АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Провадження № 22ц/790/6382/15 Головуючий 1 інстанції Вельможна І.В.
Справа № 621/772/15-ц Доповідач: Коваленко І.П. Категорія: інші
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 жовтня 2015 року судова колегія судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області в складі:

головуючого - Коваленко І.П

суддів - Сащенко І.С., Довгаль А.П.,

при секретарі - Калюжній Ю.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 на рішення Зміївського районного суду Харківської області від 22 липня 2015 року по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення коштів, набутих без достатньої правової підстави та процентів за користування ними,

В С Т А Н О В И Л А :

В квітні 2015 року ОСОБА_1 звернулась до суду із позовом до ОСОБА_3 про стягнення коштів, набутих без достатньої правової підстави та процентів за користування ними.

В обґрунтування своїх вимог посилалась на те, що 15 травня 2014 року вона та відповідач ОСОБА_3 домовились в майбутньому укласти договір купівлі-продажу належного відповідачу на праві приватної власності будинку, розташованого за адресою АДРЕСА_1 за 39000 доларів США. При цьому, того ж дня сторони в простій письмовій формі уклали угоду про аванс (завдаток), згідно п. 1.3 якої, відповідач підтвердила отримання від позивача суми у розмірі 2000 доларів США в рахунок ціни будинку за майбутнім договором купівлі-продажу.

Пунктом 2.4 угоди встановлено обов'язок відповідача укласти договір купівлі-продажу не пізніше 25 червня 2015 року. Крім того, за умовами угоди, для реалізації своїх намірів щодо укладення в майбутньому договору купівлі-продажу відповідач взяла на себе зобов'язання у строк до 20 червня 2014 року оформити всі документи, необхідні для укладення нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу, погасити всю заборгованість з оплати комунальних послуг, звільнити будинок та передати ключі у строк до 03 липня 2015 року, передати покупцеві будинок в тому вигляді, в якому він був пред'явлений покупцеві для огляду разом з передбаченими угодою предметами інтер'єру - меблями.

У встановлений угодою строк - 25 червня 2014 року, договір купівлі-продажу будинку укладено не було. Всі звернення позивача про повернення коштів ОСОБА_3 ігнорувала та не повернула визначену суму до цього часу.

На підставі викладеного, укладена між сторонами угода є попереднім договором, оскільки нею встановлені всі істотні для даного договору умови: строк укладення договору купівлі- продажу, ціна та обов'язок відповідача щодо відчуження належного їй будинку.

Зазначала, що попередній договір, укладений сторонами 15 травня 2014 року, в порушення вимог ст. ст. 635, 657 ЦК України, а тому є нікчемним відповідно до вимог ч. 1 ст. 220 ЦК України визнання його недійсним судом не вимагається з огляду на зміст ч. 2 ст. 215 ЦК України.

Вважала, що оскільки зазначений правочин не створює юридичних наслідків, укладений попередній договір є нікчемним, кошти в сумі 2000 доларів США, які відповідач отримала від неї, є набутими без достатньої правової підстави, внаслідок чого підлягала на поверненні в повному обсязі виходячи з положень ст. 1212 ЦК України.

В зв'язку з цим після уточнення позовних вимог просила стягнути з відповідача 47026 грн. 05 коп., в рахунок коштів набутих без достатньої правової підстави, 9782 грн. 61 коп. відсотків за користування ними та судові витрати у справі.

Представник позивача ОСОБА_2 у судовому засіданні підтримала позовні вимоги та просила їх задовольнити у повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_3 позов не визнала та просила відмовити у його задоволенні, надала письмові заперечення.

Представник відповідача - адвокат ОСОБА_4 вважала вимоги ОСОБА_5 безпідставними.

Відповідно до угоди про аванс (завдаток), укладеної 15 травня 2014 року між відповідачем та ОСОБА_5, сторони домовилися про укладення договору купівлі - продажу житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1, 2 у строк до 25 червня 2014 року. ОСОБА_5 у якості передоплати передала ОСОБА_6 грошові кошти у сумі 2000 доларів США, що входять в ціну об'єкта. Відповідачкою було виконано всі умови угоди, а саме, надано покупцю для ознайомлення всі правовстановлюючі документи на житловий будинок, в установлений строк оформлено всі обхідні для укладення та нотаріального посвідчення договору купівлі - продажу документи, були зняті з реєстрації всі зареєстровані у даному будинку особи, крім того, відповідачка знайшла собі інше житло, у зв'язку з чим передала власниці завдаток у розмірі 1000 доларів США зобов'язалася не пізніше 15 липня 2014 року оформити договір купівлі - продажу квартири.

Однак, ОСОБА_5 довгий час зволікала з укладенням договору купівлі - продажу будинку, посилаючись на відсутність коштів, внаслідок чого був порушений уклад життя відповідачки, так як вона змушена була виїздити до м. Щастя Луганської області, де винайшла майбутнє житло, звільнилася з роботи, перевела доньку до Луганської середньої загальноосвітньої школи № 46 м. Щастя, оскільки за умовами угоди про аванс (завдаток), вона повинна була звільнити будинок у строк до 03 липня 2014 року.

Таким чином, вважала, що угода про аванс (завдаток) від 15 травня 2014 року оформлена належним чином, відповідно до вимог ч. 1 ст. 547 ЦК України, правовідносини, які склалися між сторонами, регулюються нормами зобов'язального права, а не ст. 1212 ЦК України. Просила у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі.

Рішенням Зміївського районного суду Харківської області від 22 липня 2015 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 просить рішення суду скасувати і ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, на невідповідність висновків суду фактичним обставинам по справі.

Колегія суддів, вислухавши суддю - доповідача, пояснення з'явившихся осіб, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

При цьому колегія суддів виходить з наступного.

Обґрунтовуючи підстави позову, позивачка зазначала, що 15 травня 2014 року вона та відповідач ОСОБА_3 домовились в майбутньому укласти договір купівлі-продажу належного відповідачу на праві приватної власності будинку, розташованого за адресою АДРЕСА_1 за 39000 доларів США. При цьому, того ж дня сторони в простій письмовій формі уклали угоду про аванс (завдаток), згідно п. 1.3 якої, відповідач підтвердила отримання від позивача суми у розмірі 2000 доларів США в рахунок ціни будинку за майбутнім договором купівлі-продажу. У встановлений угодою строк - 25 червня 2014 року, договір купівлі-продажу будинку укладено не було. Всі звернення позивача про повернення коштів ОСОБА_3 ігнорувала та не повернула визначену суму до цього часу.

Вважала, що оскільки зазначений правочин не створює юридичних наслідків, укладений попередній договір є нікчемним, кошти в сумі 2000 доларів США, які відповідач отримала від неї, є набутими без достатньої правової підстави, внаслідок чого наполягала на поверненні в повному обсязі виходячи з положень ст. 1212 ЦК України.

Загальні підстави для виникнення зобов'язання у зв'язку з набуттям, збереженням майна без достатньої правової підстави визначені нормами глави 83 ЦК України, зокрема ст. 1212 ЦК України

Предметом регулювання інституту безпідставного отримання чи збереження майна є відносини, які виникають у зв'язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна i які не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права.

Зобов'язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна; б) набуття або збереження за рахунок iншої особи; в) вiдсутнiсть правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону, адмiнiстративного акта, правочину або інших підстав, передбачених ст. 11 ЦК України).

Об'єктивними умовами виникнення зобов'язань iз набуття, збереження майна без достатньої правової підстави виступають: 1) набуття або збереження майна однiєю особою (набувачем) за рахунок iншої (потерпілого); 2) шкода у вигляді зменшення або незбiльшення майна в iншої особи (потерпілого); 3) обумовленість збільшення або збереження майна на стороні набувача шляхом зменшення або вiдсутностi збільшення на стороні потерпілого; 4) вiдсутнiсть правової підстави для вказаної зміни майнового стану цих осіб.

За змістом ч.1 ст. 1212 ЦК України безпідставно набутим майном є майно, набуте особою або збережене нею у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави.

Вiдповiдно до ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 11, ч. ч. 1, 2 ст. 509 ЦК України цивiльнi права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогiєю породжують цивiльнi права та обов'язки. До підстав виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, належать договори та iншi правочини. Зобов'язанням є правовiдношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися вiд певної дiї, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених ст. 11 цього Кодексу.

Зобов'язання повинно виконуватися належним чином вiдповiдно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших aктiв цивільного законодавства, а за вiдсутноcтi таких умов та вимог цього Кодексу, інших aктiв цивільного законодавства - вiдповiдно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно із ч. 1 ст. 177 ЦК України об'єктами цивільних прав є, зокрема, речі, у тому числі гроші.

Під вiдсутнiстю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказiвцi закону або суперечить меті правовiдношення i його юридичному змісту. Тобто вiдсутнiсть правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином.

Частиною 1 ст. 202 ЦК України встановлено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно із ч. ч. 1, 2 ст. 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

Правочин, для якого законом не встановлена обов'язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків.

Приписами ч. 1 ст. 207 ЦК України передбачено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.

Системний аналіз положень ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 11, ч. 1 ст. 177, ч. 1 ст. 202, ч. ч. 1, 2 ст. 205, ч. 1 ст. 207, ч. 1 ст. 1212 ЦК України дає можливість дійти висновку про те, що наявність договору чи іншого правочину є достатньою та належною правовою підставою набуття майна (отримання грошей).

Майно не може вважатися набутим чи збереженим без достатніх правових підстав, якщо це відбулося в не заборонений цивільним законодавством спосіб з метою забезпечення породження учасниками вiдповiдних правовідносин у майбутньому певних цивільних прав та обов'язків. Зокрема, унаслідок тих чи інших юридичних фактів, правомірних дій, які прямо передбачені ч. 2 ст. 11 ЦК України.

Загальна умова ч. 1 ст. 1212 ЦК України звужує застосування інституту безпідставного збагачення у зобов'язальних (договірних) відносинах, або отримане однією зi сторін у зобов'язанні підлягає поверненню iншiй стороні на пiдставi ст. 1212 ЦК України тільки за наявності ознаки безпiдставностi такого виконання.

Якщо ж зобов'язання не припиняється з підстав, передбачених ст. ст. 11, 600, 601, 604 - 607, 609 ЦК України, до моменту його виконання, таке виконання має правові підстави (підстави, за яких виникло це зобов'язання). Набуття однією зі сторін зобов'язання майна за рахунок іншої сторони в порядку виконання договірного зобов'язання не є безпідставним.

Тобто у разі, коли поведінка набувача, потерпілого, інших осіб або подія утворюють правову підставу для набуття (збереження) майна, ст. 1212 ЦК України може бути застосована тільки після того, як така правова підстава в установленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена, припинена або була відсутня взагалі.

Як вбачається з матерiалiв справи, відповідач набув майно за існування достатніх правових підстав, у спосіб, що не суперечить цивільному законодавству, з метою його зберігання та передачі для придбання у майбутньому будинку.

Крім того, грошові кошти не передавались у власність чи користування, їх було отримано не як позику чи оплату за надані послуги згідно з договором, а лише як предмет договору.

Отже, правовідносини сторін регулюються нормами зобов'язального права, які застосовуються до окремих видів угод, а не ст. 1212 ЦК України, на яку посилалась позивачка як на підставу позовних вимог. Таким чином, у разі виникнення спору стосовно набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав договірний характер правовідносин виключає можливість застосування до них судом положень ч. 1 ст. 1212 ЦК України, у тому числі й щодо зобов'язання повернути майно потерпілому.

Зазначена правова позиція висловлена в постановах Верховного Суду України від 02 жовтня 2013 року у справі № 6-88цс13 та від 24 вересня 2014 року у справі № 6-122цс14, яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для судів.

За таких обставин колегія суддів вважає, що підстав для скасування рішення суду не вбачається.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

На підставі наведеного та керуючись п.1 ч.1 ст.307, 308, 313, п.1 ч.1 ст.314, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2- відхилити.

Рішення Зміївського районного суду Харківської області від 22 липня 2015 року - залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий -

Судді -