Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 грудня 2015 року м. Дніпропетровськ

Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючого судді Демидової С.О.

за участю секретаря Пєронкова М.Ф.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» про стягнення грошових коштів, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з зазначеним позовом. В обґрунтування своїх позовних вимог посилається на те, що 19 вересня 2013 року відповідач відкрив позивачу банківський рахунок та видав банківську картку для виплат. 03 жовтня 2014 року відповідач надіслав позивачу смс-повідомлення, в якому зазначив, що банківський рахунок і банківська картка позивача заблоковані, а тому він не може розпоряджатися своїми грошовими коштами. Причини блокування банком не повідомлені. 09 жовтня 2014 року позивач надіслав відповідачу письмове звернення з вимогою надати інформацію про причину блокування банківського рахунку та надання вільного доступу до грошових коштів. 27 листопада 2014 року позивачу було надано відповідь з проханням зачекати з відповіддю. Одночасно банк забрав у позивача стару банківську картку та видав замість неї дві нові банківські картки, на одну з яких були зараховані належні позивачу кошти, які також заблоковані. Згідно довідки банку на даний час на рахунках позивача знаходяться грошові кошти в сумі 2 414, 10 грн., а саме на картковому рахунку 2 313, 98 грн. та на депозитному рахунку 99, 72 грн. Під час телефонного спілкування позивачу вдалося зясувати, що банком встановлено на транзакції ліміт у розмірі 09 коп., що означає блокування коштів, оскільки ніякі касові чи інші операції на таку суму неможливі. 05 червня 2015 року позивач звернувся до банку з вимогою розірвати депозитний договір, зарахувати гроші з депозитного рахунку та картковий рахунок та перерахувати належні йому кошти до іншого банку. Однак відповідач цього не виконав. В подальшому позивач неодноразово звертався до відділень банку та до головного офісу з заявами про повернення грошових коштів. Таким чином навмисно блокує грошові кошти позивача і не надає йому можливості вільно ними розпоряджатися. Тому позивач просить суд стягнути з відповідача належні йому грошові кошти у сумі 2 414, 10 грн. та судові витрати по справі.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав в повному обсязі, посилаючись на обставини викладені у позовній заяві, просив їх задовольнити в повному обсязі.

Представник відповідача в судовому засіданні заперечувала проти задоволення позовних вимог, посилаючись на те, що в провадженні Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська перебувала цивільна справа № 201/15993/14-ц за позовом ОСОБА_1 до ПАТ КБ «Приватбанк» про захист прав споживача, визнання дій незаконними та зобовязання вчинити певні дії. Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 27 травня 2015 року позивачу було відмовлено у задоволенні позовних вимог. Рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 22 липня 2015 року рішення суду першої інстанції було змінено в частині обґрунтування відмови у задоволенні позову, в іншій частині рішення було залишено без змін. Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 20 серпня 2015 року у відкритті касаційного провадження було відмовлено. Тобто судами різних інстанцій встановлений факт, що ОСОБА_1 не доведено порушення банком його прав щодо користування коштами в сумі 2 414, 10 грн., а отже підстави для стягнення коштів відсутні.

Вислухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, суд дійшов до висновку, що заявлені вимоги є не обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню з наступних підстав.

Згідно ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Згідно ст.10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Згідно ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Згідно ст. 627 ЦК України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цьогоКодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Відповідно до ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Одним із загальних принципів цивільного законодавства є принцип свободи договору, який знайшов своє відображення у ст.ст. 3 та 627 ЦК України. Свобода договору включає в себе й вільне визначення сторонами його умов, де фіксуються взаємні права та обов'язки учасників. За ст. 632 ЦК України ціна договору встановлюється за домовленістю сторін, тобто вільною.

Як встановлено в судовому засіданні, згідно довідки від 26 лютого 2015 року на імя ОСОБА_1 в ПАТ КБ «Приватбанк» станом на 26 лютого 2015 року наявні банківські рахунки на загальну суму 2 414, 10 грн. /а.с.52/

Після неодноразових спроб позивача зняти грошові кошти, йому стало відомо, що його банківський рахунок та картка заблоковані /а.с. 53/. При спробі зняти грошові кошти через банкомат, йому надавалися відповіді про неможливість видачі грошових коштів по причині «занадто велика сума» /а.с.41, 94/.

Позивач неодноразово письмово звертався до ПАТ КБ «Приватбанк» з вимогою надати пояснення з приводу блокування грошових коштів та повернення грошових коштів /а.с.43-47, 95-97/. Листом від 17 жовтня 2014 року ПАТ КБ «Приватбанк» позивачу було повідомлено про проведення перевірки даних /а.с.49/.

Відповідно до ст.ст.15,16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідност.11 ЦК України підставами для виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Нормою ст. 1066 ЦК України визначено, що за договором банківського рахунка банк зобов'язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком. Банк має право використовувати грошові кошти на рахунку клієнта, гарантуючи його право безперешкодно розпоряджатися цими коштами. Банк не має права визначати та контролювати напрями використання грошових коштів клієнта та встановлювати інші, не передбачені договором або законом, обмеження його права розпоряджатися грошовими коштами на власний розсуд.

Відповідно до ст. 1074 ЦК України обмеження прав клієнта щодо розпоряджання грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, не допускається, крім випадків обмеження права розпоряджання рахунком за рішенням суду або в інших випадках, встановлених законом, а також у разі зупинення фінансових операцій, які можуть бути пов'язані з легалізацією (відмиванням) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансування тероризму, передбачених законом.

Згідно п. 7.7, 7.8 Інструкції про порядок відкриття, використання і закриття рахунків у національній та іноземних валютах, затвердженої постановою Правління НБУ від 12 листопада 2003 року № 492, забороняється використовувати поточні рахунки фізичних осіб для проведення операцій, пов'язаних із здійсненням підприємницької діяльності. За поточними рахунками в національній валюті фізичних осіб - резидентів здійснюються всі види розрахунково-касових операцій відповідно до умов договору та вимог законодавства України, які не пов'язані із здійсненням підприємницької діяльності.

Положеннями п.п.1.3.2.13 Умов та правил надання банківських послуг відповідача, останній має право відмовитися від здійснення розрахункових операцій по рахунку клієнта в разі виникнення мотивованих підозр відносно використання банку для проведення незаконних операцій.

Як вбачається з матеріалів справи, банк не надав обґрунтованих доказів та мотивованих підозр відносно використання банку для проведення незаконних операцій, але поточні рахунки позивача весь цей час були заблоковані. Неможливість отримання грошових коштів також підтверджується наданими позивачем роздруківками фотокопій - скріншотів, зробленими під час спілкування із співробітниками ПАТ КБ «Приватбанк» у мережі Інтернет.

Таким чином, судом встановлено наявність порушення з боку відповідача свого зобов'язання.

У відповідності до ст. 212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті.

З огляду на те, що неправомірні дії з боку відповідача в судовому засіданні доведені, вимоги позивача про стягнення з відповідача належні йому грошові кошти у сумі 2 414, 10 грн., є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 3, 10, 11, 57-61, 76, 88, 169, 209, 212-215, 218 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» про стягнення грошових коштів задовольнити.

Стягнути з публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» на користь ОСОБА_1 грошові кошти в розмірі 2 414, 10 грн.

Стягнути з публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» на користь ОСОБА_1 сплачений останнім судовий збір в розмірі 243, 60 грн.

Рішення може бути оскаржено в апеляційний суд Дніпропетровської області через Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська протягом 10 днів з дня проголошення рішення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя С.О. Демидова