Єдиний унікальний номер: 378/676/15-ц
Провадження № 2/378/229/15
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"11" вересня 2015 р. Ставищенський районний суд Київської області в складі:

головуючого - судді: Скороход Т. Н.

за участю секретаря : Соколової О.А.,

позивача: ОСОБА_1,

представника відповідача: Пусяка А.О.,

третьої особи: Слизченка В.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду смт. Ставище справу за позовом ОСОБА_1 до Ставищенського житлово-комунального підприємства, третя особа: Слизченко Володимир Сергійович, про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та стягнення моральної шкоди, -

ВСТАНОВИВ:

До суду з вказаним позовом звернувся ОСОБА_1, посилаючись на те, що з 7 травня 2012 року він працював у Ставищенському ЖКП електромонтером з ремонту та обслуговування електроустаткування дільниці водопостачання. 30 червня 2015 року, о 8 год. 30 хв., виконроб ремонтної бригади ОСОБА_4 за погодженням із головним енергетиком ОСОБА_5 доручив йому разом із електромонтером ОСОБА_6 встановити вимикач та електричну розетку у гуртожитку ЖКП. Так як поточної роботи по ділянці водопостачання в нього не було, він разом із ОСОБА_6 вирушив до гуртожитку, розташованому по вул. Куницького 5 в смт. Ставище, де вони виконували вищевказані електротехнічні роботи до 16 год. 30 хв. Для встановлення місця його перебування, на його мобільний телефон в той день ніхто не телефонував. 30 червня 2015 року йому не було надано інших нарядів до виконання і фактично він як електромонтер ділянки водопостачання був повністю вільний від роботи по ділянці, при цьому міг перебувати на всій території підприємства, а також на ділянках його роботи - в тому числі на об'єктах де підприємство за договорами виконувало ремонтні роботи і виконувати інші доручення керівництва підприємством. 1 липня 2015 року його викликали до адміністрації підприємства для дачі пояснень з приводу відсутності з 13 до 16 години 30 червня 2015 року на основній території підприємства в спеціально відведеній кімнаті енергетиків, яка знаходиться на ділянці автотранспорту, на що він надав відповідні пояснення. 7 липня 2015 року начальник Ставищенського ЖКП звернувся до первинної профспілкової організації підприємства із поданням про отримання згоди на розірвання трудового договору з ним з причин прогулу 30.06.2015 року, а саме: відсутності на роботі з 13 до 16 год. 30 хв., на що профспілковий орган підприємства відмовив у наданні даної згоди. Начальник Ставищенського ЖКП Слизченко В.С., не зважаючи на вищевказану відмову, видав наказ № 109 від 15 липня 2015 року про звільнення його з посади електромонтера з ремонту та обслуговування електроустаткування дільниці водопостачання Ставищенського ЖКП на підставі п. 4 ч. 1 ст. 40 КЗпП України. Вважає своє звільнення незаконним, оскільки він 30 червня 2015 року, з 13 год. до 13 год. 30 хв. знаходився на території підприємства, а з 13 год. 30 хв. до 16 год. 25 хв. разом з ОСОБА_6 виконував на підставі доручення та з відома відповідальних посадових осіб підприємства електротехнічні роботи в гуртожитку по вул. Куницького, 5 в смт. Ставище, який обслуговується Ставищанським ЖКП, а о 16 год. 25 хв. повернувся до приміщення електроенергетиків на ділянку автотранспорту, тому факт його прогулу є не доведений. Крім того, наказ № 109 від 15 липня 2015 року про звільнення вважає незаконними, оскільки розірвання трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу у даному випадку можливе лише за попередньою згодою виборного профспілкового органу первинної профспілкової організації, а профспілковий комітет відмовив у наданні такої згоди. В результаті його незаконного звільнення йому не була нарахована заробітна плата. Незаконним звільненням йому завдано моральну шкоду, яка полягає в його душевних стражданнях. Він вимушений доводити незаконність свого звільнення, в результаті чого постійно перебуває в стресовому стані та погіршився стан його здоров'я.

Позивач просить суд поновити його на роботі електромонтера з ремонту та обслуговування електроустаткування дільниці водопостачання Ставищенського ЖКП; стягнути з Ставищенського ЖКП на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу з 16 липня 2015 року, моральну шкоду в розмірі 10000 грн. та витрати на правову допомогу в розмірі 2000 грн.

В судовому засіданні позивач підтримав позов, підтвердив обставини, на які посилається в позовній заяві.

Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, суду пояснив, що 30 червня 2015 року начальником Ставищенського ЖКП, при перевірці виконання поставлених завдань дільницями підприємства було виявлено, що близько 15 год. 30 хв., з невідомих підстав, електромонтер з ремонту та обслуговування електроустаткування дільниці водопостачання ОСОБА_1 був відсутній на робочому місці та чомусь перебував на території гуртожитку на вул. Куницького, 5 в смт. Ставище, хоч в той час останній повинен був знаходитись на основній території підприємства в спеціально відведеній для роботи кімнаті енергетиків, яка знаходиться на дільниці автотранспорту. Наказом по підприємству №101 від 1 липня 2015 року була створена комісія по факту порушень трудової дисципліни позивачем, в ході розслідування якої було встановлено, що ні майстер дільниці водопостачання ОСОБА_7, ні майстер дільниці житлового- фонду ОСОБА_8, ні енергетик підприємства ОСОБА_5 30 червня 2015 року, з 13 години до 17 години 15 хвилин, завдань по виробництву ОСОБА_1 не давали. Про свою відсутність на роботі протягом робочого дня 30 червня 2015 року останній нікого не повідомив. Оскільки ОСОБА_1 30 червня 2015 року, з 13 години до 16 години 30 хвилин, був відсутність на роботі без поважних причин, начальник Ставищенського ЖКП звернувся до первинної профспілкової організації Ставищенського ЖКП для отримання згоди на розірвання трудового договору з ОСОБА_1 в зв'язку з порушенням останнім трудової дисципліни. 13 липня 2015 року профспілковим органом прийнято рішення за №26 про відмову у наданні згоди на розірвання трудового договору з позивачем. Проте, відповідь профспілки не є обґрунтованою, оскільки ґрунтується на характеризуючих даних ОСОБА_1

Третя особа Слизченко В.С. в судовому засіданні заперечив проти задоволення позову.

Свідок ОСОБА_8 суду показала, що вона працює майстром дільниці житлового фонду Ставищенського ЖКП. 30 червня 2015 року вона давала завдання електромонтеру житлового фонду ОСОБА_6 по виконанню певних робіт. ОСОБА_1 будь-яких завдань вона не давала. В той день вона не була в гуртожитку по вул. Куницького, 5 смт. Ставище і ОСОБА_1 там не бачила.

Свідок ОСОБА_5 суду показав, що він працює енергетиком Ставищенського ЖКП і в його підпорядкуванні знаходиться електромонтер з ремонту та обслуговування електроустаткування ОСОБА_1 30 червня 2015 року, з 13 години до 16 години 30 хвилин, він завдань ОСОБА_1 не давав і останній не знаходився на території дільниці автотранспорту в кімнаті енергетиків.

Свідок ОСОБА_7 суду показав, що він працює майстром дільниці водопостачання ставищенського ЖКП. ОСОБА_1 знаходиться в його виробничому підпорядкуванні. 30 червня 2015 року, з 13 години до 16 години 30 хвилин, завдань по виробництву ОСОБА_1 він не давав, тому останній повинен був перебувати на території підприємства в кімнаті енергетиків. Проте, він бачив позивача в гуртожитку по вул. Куницького, 5, який разом з ОСОБА_6 там працювали.

Суд, розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення позивача, представника відповідача, третьої особи, покази свідків ОСОБА_8, ОСОБА_5, ОСОБА_7, та дослідивши письмові докази, вважає, що позовні вимоги слід задовольнити частково, виходячи з наступного.

Відповідно до п. 3 ч.6 ст. 130 ЦПК України судом визначено, що кожною із сторін визнано слідуючі обставини:

Позивач 7 травня 2012 року, був прийнятий на посаду електромонтера з ремонту та обслуговування електроустаткування ІІІ розряду Ставищенського ЖКП; 7 травня 2012 року був укладений строковий трудовий договір, який діяв з 7 травня 2012 року по 31 грудня 2012 року; 24 грудня 2012 року позивач звернувся з заявою до начальника Ставищенського ЖКП про продовження трудового договору з 1 січня 2013 року по 31 грудня 2013 року, про що було укладено додаткову угоду № 1 від 31 грудня 2012 року; 16 листопада 2013 року позивач звернувся з заявою до начальника Ставищенського ЖКП про продовження трудового договору з 1 січня 2014 року по 31 грудня 2014 року, про що було укладено додаткову угоду № 2 від 31 грудня 2013 року; 18 листопада 2014 року позивач звернувся з заявою до начальника Ставищенського ЖКП про продовження трудового договору з 1 січня 2015 року, про що було укладено додаткову угоду № 3 від 31 грудня 2014 року; робочий час у позивача був встановлений з 8 год. по 17 год. 15 хв.; ОСОБА_1 виконував завдання на дільниці водопостачання даного підприємства; головне підпорядкування позивача було начальнику Ставищенського ЖКП Слизченку В.С., виробниче підпорядкування - начальнику (майстру) дільниці водопостачання ОСОБА_7, а додаткове підпорядкування - головному інженеру, інженеру-енергетику ОСОБА_5; з інструкцією електромонтера з ремонту та обслуговування електроустаткування дільниці водопостачання Ставищенського ЖКП, затвердженої 31 березня 2015 року начальником Ставищенського ЖКП Слизченком В.С. ОСОБА_1 був ознайомлений та згідний 31 березня 2015 року.

В судовому засіданні встановлено, що 1 липня 2015 року начальником Ставищенського ЖКП був виданий наказ за № 101 (а.с. 63) про службове розслідування щодо порушення трудової дисципліни ОСОБА_1

3 липня 2015 року складено акт про те, що електромонтер з ремонту та обслуговування електроустаткування дільниці водопостачання Ставищенського ЖКП ОСОБА_1 30 червня 2015 року з 13 год. 00 хв. до 16 год. 30 хв. був відсутній саме на робочому місці, а не на роботі (а. с. 64-65). Суд критично оцінює акт №3 від 3 липня 2015 року службового розслідування по факту порушення 30 червня 2015 року електромонтером з ремонту та обслуговуванню електроустаткування дільниці водопостачання Ставищенського ЖКП ОСОБА_1 трудової дисципліни, з якого вбачається, що позивач був відсутній без поважних причин саме на робочому місці, а не на роботі (а. с. 64-65), оскільки, комісією було встановлено, що ОСОБА_1, виходячи за межі повноважень, чомусь одноосібно вирішив, що він має право покидати роботу для вирішення надуманих завдань. Проте, вищевказаною комісією не було перевірено та встановлено, чи був дійсно позивач на території гуртожитку по вул. Куницького,5, в смт. Ставище, який як визнано сторонами обслуговується Ставищенським ЖКП та чи виконував разом з ОСОБА_6 електротехнічні роботи, враховуючи, що пунктом 2 Інструкції електромонтера з ремонту та обслуговування електроустаткування дільниці водопостачання Ставищенського ЖКП (а. с. 47-49) передбачено, що електромонтер з ремонту та обслуговування електроустаткування (позивач) при виробничій необхідності виконує інші роботи по ремонту та обслуговуванню енерго (електро) обладнання підприємства.

7 липня 2015 року начальник Ставищенського ЖКП звернувся з поданням до голови первинної профспілкової організації Ставищенського ЖКП про надання згоди на розірвання трудового договору з ОСОБА_1 в зв'язку з порушенням трудової дисципліни (а.с. 12-16).

Профспілковий комітет первинної профспілкової організації Ставищенського ЖКП від 10 липня 2015 року відмовив у наданні згоди на розірвання трудового договору з позивачем, що підтверджується копією висновка (а.с.17).

У Правової позиції, яка висловлена Верховним Судом України в постанові від 1 липня 2015 року у справі N 6-119цс15 встановлено, що відповідно до вимог статті 43 КЗпП України розірвання трудового договору з підстав, передбачених пунктом 4 статті 40 КЗпП України, може бути проведено лише за попередньою згодою виборного органу (профспілкового представника), первинної профспілкової організації, членом якої є працівник. Рішення виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника) про відмову в наданні згоди на розірвання трудового договору повинно бути обґрунтованим. У разі якщо в рішенні немає обґрунтування відмови в наданні згоди на розірвання трудового договору, власник або уповноважений ним орган має право звільнити працівника без згоди виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника). Враховуючи, що у зазначених нормах зміст поняття обґрунтованості рішення профспілкового органу закон не розкриває, то така обґрунтованість повинна оцінюватись судом виходячи із загальних принципів права і засад цивільного судочинства (стаття 8 Конституції України, стаття 3 ЦК України, статті 1, 213 ЦПК України). За аналогією правило частини 7 статті 43 КЗпП України та частини 6 статті 39 Закону України "Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності" слід застосувати й до передбачених частиною другою статті 252 КЗпП України, частиною четвертою статті 41 цього Закону випадків отримання згоди профспілкового органу на притягнення працівників, членів виборних профспілкових органів до дисциплінарної відповідальності.

Отже, враховуючи вищевикладене, та беручи до уваги, що профспілковим комітетом первинної профспілкової організації Ставищенського ЖКП було встановлено, що ОСОБА_1 30 червня 2015 року працював у гуртожитку, який обслуговується Ставищенським ЖКП, тобто був на робочому місці, тому начальник Ставищенського ЖКП при вирішенні питання про звільнення позивача з вищенаведених підстав не мав права не взяти до уваги рішення даного профспілкового комітету, оскільки воно є обгрунтованим.

В судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_1 15 липня 2015 року був звільнений з посади електромонтера з ремонту та обслуговування електроустаткування дільниці водопостачання Ставищенського ЖКП за п. 2 ч. 1 ст. 147 КЗпП України у зв'язку з прогулом без поважних причин, що підтверджується копією наказу начальника Ставищенського ЖКП № 109 (а.с. 96-98).

Згідно з ст. 147 КЗпП за порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано тільки один з таких заходів стягнення: догана та звільнення. Законодавством, статутами і положеннями про дисципліну можуть бути передбачені для окремих категорій працівників й інші дисциплінарні стягнення.

З показів допитаного в судовому засіданні свідка ОСОБА_7 судом встановлено, що ОСОБА_1 30 червня 2015 року, в період часу з 13 год. 00 хв. по 16 год. 30 хв. був в гуртожитку, розташованому по вул. Куницького, 5 в смт. Ставище, де разом з ОСОБА_6 виконували електротехнічні роботи, тобто був на робочому місці.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 40 КЗпП власник або уповноважений ним орган може розірвати трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності у випадку прогулу (в тому числі відсутності на роботі більше трьох годин протягом робочого дня) без поважних причин.

Звільняючи ОСОБА_1 з вищевказаної посади, начальник Ставищенського ЖКП не врахував при цьому, що поняття "робоче місце", яке відповідно до п. 3 ст. 29 зазначеного Кодексу власник або уповноважений ним орган зобов'язаний до початку роботи за укладеним трудовим договором визначити працівникові, не є тотожним поняттю "робота", що вжито у п. 4 ч. 1 ст. 40 КЗпП для визначення поняття прогулу.

Таким чином, оскільки закон не визначає прогулом відсутність працівника більше трьох годин підряд на робочому місці, оскільки позивач виконував роботи по електрообладнанню в гуртожитку, розташованому по вул. Куницького, 5 в смт. Ставище, який входить в обслуговування Ставищенського ЖКП, він був на роботі, але був відсутній на робочому місці. У зв'язку з цим, у такому випадку до працівника не можна застосовувати норми законодавства про працю в частині звільнення за вчинення працівником прогулу, а тому позовні вимоги в частині поновлення на роботі слід задовольнити.

Відповідно до ч. 2 ст. 235 КЗпП України при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

У п. 32 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 1992 р. № 9 "Про практику розгляду судами трудових спорів" постановлено, у випадках стягнення на користь працівника середнього заробітку за час вимушеного прогулу в зв'язку з незаконним звільненням він визначається за загальними правами обчислення середнього заробітку, виходячи із заробітку за останні два календарні місяці роботи при цьому суд керується постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 р. № 100 "Про затвердження порядку обчислення середньої заробітної плати".

Для даного розрахунку суд бере до уваги середньоденну заробітну плату за два останні повні місяці роботи перед звільненням, яка згідно довідки Ставищенського ЖКП від 26 серпня 2015 року за №50 становить 114,95 грн. (а.с. 116).

Оскільки звільнення позивача проведено 15 липня 2015 року, то у липні місяці кількість робочих днів вимушеного прогулу складає 12 днів, у серпні -20, у вересні -9, при цьому загальна кількість робочих днів вимушеного прогулу за період з 16 липня 2015 року по 11 вересня 2015 року складає 41 день.

З часу безпідставного звільнення позивача з посади електромонтера з ремонту та обслуговування електроустаткування ІІІ розряду Ставищенського ЖКП - 16 липня 2015 року по день винесення рішення, 11 вересня 2015 року, кількість робочих днів при п'ятиденному робочому тижні становить 41 день. Відповідно, середній заробіток за час вимушеного прогулу складає - 4712 грн. 95 коп. (41 х 114,95 коп.).

Крім того, позивач просить стягнути з відповідача на його користь моральну шкоду в сумі 10000 грн.

Відповідно до ст. 237-1 КЗПп України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівникові проводиться у разі якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Відповідно до п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди (із змінами і доповненнями, внесеними постановою Пленуму Верховного Суду України від 25 травня 2001 року № 5, № 1 від 27.02.2009 р.), під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних та фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

У п. 13 Постанові Пленуму постановлено, судам необхідно враховувати, що відповідно до ст. 237-1 КЗпП України (набрала чинності 13 січня 2000 р.) за наявності порушення прав працівника у спорі з трудових відносин (незаконного звільнення або переведення, невиплати належних грошових сум, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров'я умовах тощо), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

Позивач свої трудові обов'язки виконував сумлінно, жодного разу його не було піддано дисциплінарному стягненню, а незаконне звільнення з посади призвело до моральних страждань, порушило нормальні зв'язки з оточуючими, що вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Разом з тим, позивачем не надано докази того, що в результаті його звільнення відбулося погіршення стану його здоров'я, а судом даних обставин не встановлено.

Розмір відшкодування моральної шкоди суд визначає залежно від характеру душевних страждань, яких зазнав позивач, тому суд прийшов до переконання, що з відповідача на користь позивача необхідно стягнути моральну шкоду в сумі 500 грн.

Відповідно до ст. 84 ЦПК України витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги.

Оскільки, позивачем не надано суду доказів того, що йому була надана допомога саме адвокатом, або іншим фахівцем в галузі права, суд вважає, що в задоволенні позову в частині стягнення з відповідача на користь позивача витрат на правову допомогу слід відмовити.

Позивач звільнений від сплати судових витрат відповідно до ст. 81 ЦПК України, оскільки не підлягають оплаті при зверненні суду заяви про поновлення на роботі.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України, якщо позивача на користь якого ухвалено рішення звільнено від сплати витрат, вони стягуються з відповідача.

Відповідно до ст. 367 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про поновлення на роботі незаконно звільненого працівника.

Відповідно до ч. 5 ст. 235 КЗпП України рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого працівника, прийняте органом, який розглядає трудовий спір, підлягає негайному виконанню.

Керуючись ст. ст. 40 ч. 1 п. 4, 232 ч. 1, 235 ч. 1, 2, 5; 237-1 КЗпП України, п. 5, 8 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100, ст. 39 Закону України „Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності", ст .ст. 10, 11, 60, 130 ч. 6 п. 3, 209, 213-215, 367 ч.1 п.4 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Поновити ОСОБА_1 на посаду електромонтера з ремонту та обслуговування електроустаткування ІІІ розряду Ставищенського житлово-комунального підприємства.

Стягнути з Ставищенського житлово-комунального підприємства на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 16 липня 2015 року по день винесення рішення про його поновлення на роботі в сумі 4712 (чотири тисячі сімсот дванадцять) гривень 95 копійок, моральну шкоду в сумі 500 (п'ятсот) гривень.

Стягнути з Ставищенського житлово-комунального підприємства на користь спеціального фонду Державного бюджету України судовий збір в сумі 487 (чотириста вісімдесят сім) гривень 20 копійок.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення в частині поновлення на роботі підлягає негайному виконанню.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано у строк, встановлений ст. 294 ЦПК України. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга до апеляційного суду Київської області через Ставищенський районний суд Київської області протягом десяти днів з дня його проголошення, а особами, які брали участь у справі, але не були присутні в судовому засіданні під час проголошення рішення, протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

Повне рішення виготовлено 14 вересня 2015 року.

Суддя Т. Н. Скороход