Апеляційний суд Кіровоградської області
№ провадження 22-ц/781/428/15 Головуючий у суді І-ї інстанції Галицький В. В.
Доповідач Белінська І. М.
УХВАЛА

Іменем України

19.02.2015 року Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Кіровоградської області у складі:

Белінської І.М. - головуючої,

Мурашка С.І.,

Чельник О.І.,

при секретареві - Постоєнко А.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м.Кіровограді цивільну справу за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_6, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Вільшанське районне споживче товариство, - про виселення за апеляційною скаргою ОСОБА_5 на рішення Вільшанського районного суду Кіровоградської області від 16 грудня 2014 року,

ВСТАНОВИЛА:

У вересні 2014 року ОСОБА_5 звернувся до суду із зазначеним позовом.

Зазначав, що на підставі рішення Вільшанського районного суду від 10 грудня 2010 року він набув право власності на нежитлове приміщення - будівлю магазину №76, розташовану по АДРЕСА_1. Проте відповідач безпідставно займає частину цього приміщення, створюючи йому перешкоди у користуванні усією будівлею та відмовляючись її звільнити. Посилаючись на ці обставини, позивач просив виселити відповідача із займаного ним нежитлового приміщення.

Рішенням Вільшанського районного суду від 16 грудня 2014 року у задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач просить скасувати рішення суду першої інстанції через невідповідність висновку суду обставинам справи, порушення норм процесуального права і ухвалити нове рішення. яким задовольнити позовні вимоги. Вказує на те, що висновок суду про те, що він є власником лише частини нежитлової будівлі суперечить рішенню суду, на підставі якого ОСОБА_5 набув право власності на спірну будівлю, витягу про державну реєстрацію прав, виданому Ульяновським комунальним міжміським бюро технічної інвентаризації, відомостями та документами інвентаризаційної справи, технічному паспорту на будівлю, з яких видно, що йому належить будівля у цілому. Неправильним є і висновок суду про те, що відповідач правомірно користується частиною будівлі, оскільки договір оренди буфету був укладений лише на 5 місяців і припинився більше 10 років назад. Допустимих доказів належності відповідачу частини будівлі на праві власності не надано.

Заслухавши пояснення представника ОСОБА_5 ОСОБА_7, яка просила задовольнити апеляційну скаргу, заперечення ОСОБА_6, дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з таких підстав.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції дійшов висновку про те, що позивач є власником лише магазину №76, який знаходиться у приміщенні нежитлової будівлі, розташованої по вул..Рибаківка, 20, де розташовані також магазини № 77 та №79 і буфет, власником яких є Вільшанське районне споживче товариство. Відповідач правомірно користується приміщенням буфету на підставі договору оренди від 01.08.2003 року, укладеного з Вільшанським райСТ. Крім того, позивач обрав неадекватний спосіб захисту свого, порушеного, як він вважає, права, оскільки виселення можливе лише із житлового приміщення.

Висновок суду про те, що позивач є власником лише частини спірної нежитлової будівлі - приміщення магазину №76 по АДРЕСА_1 Вільшанського району, відповідає дійсності та ґрунтується на правильній оцінці письмових доказів, долучених до матеріалів справи.

Так, згідно із рішенням Вільшанського районного суду від 10.12.2010 року за ОСОБА_5 визнано право власності на будівлю магазину №76 у АДРЕСА_1 на підставі укладеного між ним та Вільшанським районним споживчим товариством договору купівлі-продажу, укладеного 10.03.2010 року.

Встановлено, що за цією адресою знаходяться також належні Вільшанському райСТ магазини №77 та №79 та буфет, що підтверджується реєстраційною відомістю для внесення об»єктів основних засобів ( будівель) до електронного реєстру об»єктів ( будівель) споживчих товариств, споживспілок. Їх підприємств (об»єднань) системи Центральної спілки споживчих товариств України (Укоопспілки) на 31.03.2006р. (інвентаризаційні №№ 21,25,26,27), свідоцтвом про право власності Вільшанського райСТ на магазин у цілому, розташовани й у АДРЕСА_1, виданим Сухоташлицькою сільською радою 27.02.2004 року № 2058.

За таких обставин, зважаючи на пояснення осіб. які брали участь у справі, суд першої інстанції обґрунтовано виходив з того, що позивачу належить лише частина спірної нежитлової будівлі - магазин №76.

Той факт, що на виконання рішення суду, на підставі якого позивач набув право власності на будівлю магазину №76, за ним було зареєстроване право власності на всю будівлю, розташовану за адресою АДРЕСА_1, не свідчить про те, що йому належить вся будівля, оскільки правовстановлюючий документ, яким є судове рішення, свідчить про те, що він набув право власності лише на частину будівлі магазину, у якій знаходиться магазин №76. Представник Вільшанського райСТ у суді першої інстанції підтвердив той факт, що позивачу було продано лише магазин №76, за іншу частину будівлі районне споживче товариство продовжує сплачувати земельний податок.

Доводи апеляційної скарги не спростовують зазначених обставин. Позивач не надав допустимих доказів, які б свідчили про те, що він є власником усієї будівлі, розташованої за тією ж адресою, що і магазин №76. Матеріали інвентаризаційної справи також не містять відомостей про те, що будівля магазину за адресою АДРЕСА_1 і будівля магазину №76 та цією ж адресою є одним і тим самим будівельним об»єктом.

За таких обставин, висновок суду першої інстанції про те, що право позивача на користування належною йому власністю не порушене, відповідає обставинам справи. Що стосується висновку суду про правомірність користування відповідачем приміщенням буфету, то ця обставина, за недоведеності позивачем факту належності йому на праві власності усієї будівлі, не є предметом доказування у цій справі, а тому такий висновок не впливає на правильність ухваленого судом першої інстанції рішення, яким у задоволенні позову позивачу відмовлено саме з підстав недоведеності ним факту належності йому на праві власності усієї спірної будівлі. Крім того, доводи апеляційної скарги не містять спростувань висновку суду щодо неправильного обрання позивачем способу захисту свого порушеного, як він вважав, права.

Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства ( ст.15 ЦК України).

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.13 ЦК України цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства. При здійсненні своїх прав особа зобов»язана утримуватися від дій, які б могли порушити права інших осіб, зокрема.

Таким чином, перевіривши законність і обґрунтованість рішення у межах, визначених ст.303 ЦПК України, колегія суддів вважає, що рішення ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, що відповідно до ч.1ст.308 ЦПК України, є підставою для відхилення апеляційної скарги і залишення його без змін.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 303, 304, 307, ч.1ст.308, 313-315 ЦПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 відхилити, а рішення Вільшанського районного суду від 16 грудня 2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ на протязі 20 днів з дня набрання нею законної сили.

ГОЛОВУЮЧА:

СУДДІ: