Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"10" листопада 2015 р. Дніпровський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді Гончарука В.П.

з секретарем Красновою І.В., Луценко О.А,

за участю:

позивача ОСОБА_1

представника відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві справу за позовом ОСОБА_1 до Концерну «Техвоєнсервіс» про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку та моральної шкоди,

в с т а н о в и в:

Позивач звернувся до суду з позовною заявою до до Концерну «Техвоєнсервіс» про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку та моральної шкоди.

Свої вимоги мотивувала тим, що відповідно до наказу Генерального директора Концерну «Техвоєнсервіс» від 01 серпня 2013 року № 165-К була прийнята на посаду провідного юрисконсульта відділу правового забезпечення юридичного управління. Наказом Генерального директора Концерну «Техвоєнсервіс» від 01 жовтня 2014 року № 158-К була переведена на посаду начальника відділу правового забезпечення юридичного управління Концерну «Техвоєнсервіс». У зв'язку з неправомірними діями відповідача, в тому числі і постійною затримкою більш ніж за три місяці заробітної плати змушена була 31 січня 2015 року звільнитися з роботи за угодою сторін. Згідно довідки Концерна «Техвоєнсервіс», заборгованість заробітної плати станом на 31 січня 2015 року складає 12 246,48 грн. Сума компенсації втрати частини заробітної плати у зв'язку з порушенням встановлених строків її виплати становить 2 250,86 грн., сума середнього заробітку за час затримки розрахунку становить 14 059,28 грн. Одночасно позивач просить стягнути з відповідача розмір завданої моральної шкоди в сумі 5 000,00 грн. та компенсацію витрат на правову допомогу в розмірі 1 500,00 грн.

Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила позов задовольнити повністю.

Представник відповідача Концерну «Техвоєнсервіс» - ОСОБА_2 в судовому засіданні заперечувала проти позовних. Одночасно подала в судовому засіданні відзив на позовну заяву в якому просить в позові ОСОБА_1 до Концерну «Техвоєнсервіс» про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку та моральної шкоди відмовити в повному обсязі.

Дослідив в судовому засіданні матеріали справи, суд встановив наступні обставини справи.

Наказом Генерального директора Концерну «Техвоєнсервіс» від 01 серпня 2013 року № 165-К була прийнята на посаду провідного юрисконсульта відділу правового забезпечення юридичного управління.

Наказом Генерального директора Концерну «Техвоєнсервіс» від 01 жовтня 2014 року № 158-К була переведена на посаду начальника відділу правового забезпечення юридичного управління Концерну «Техвоєнсервіс».

Відповідно до ст. 115 КЗпП України заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата.

Відповідно до ч.3 ст.10, ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно зі ст. 43 Конституції України право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Згідно ст.21 ЗУ "Про оплату праці" працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору.

Згідно наказу № 4-К від 31 січня 2015 року позивач була звільнена з Концерну «Техвоєнсервіс» за згодою сторін відповідно до п.1 ст. 36 КЗпП України.(а.с.10-12)

Крім того, ст. 116 КЗпП України встановлено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо в день звільнення працівник не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок.

Як вбачається з матеріалів справи ОСОБА_1 звільнено з Концерну «Техвоєнсервіс» згідно наказу № 4-К від 31 січня 2015 року, однак станом на 02 липня 2015 року відповідач розрахувався з позивачем в повній мірі, у зв'язку з чим прострочив час затримки розрахунку при звільненні.

Пунктом 20 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами законодавства про оплату праці" № 13 від 24.12.1999 року передбачено, що установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв"язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред"явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст. 117 КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при непроведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. У разі непроведення розрахунку у зв"язку із виникненням спору про розмір належних до виплати сум вимоги про відповідальність за затримку розрахунку підлягають задоволенню в повному обсязі, якщо спір вирішено на користь позивача або такого висновку дійде суд, що розглядає справу.

Відповідно до ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір, підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

З точки зору закону заходи, встановлені ст.117 КЗпП України, є відповідальністю роботодавця перед працівником в разі несвоєчасного розрахунку при звільненні.

Відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року № 100 розрахунок розміру середньої заробітної плати проводиться виходячи з розміру заробітної плати за останніх два місяці роботи.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати»підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи).Ст. 2 цього Закону встановлено, що компенсація громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів.

Як передбачено ст. 34 Закону України «Про працю» компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у зв'язку із порушенням строків її виплати провадиться відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари і тарифів на послуги у порядку, встановленому чинним законодавством.

Розрахунок суми компенсації визначено Порядком проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв'язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2001 року за №159 (далі по тексту -Порядок), відповідно до п. 4 якого, сума компенсації обчислюється як добуток нарахованого, але невиплаченого грошового доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов'язкових платежів) і приросту індексу споживчих цін (індексу інфляції) у відсотках для визначення суми компенсації, поділений на 100. Індекс споживчих цін для визначення суми компенсації обчислюється шляхом множення місячних індексів споживчих цін за період невиплати грошового доходу. При цьому індекс споживчих цін у місяці, за який виплачується дохід, до розрахунку не включається. Щомісячні індекси споживчих цін публікуються Держкомстатом.

Що стосується позовних вимог ОСОБА_1 про відшкодування моральної шкоди, то слід зазначити наступне.

Відповідно до ст. 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв?язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Згідно із п. 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 року "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" судам необхідно враховувати, що відповідно до ст. 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (зокрема невиплати належних йому грошових сум тощо), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв"язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов"язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

Як встановлено при розгляді справи, відповідач, дійсно, не провів розрахунок з позивачем при його звільненні, але позивачем не було надано жодних належних доказів того, що дії відповідача призвели до моральних страждань позивача, а тому суд вважає, що підстав для задоволення позовних вимог у цій частині немає.

Позивачем також заявлені вимоги про стягнення з відповідача правової допомоги у розмірі 1 500,00 грн.

В пункті 48 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17.10.2014 року №10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» зазначено, що підстави, межі та порядок відшкодування судових витрат на правову допомогу, надану в суді як адвокатом, так і іншим фахівцем у галузі права, регламентовано у пункті 2 частини третьої статті 79, статтях 84, 88, 89 ЦПК. Витрати на правову допомогу, граничний розмір якої визначено відповідним законом, про що зазначено в пункті 47 цієї постанови, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов'язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Позивачка не надала суду доказів на підтвердження понесення нею витрат на оплату правової допомоги адвоката Панченко Т.А., як то квитанції, платіжного доручення, тощо. Так само в матеріалах справи відсутній розрахунок таких витрат. А тому суд вважає, що підстав для відшкодування витрат на правову допомогу немає.

Суд вважає, що вимоги позивача щодо стягнення витрати у зв"язку з оплатою правової допомоги задоволенню не підлягають, оскільки позивачем не долучено до матеріалів справи копію договору про надання юридичних послуг від 04 червня 2015 року, укладеного між позивачем та Фізичною особою підприємцем ОСОБА_5, квитанцію про оплату правової допомоги та звіт виконаних робіт за даним договором від 19 жовтня 2015 року

Враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 до Концерну «Техвоєнсервіс» про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку та моральної шкоди підлягають задоволенню частково, а саме: стягнути з Концерну «Техвоєнсервіс» ідентифікаційний код 33689867 на користь ОСОБА_1 14059 грн. 86 коп. ( чотирнадцять тис. п»ятдесят дев'ять грн.. 86 коп.) заборгованості за час затримки розрахунку при звільненні; стягнути з Концерну «Техвоєнсервіс» ідентифікаційний код 33689867 на користь державного бюджету України судовий збір в розмірі 243 грн. 60 коп. В іншій частині задоволення позову - відмовити.

На відповідача суд в силу ст. 88 ЦПК України покладає судові витрати на користь держави в сумі 243 грн. 60 коп. в якості судового збору, понесені судом при розгляді цивільної справи, оскільки позивач при подачі позову до суду була звільнена від сплати судового збору.

Керуючись ст.ст. 115, 116, 117, 237-1 КЗпП України, Законом України «Про працю», Законом України «Про оплату праці», ст. 1 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати», п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами законодавства про оплату праці" № 13 від 24.12.1999 року, п. 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 року "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди",ст.ст. 10, 11, 60, 61, 212, 213, 215, 218 ЦПК України, суд, -

В и р і ш и в:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Концерну «Техвоєнсервіс» ідентифікаційний код 33689867 на користь ОСОБА_1 14059 грн.86 коп. ( чотирнадцять тис. п»ятдесят дев'ять грн.. 89 коп.) заборгованості за час затримки розрахунку при звільненні.

В іншій частині задоволення позову - відмовити.

Стягнути з Концерну «Техвоєнсервіс» ідентифікаційний код 33689867 на користь державного бюджету України судовий збір в розмірі 243 грн. 60 коп.

Рішення може бути оскаржено до Апеляційного суду м. Києва через Дніпровський районний суд м. Києва протягом 10 діб з дня проголошення рішення.

Суддя: