду Івано-Франківської області від 10 липня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Івано-Франківської області від 22 вересня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У жовтні 2013 року Снятинська міська рада звернулася до суду з позовом до ОСОБА_6 про визнання недійсними державних актів на право власності на земельну ділянку, договору купівлі-продажу земельної ділянки та повернення земельної ділянки.

На обґрунтування позовних вимог посилалася на те, що у зв'язку з неналежним виконанням інженером-землевпорядником своїх службових обов'язків під час виготовлення державного акта на право власності на земельну ділянку 24 травня 1999 року ОСОБА_7 незаконно отримала у власність земельну ділянку площею 0,1298 га по АДРЕСА_1, оскільки рішенням ради їй передано у власність земельну ділянку по АДРЕСА_2.

26 травня 1999 року ОСОБА_7 за договором купівлі-продажу відчужила спірну земельну ділянку ОСОБА_6, на яку оформлено державний акт на право власності.

Посилаючись на те, що ОСОБА_7 незаконно виготовила державний акт на право власності на земельну ділянку по АДРЕСА_1 на підставі рішення Снятинської міської ради від 31 березня 1999 року № 20, яким їй виділена земельна ділянка по АДРЕСА_2, у зв'язку з чим відповідач володіє земельною ділянкою без жодної правової підстави, позивач просив визнати недійсними державний акт на право власності на земельну ділянку від 24 травня 1999 року серії ІФ 12-1-2/000326, виданий на ім'я ОСОБА_7, договір купівлі-продажу земельної ділянки від 26 травня 1999 року серії АВА № 189320, укладений між ОСОБА_7 та ОСОБА_6, державний акт на право власності на земельну ділянку від 12 липня 1999 року серії І-ІФ № 028003, виданий на ім'я ОСОБА_6, та повернути власнику земельну ділянку площею 0,1298 га по АДРЕСА_1.

Ухвалою Снятинського районного суду Івано-Франківської області від 10 липня 2014 року позовну вимогу Снятинської міської ради до ОСОБА_6 про повернення земельної ділянки залишено без розгляду у зв'язку з відмовою від позовних вимог в цій частині.

Рішенням Снятинського районного суду Івано-Франківської області від 10 липня 2014 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Івано-Франківської області від 22 вересня 2014 року, позов Снятинської міської ради задоволено.

Визнано недійсним державний акт на право власності від 24 травня 1999 року серії ІФ 12-1-2/000326, виданий на ім'я ОСОБА_7

Визнано недійсним договір купівлі-продажу земельної ділянки, укладений між ОСОБА_7 та ОСОБА_6 від 26 травня 1999 року серії АВА № 189320.

Визнано недійсним державний акт на право власності на землю від 12 липня 1999 року серії І-ІФ № 028003, виданий на ім'я ОСОБА_6 на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки від 26 травня 1999 року. Вирішено питання про стягнення судового збору.

У касаційній скарзі ОСОБА_6 просить оскаржувані судові рішення скасувати, посилаючись на порушення судами норм матеріального й процесуального права, та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову Снятинської міської ради.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з огляду на наступне.

Судами встановлено, що рішенням Снятинської міської ради від 31 березня 1999 року ОСОБА_7 передано у приватну власність 0,15 га земельної ділянки по АДРЕСА_2 та 24 травня 1999 року видано державний акт на право власності на землю, у якому не зазначено адресу земельної ділянки.

26 травня 1999 року за договором купівлі-продажу ОСОБА_7 відчужила земельну ділянку ОСОБА_6, який 12 липня 1999 року отримав державний акт на право власності на землю на своє ім'я, цільове призначення якої - ведення особистого селянського господарства.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції, з висновками якого погодився суд апеляційної інстанції, виходив із його доведеності.

Проте погодитися з таким висновком судів не можна, оскільки його зроблено із порушенням норм процесуального права.

Задовольняючи позовні вимоги до ОСОБА_6 про визнання недійсним державного акта на право власності на земельну ділянку, виданого на ім'я ОСОБА_7, та договору купівлі-продажу земельної ділянки, однією зі сторін якого є ОСОБА_7, суд не врахував, що відповідно до ст. ст. 10, 11 ЦПК України рішення в справі може ухвалюватися щодо сторін, а сторонами в цивільному процесі згідно зі ст. 30 ЦПК України є позивач та відповідач, та на порушення положень ст. ст. 10, 33, 213, 214 ЦПК України вирішив спір щодо прав, свобод та інтересів ОСОБА_7, яка не була залучена до участі у справі.

Крім цього, вирішуючи спір про визнання недійсним договору купівлі-продажу земельної ділянки, суд не врахував, що угода може бути визнана недійсною лише з підстав і з наслідками, передбаченими законом, при встановленні наявності тих обставин, з якими закон пов'язує визнання угоди недійсною і настання певних юридичних наслідків.

Проте на порушення вимог ст. 213 ЦПК України в рішенні суду не зазначено, на підставі якої норми матеріального права вирішено спір про визнання угоди недійсною.

Апеляційний суд, залишаючи без змін рішення суду першої інстанції, не звернув уваги на допущені судом першої інстанції порушення норм процесуального права, що мають значення для правильного вирішення справи.

Оскільки від правильності вирішення вказаних вимог залежить і вирішення вимог про визнання недійсним державного акта ОСОБА_6, ураховуючи, що судами не дотримані всі вимоги процесуального закону, які мають значення для правильного вирішення справи, оскаржувані рішення підлягають скасуванню з направленням справи на новий розгляд до суду першої інстанції з підстав, передбачених ч. 2 ст. 338 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_6 задовольнити частково.

Рішення Снятинського районного суду Івано-Франківської області від 10 липня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Івано-Франківської області від 22 вересня 2014 року скасувати, передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Судді:В.О. Кузнєцов Т.Л. Ізмайлова Г.І. Мостова М.І. Наумчук А.С. Олійник