Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 листопада 2015 року Подільський районний суд міста Києва у складі:

головуючого судді - Супрун Г. Б. ,

при секретарі - Озерчук Г. І., Цибі О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, 3-ті особи: ОСОБА_4, ОСОБА_5, про поділ спільного майна подружжя та визнання права власності,-

В С Т А Н О В И В :

Позивачка ОСОБА_6 звернулась до суду з заявою про поділ спільного майна подружжя з чоловіком у 2009році.

Ухвалою Подільського районного суду м.Києва від 08.05.2009 року по цивільній справі № 2-1004/2009 за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_7, 3-тя особа: ОСОБА_3, про визнання права власності та поділ спільного сумісного майна, визнана мирова угода, досягнута між сторонами (том 1 а.с. 50,51).

12.08.2014р. ухвалою Апеляційного суду м. Києва вищевказана ухвала Подільського районного суду м. Києва була скасована, справу направлено до суду першої інстанції на новий розгляд. Справа була розподілена в провадження судді Супрун Г.Б.

Під час судового розгляду позивач ОСОБА_6 подала до суду уточнену позовну заяву до ОСОБА_7, ОСОБА_3 (сестра відповідача), треті особи без самостійних вимог: ОСОБА_4, ОСОБА_5, про визнання права власності та поділ спільного майна подружжя, з врахуванням зменшення позовних вимог, просила визнати право спільної сумісної власності подружжя на прибудови, які були зроблені спільно під час сумісного проживання за спільні кошти у вищезазначеному будинку , а саме: А-1, А-2 - житлова кімната 21,7 кв.м за планом (2-7), коридор 2,5 кв.м. (2-6), сантехнічний вузол 9,1 кв.м. (2-8), котельня 3,6 кв.м. (2-9), а-1,а-2 - кухні 8 кв.м. (2-3), а-3 - гараж 18,6 кв.м (І), льоху під прибудовою а-1, сарай Е, гараж Б, а всього 21, 7 кв.м житлової площі, 41,8 кв.м загальної площі, поділити майно між подружжям, визнати право власності на ? частину добудови, яка складається з : А-1, А-2 - житлова кімната 21,7 кв.м за планом (2-7), коридор 2,5 кв.м. (2-6), сантехнічний вузол 9,1 кв.м. (2-8), котельня 3,6 кв.м. (2-9), а-1,а-2 - кухні 8 кв.м. (2-3), а-3 - гараж 18,6 кв.м (І), льоху під прибудовою а-1, сарай Е, гараж Б - за ОСОБА_6, визнати право власності на ? частину добудови, що складається з: А-1, А-2 - житлова кімната 21,7 кв.м за планом (2-7), коридор 2,5 кв.м. (2-6), сантехнічний вузол 9,1 кв.м. (2-8), котельня 3,6 кв.м. (2-9), а-1,а-2 - кухні 8 кв.м. (2-3), а-3 - гараж 18,6 кв.м (І), льоху під прибудовою а-1, сарай Е, гараж Б - за ОСОБА_7

В судовому засіданні представник позивачки вимоги підтримала.

Відповідач не заперечував проти позову.

Представник 3-ї особи ОСОБА_4 - ОСОБА_8 заперечував проти позовних вимог.

3-тя особа ОСОБА_5 ( яка є співвласником цього будинку, також являється матір»ю дружини ОСОБА_4.) в судове засідання не з»явилась, про день та час розгляду справи повідомлялась належно.

Вислухавши сторони, їх представників, опитавши в судовому засіданні експерта ОСОБА_9, який має статус судового експерта на підставі Свідоцтва №803 Міністерства юстиції України, а не спеціаліста, дослідивши письмові докази, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позову, виходячи з наступного.

Спірним майном в даній справі являються прибудови в домоволодінні , що розташовані по АДРЕСА_1 відповідач та його сестра в даному будинку проживали зі своїми батьками та успадкували після смерті кожен свою частину. В подальшому з відповідача за його борги на користь ОСОБА_10 в сумі 95822,74 грн. було звернуто стягнення на підставі виконавчого листа №2-3259 , виданого Подільським райсудом м.Києва від 19.03.2003р. , на нерухоме майно. Стягнення проводилось на підставі прилюдних торгів, на яких 3-тя особа ОСОБА_4 придбав частину будинку, яка належала відповідачу. Разом з тим, позивачка зазначає,що в період шлюбу вони з чоловіком ОСОБА_7 спільно добудовували прибудови в спірному будинку та ввели в експлуатацію в 2005р., а тому на даний час просить визнати спірне майно спільним сумісним майном подружжя та поділити в рівних частках.

Як вбачається з матеріалів справи, після проведення оцінки державним виконавцем було передано описане майно на реалізацію з прилюдних торгів.

13.04.2006р. державний виконавець склав акт опису й арешту майна, де зазначив, що 2/16 частини становлять загальну площу 110, 4 кв.м. та 56,2 кв.м житлової площі будинку. Крім того, в акті опису майна від 13.04.2006р. чітко вказаний перелік приміщень, що передані на реалізацію, серед яких є прибудови А-1,А-2 житлова кімната 21,7 кв.м, за планом (2-7), коридор 2,5 кв.м (2-6), сантехнічний вузол 9,1 кв.м (2-8), котельня 3,6 кв.м (2-9), а-1, а-2 кухня 8,0 кв.м. Ці прибудови відповідач зазначив як його частку і ніяких зауважень при описі майна не вказав (т. 2 а.с. 9-11).

Відповідно до технічного паспорту на житловий будинок АДРЕСА_1 виготовленого Київським міським бюро технічної інвентаризації від 19.04.2006р. ОСОБА_7 належать на праві власності 1/16 частки на підставі свідоцтва про право на спадщину від 05.03.2004р. №1-730 та 1/16 частки на підстав свідоцтва про право на спадщину №11-730 від 06.06.94р. ( т 2 а.с. 48- 52).

Згідно Дозволу Управління державного архітектурно-будівльного контролю Подільскої РДА № 063 від 15.02.2005р. на введення експлуатацію на підставі розпорядження №1177 від 01.11.2004р. частина оцінюваних приміщень була введена в експлуатацію (т.2 а.с. 30, 62).

На підставі цих даних було проведено опис майна та його оцінка, ОСОБА_7 погодився з актом опису майна від 13.04.2006р. підписавши його і вказавши на відсутність заяв та скарг, при цьому він не звертався до суду із позовом про виключення майна з опису, постанову про накладення арешту не оскаржував (т.2 а.с. 9-11).

Отже звіт про оцінку майна складений за правильним вихідними даними, з якими позивач погодився і вірність вихідних даних підтверджується рішенням Подільского районного суду м.Києва від 03.06.2008р. яке було залишено без змін ухвалою Апеляційного суду м.Києва від 07.10.2008р. (т.2 а.с.6,7,8).

При проведенні прилюдних торгів було чітко визначено розмір частки боржника у будинку АДРЕСА_1

Згідно протоколу 1-162-1/4 ДАК «Національна мережа аукціонних центрів» 09.07.2007р. за заявкою ВДВС Подільського РУЮ м. Києва були проведені прилюдні торги з реалізації нерухомого майна, а саме: 2/16 житлового будинку АДРЕСА_1 (т.1 а.с. 119).

3-тя особа ОСОБА_4 виконав всі необхідні дії для придбання та обов'язки покупця в повному обсязі, внісши гарантійний внесок 2 223,00грн. і сплативши необхідні платежі 10.07.2007р. на суму 38 270,00 грн. та 4 007,00 грн.

В акті про продаж майна з прилюдних торгів від 09.07.2009р. із змінами за постановою від 07.05.2010р. чітко вказано площі будинку та розмір частки майна. Ці ж площі і вказані у акті опису майна від 13.04.2006р., з яким ОСОБА_7 погодився (т.2 а.с. 9-11).

Рішенням Апеляційного суду м. Києва від 04.03.2009р. ОСОБА_7 було встановлено відсутність порушень порядку проведення прилюдних торгів і відсутність необхідності у виділенні частки майна боржника, так як така частка визначена та було відмовлено в задоволенні позову про визнання прилюдних торгів недійсними, Верховний суд України ухвалою від 24.09.2009р. залишив дане рішення без змін (т.1 а.с. 65-67).

Згідно положення ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, які встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Отже, суд враховує рішення Апеляційного суду м. Києва від 19.11.2014р. стосовно встановлених обставин правомірності та законності: складання акту опису і арешту майна від 13.04.2006р., з зазначенням того, що 2/16 частини вказаних у акті приміщень становлять 110, 4 кв.м. та 56,2 кв.м житлової площі будинку; проведення прилюдних торгів з реалізації вказаних 2/16 частин житлового будинку 09.07.2007р. ДАК «Національна мережа аукціонних центрів» відповідно до протоколу № 1-162-1/4; виконання покупцем всіх необхідних дій для придбання вказаних 2/16 частини будинку з прилюдних торгів, виконання ним всіх обов'язків по внесенню гарантованого внеску у сумі 2 223,00 грн., та сплаті 10.07.2007р. всіх необхідних платежів відповідно на суми 38.270 грн., та 4 007,00 грн.; оформлення та видачі 17.07.2007р. Свідоцтва, з посвідченням належності ОСОБА_4 на праві власності 2/16 частини житлового будинку за адресою АДРЕСА_1

Рішенням ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ від 15.12.2014р. рішення Апеляційного суду м. Києва від 19.11.2014р. було відмовлено у відкритті касаційного провадження (т.2 а.с. 12-16).

Також судом враховано встановлений вказаним вище рішенням Апеляційного суду м. Києва від 19.11.2014р. факт обізнаності та погодження ОСОБА_7 з чітко визначеними розмірами площі будинку і частки майна вказаними у акті опису майна від 13.04.2006р., а також встановлений факт законності перевірки судами і рішенням Апеляційного суду м. Києва від 04.03.2009р., яке залишено в силі рішенням Верховного суду України від 24.09.2009р. відносно законності проведення прилюдних торгів 09.07.2007р., відсутності порушень прав боржника під час здійснення процедури організації та проведення прилюдних торгів ( т.1 а.с. 65,66,67,68,69).

Судом враховано, що вказаними судовими рішеннями вирішено питання про відсутність необхідності у виділені частки майна боржника, так як така частка визначена та спростовано посилання представника на факт недоплати коштів ОСОБА_4 спростовується доказами по справі, згідно яких він сплатив всього 44500,00 грн.

Окрім цього, відповідно до ст. 388 ЦК України, від ОСОБА_4 не може бути витребувано придбане ним з прилюдних торгів нерухоме майно, так як він є добросовісним набувачем частки майна, проданого у порядку, встановленому для виконання судових рішень.

Виходячи з викладеного, враховуючи висновки проведеної під час розгляду справи судової експертизи, суд доходить до висновку, що на даний час спірне майно перебуває у володінні ОСОБА_4 на законних підставах та не може бути у нього витребуване, в наслідок добросовісності його набуття та відсутності законних підстав на витребування оспорюваного майна від нього, хоча ще не зареєстровано в установленому законом порядку, що дасть йому право на розпорядження цим майном.

Відповідно до ст. 15, 16 ЦК України не є належним способом захисту судом цивільних прав та інтересів особи пред'явлення позову про визнання права власності, коли суб'єктивне право підтверджене відповідними доказами та не оспорюється іншими особами. Доводи представника позивача про те, що попереднім власником не визнається право власності позивача на придбане нерухоме майно були предметом дослідження у цивільній справі за позовом ОСОБА_7 до Державної виконавчої служби Подільського РУЮ у м. Києві про визнання недійсним прилюдних торгів від 09.07.2007р. з реалізації 2/16 частин житлового будинку АДРЕСА_1 По даній справі рішенням Апеляційного суду м.Києва від 04.03.2009р. залишеним без змін ухвалою ВСУ, в задоволенні позову ОСОБА_7 відмовлено ( т.1 а.с. 65,66,67,68,69).

Зважуючи на зазначене, суд не вбачає законних підстав витребування майна у добросовісного набувача, або позбавлення його права власності на набуте майно, тому суд вбачає відсутність законних підстав визнання права спільної сумісної власності на заявлене майно за позивачем та відповідачем.

Відповідно до п.5 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» «Право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним. Проте, якщо права на нерухоме майно підлягають державній реєстрації, то право власності у набувача виникає з дня такої реєстрації відповідно до закону (стаття 334 ЦК) та з урахуванням положення про дію закону в часі на момент виникнення спірних правовідносин (стаття 5 ЦК). До державної реєстрації права власності за новим набувачем покупець за договором про відчуження майна, виконаним сторонами, не має права розпоряджатися цим майном, оскільки право власності на нього зберігається за продавцем, проте має право на захист свого володіння на підставі статті 396 ЦК України. При цьому слід мати на увазі, що після оплати вартості проданого майна і передання його покупцеві, але до державної реєстрації переходу права власності, продавець також не має права ним розпоряджатися, оскільки це майно є предметом виконаного продавцем зобов'язання, яке виникло з договору про відчуження майна (пункт 1 частини першої статті 346 ЦК), а покупець є його законним володільцем. У разі укладення нового договору про відчуження раніше переданого покупцю майна без розірвання попереднього договору чи визнання судом його недійсним продавець несе відповідальність за його невиконання у виді відшкодування збитків новому покупцеві.»

Отже, після оплати вартості проданого майна і передання його покупцеві, але до державної реєстрації переходу права власності до ОСОБА_4, продавець - ОСОБА_7 не мав права розпоряджатися майном, оскільки це майно було і є предметом виконаного продавцем зобов'язання, яке виникло з договору про відчуження, а саме акту продажу з прилюдних торгів від 09.07.2007р., і враховуючи той факт, що ОСОБА_4 виконав усі умови протоколу прилюдних торгів, він набув право володіння, яке є одним з різновидів речового права на нерухоме майно, тому твердження представника позивача ОСОБА_7 про відсутність підставі для переходу права власності не заслуговують на увагу, оскільки суперечать матеріалам справи, та судовим рішенням.

Отже право володіння 2/16 частини житлового будинку АДРЕСА_1, вибуло від ОСОБА_7 та перейшло до ОСОБА_4, хоч на даний момент не зареєстровано. А тому підстав вважати, що ОСОБА_6 на даний час має право ділити майно, яке вибуло з розпорядження ОСОБА_7, у суду немає. А тому позов задоволенню не підлягає.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 10, 11, 60, ч. 3 ст. 61, 209, 212-215 ЦПК України, ст. 15,16, 388 ЦК України, суд,-

В И Р І Ш И В :

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_6 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, 3-ті особи: ОСОБА_4, ОСОБА_5, про поділ спільного майна подружжя та визнання права власності- відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене протягом десяти днів з дня його проголошення шляхом подачі апеляційної скарги до Апеляційного суду м. Києва через Подільський районний суд м. Києва.

Суддя Г. Б. Супрун