Справа № 265/5532/15-ц
Провадження № 2/265/2301/15
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 вересня 2015 року місто Маріуполь

Орджонікідзевський районний суд міста Маріуполя Донецької області у складі:

головуючого судді Мельник І. Г.,

при секретарі Тушкановій Л.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права спільної сумісної власності подружжя на квартиру, про виділ частки зі спільної сумісної власності та визнання права власності на 1/2 частину квартири,-

В С Т А Н О В И В:

У серпні 2015 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про визнання права спільної сумісної власності подружжя на квартиру, про виділ частки зі спільної сумісної власності та визнання права власності на 1/2 частину квартири.

В обґрунтування позовних вимог посилалася на те, що з 2009 року перебуває у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_2, від шлюбу мають неповнолітнього сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1. Під час шлюбу з відповідачем ними за спільні кошти була придбана квартира 56 в будинку 60 по Комсомольському бульвару в м. Маріуполі. Однак вказана квартира була оформлена на імя відповідача ОСОБА_2 і по документам саме він є єдиним власником спірної квартири. З липня 2014 року відповідач ОСОБА_2 виїхав з міста на заробітки, а вона з неповнолітнім сином проживають в спірної квартирі та несуть тягар по її утриманні. Вважає, що спірна квартира є її та відповідача спільною сумісної власності. У звязку з тим, що відповідач ОСОБА_2 відмовляється визнавати за нею право власності на 1/2 частину спірної квартири, вона вимушена звертатися до суду за захистом своїх прав.

Просила визнати квартиру 56 в будинку 60 по Комсомольському бульвару м. Маріуполі обєктом спільної сумісної власності подружжя, виділити частку в спірній квартирі, яка є спільною сумісною власністю подружжя, визнав за нею право власності на 1/2 частку квартири 56 в будинку 60 по Комсомольському бульвару в м. Маріуполі.

Позивачка ОСОБА_1, будучи належним чином повідомлена про час та місце слухання справи у судове засідання не зявилася, надавши суду заяву про розгляд справи за її відсутністю, на задоволенні позовних вимог наполягала.

Відповідач ОСОБА_2, будучі повідомленим належним чином про час і місце розгляду справи за місцем своєї реєстрації (а.с. 22-29), двічі не з"явився в судове засідання з невідомих суду причин, про причини неявки суд не повідомив.

Відповідно до ч.1 ст.224 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

У своєї письмової заяві від 02.09.2015 року позивачка ОСОБА_1 заперечувала проти вирішення справи у заочному порядку і наполягала на розгляді справи саме в звичайному порядку. Тому суд керуючись положеннями ЦПК України і Європейської конвенції з захисту прав і основоположних свобод, що регламентують розумні строки вирішення справи, з обговоренням думки учасників судового розгляду, вважав за необхідне, з метою запобігання зволікання, ухвалити рішення у відсутність відповідача у загальному порядку на підставі наявних в справі доказів, що вказують на права і обовязків сторін.

Суд, дослідивши письмові матеріали справи, вважає, що позов обґрунтований та підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 28 листопада 2009 року між сторонами було укладено шлюб, зареєстрований Орджонікідзевським відділом реєстрації актів цивільного стану Маріупольського міського управління юстиції Донецької області, актовий запис № 333 (а.с.10).

Від шлюбу у сторін 19 березня 2010 року народився син ОСОБА_4, що підтверджується свідоцтвом про народження, які видано 30 березня 2010 року, серія 1-НО № 316336, актова запис № 284 (а.с.16).

31 липня 2011 року було укладено договір купівлі-продажу спірної квартири, посвідченого приватним нотаріусом Маріупольського міського нотаріального округу Донецької області ОСОБА_5, зареєстрований в реєстрі за № 3640 (а.с.7), відповідно до умов якого відповідачем ОСОБА_2 було придбано у власність квартиру 56 в будинку 60 по Комсомольському бульвару в м. Маріуполі за 70000 гривень. За п.3 п.п. 3.3 даного договору зазначено, що даний правочин був вчинений за згодою дружини покупця ОСОБА_1, викладеної в формі заяви, справжність підпису на якій засвідчено приватним нотаріусом Маріупольського міського нотаріального округу Донецької області ОСОБА_5 30.07.2011 року за реєстровим № 3639.

Право власності відповідачем зареєстровано 02.08.2011 року у Маріупольському бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на обєкт нерухомого майна, за реєстровим № 58471 (а.с.8-9).

За положеннями ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Відповідно до частини 3 статті 368 ЦК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Враховуючи надані докази та діюче законодавство, суд приходить до переконливого висновку, що квартира 56 у будинку 60 по Комсомольському бульвару в місті Маріуполі придбана подружжям ОСОБА_1 у період шлюб в інтересах сімї (для проживання сімї), а тому їх спільною сумісною власністю.

Дружина і чоловік, відповідно до положень статті 69 Сімейного Кодексу України, мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Положенням статті 70 СК України передбачено, що в разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

За змістом частини 2 статті 372 ЦК України, у разі поділу майна, що є у спільної сумісної власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом.

Приймаючи до уваги, що будь-якої домовленості між сторонами щодо частки кожного із них, як співвласників у праві спільної сумісної власності не має, суд знаходить, що їх частки, як співвласників спірної квартири, є рівними, у звязку з чим позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають задоволенню.

Відповідно до ст..88 ЦПК України, суд у звязку з задоволенням позовних вимог ОСОБА_1, стягує із відповідача на користь позивача судові витрати в сумі 350 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 10, 11, 60, 88, 209, 212, 214-215, 218 ЦПК України, суд,

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права спільної сумісної власності подружжя на квартиру, про виділ частки зі спільної сумісної власності та визнання права власності на 1/2 частину квартири, задовольнити.

Визнати квартиру 56 в будинку 60 по Комсомольському бульвару в м. Маріуполі, обєктом спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_1 і ОСОБА_2.

В порядку поділу майна подружжя визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину квартири 56 у будинку 60 по Комсомольському бульвару в місті Маріуполі, що є обєктом права спільної сумісної власності.

Стягнути із ОСОБА_2 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1) на користь ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_2) судовий збір в сумі 350 грн.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку до Апеляційного суду Донецької області через Орджонікідзевський районний суд міста Маріуполя шляхом подачі в 10-дений строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

Суддя