Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 травня 2015 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Рівненської області в складі :

головуючого судді Григоренка М.П.,

суддів : Ковальчук Н.М., Максимчук З.М.,

секретар судового засідання Шептицька С.С., за участю представників позивача ОСОБА_1 та ОСОБА_2, розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства комерційного банку „ПриватБанк" на рішення Сарненського районного суду від 23 березня 2015 року в справі за позовом ОСОБА_3 до публічного акціонерного товариства комерційного банку „ПриватБанк" про стягнення коштів,

В С Т А Н О В И Л А :

02 грудня 2014 року ОСОБА_3 звернувся в Сарненський районний суд з позовом до ПАТ КБ „ПриватБанк", в обґрунтування якого вказував, що після смерті своєї дружини ОСОБА_4, померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 року, через свою необізнаність, він продовжував здійснювати погашення по кредитному договору, який 17 травня 2007 року був укладений між ОСОБА_4 та ПАТ КБ „ПриватБанк", до 17 червня 2011 року, оскільки вважав, що іншому випадку останнє зверне стягнення на предмет договору іпотеки - житловий будинок та земельну ділянку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.

Так як рішенням Сарненського районного суду від 09 квітня 2013 року зобов'язання за вищевказаним договором іпотеки було визнано такими, що припинило свою дію, тому вважає, що відповідач починаючи з листопада 2008 року по червень 2011 року безпідставно отримав від нього 4467,44 доларів США та 12214,02 грн., в зв'язку із чим має їх повернути, на підставі статей 1212, 1213 ЦК України.

Із цих підстав просив стягнути з ПАТ КБ „ПриватБанк" на його користь безпідставно набуті грошові кошти в сумі 12214,02 грн. та 4467,44 доларів США, що за курсом НБУ на день пред'явлення вимоги складає 66832,90 грн., а також судові витрати по справі.

_______________________________________________________________________

Провадження № 22-ц/787/997/2015 Головуючий у 1 інстанції : Ведяніна Т.О.

Доповідач : Григоренко М.П.

Рішенням Сарненського районного суду від 23 березня 2015 року позов ОСОБА_3 задоволено частково.

Стягнуто з ПАТ КБ „ПриватБанк" на користь ОСОБА_3 5256,02 грн. та 2800 доларів США, що за курсом НБУ на день пред'явлення вимоги становить 41720 грн., як помилково сплачені та 469,76 грн. понесених судових витрат.

В поданій на рішення суду апеляційній скарзі ПАТ КБ „ПриватБанк" покликається на його незаконність, через порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а також невідповідність висновків суду дійсним обставинам справи.

Вказує, що рішенням Сарненського районного суду від 09 квітня 2013 року, на яке посилається позивач, визнано лише припиненим зобов'язання ОСОБА_3 та розірвано договір іпотеки від 17.05.2007 року, крім того, рішення набрало законної сили лише 25.12.2013 року, тому посилання позивача на те, що оспорювана сума вважається отриманою відповідачем в розумінні ст. 1212 ЦК України, є безпідставними.

Зазначає, що ПАТ КБ „ПриватБанк" на час проведення чергових платежів в рахунок погашення кредиту, не знав та не міг знати про смерть боржника, оскільки позивачем направлено лист з повідомленням про смерть позичальника лише 21.12.2011 року та копію свідоцтва надав лише 15.05.2012 року. А тому Банк приймав виконання зобов'язань, як від належної сторони, тобто від позичальника.

Крім того, згідно платіжних доручень вбачається, що платежі здійснював саме позичальник ОСОБА_4, а позивачем не доведено, що платежі здійснював ОСОБА_3

Вважає, що дії Банку з приймання та зарахування коштів повинні розглядатися як дії, вчинені у договірних правовідносинах, оскільки грошові кошти надходили для виконання зобов'язань за кредитним договором. Виконуючи частково зобов'язання за кредитним договором без згоди та відома кредитора, позивач не має права на повернення добровільно сплачених ним коштів, а тому позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Також вказує, що отриманні кредитні кошти ОСОБА_4 були використанні в інтересах сім'ї, оскільки одержані для купівлі нерухомості, що стала спільною сумісною власністю подружжя, тому кредитний договір створює також обов'язки для іншого з подружжя, тобто ОСОБА_3

Крім того, суд залишив поза увагою, що позовна заява подана з пропуском строку позовної давності.

Із цих підстав просить скасувати оскаржуване рішення суду та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі.

В запереченнях на апеляційну скаргу позивач вказує, що оскаржуване рішення вважає законним та обґрунтованим, тому просить залишити його без змін, а апеляційну скаргу відхилити.

В ході апеляційного розгляду справи представник відповідача підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити.

Представники позивача просили відхилити апеляційну скаргу, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Заслухавши доповідача, пояснення сторін, перевіривши доводи апеляційної скарги та вивчивши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню.

Частково задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_3 та стягуючи на його користь із відповідача 5256,02 грн. та 2800 доларів США, що за курсом НБУ на день пред'явлення вимоги становить 41720 грн., як помилково сплачені, суд першої інстанції виходив із того, що на час внесення цих коштів позивачем до ПАТ КБ „ПриватБанк" був чинним договір іпотеки, який був укладений між останніми на забезпечення виконання кредитного договору від 17 травня 2007 року, який в свою чергу був укладений між відповідачем та дружиною позивача, а тому ці кошти ОСОБА_3 мав сплачувати і ПАТ КБ „ПриватБанк" на той час набув ці кошти на законних підставах. Але, оскільки рішенням Сарненського районного суду від 09 квітня 2013 року було задоволено позов ОСОБА_3 до ПАТ КБ „ПриватБанк" про припинення зобов'язання за вищевказаним договором іпотеки, у зв'язку із припиненням основного зобов'язання через смерть позичальника, тому саме із цього моменту слід вважати, що вищевказані грошові кошти є такими, що зайво сплачені і підлягають поверненню позивачу, який довів належними доказами ту обставину, що саме він сплачував ці кошти, а не хтось інший.

Відмовляючи в задоволенні заяви відповідача про застосування строків позовної давності, суд першої інстанції вказав, що цей строк позивач не пропустив, так як підлягає обрахуванню із моменту подання останнім ПАТ КБ „ПриватБанк" заяви про припинення зобов'язання у зв'язку із смертю його дружини, тобто з 15 травня 2012 року.

Проте, оскаржуване рішення підлягає скасуванню, у зв'язку із невідповідністю висновків суду обставинам справи та неправильним застосуванням норм матеріального права.

З матеріалів справи вбачається, що 17 травня 2007 року між ПАТ КБ „ПриватБанк" та ОСОБА_4 було укладено кредитний договір, відповідно до якого остання отримала кредит, в розмірі 10000 грн., який мала сплатити до 16 травня 2016 року.

В цей же день, на забезпечення виконання вищевказаного договору, між ПАТ КБ „ПриватБанк" та ОСОБА_3 було укладено договір іпотеки, предметом якого був житловий будинок та земельна ділянка, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.

ІНФОРМАЦІЯ_2 року ОСОБА_4 померла.

Відповідно до статті 608 ЦК України зобов'язання припиняється смертю боржника, якщо воно є нерозривно пов'язаним з його особою і у зв'язку з цим не може бути виконане іншою особою.

По справі встановлено, що до теперішнього часу спадщину після смерті ОСОБА_4 позивач не прийняв, але не зважаючи на це, в період з листопада 2008 року по червень 2011 року, останнім було сплачено від імені своєї дружини в рахунок погашення кредиту за договором від 17 травня 2007 року 5256,02 грн. та 2800 доларів США.

Дані обставини підтверджуються долученими до матеріалів справи копіями квитанцій (а.с. 24-26), оригінали яких знаходяться у позивача, в зв'язку із чим відсутні підстави вважати, що вищевказані платежі здійснив не останній, а хтось інший.

З огляду на те, що із смертю позичальника ОСОБА_4 припинились всі зобов'язання за кредитним договором від 17 травня 2007 року, тому із дня смерті останньої у ПАТ КБ „ПриватБанк" відпали і всі правові підстави для прийняття платежів за цим кредитним договором та зараховування їх в рахунок погашення кредиту, незалежно від того хто сплачував ці платежі і того чи був банк належним чином повідомлений про смерть позичальника, а тому ОСОБА_3 вправі вимагати повернення цих грошових коштів, так як довів належними доказами, що саме він їх сплачував.

З долучених до матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_3 було підтверджено сплату грошових коштів на погашення кредиту після смерті своєї дружини, на суму 5256,02 грн. та 2800 доларів США, в зв'язку із чим, в задоволені решти позовних вимог, на суму 7018 грн. та 1667 доларів США, позивачу має бути відмовлено за недоведеністю.

Щодо решти позовних вимог, на суму 5256,02 грн. та 2800 доларів США, то в цій частині ОСОБА_3 має бути відмовлено в задоволенні позову у зв'язку із пропуском строку позовної давності, оскільки вбачається, що позивач здійснив останній платіж відповідачу в червні 2011 року, а із своїм позовом до суду про повернення спірних грошових коштів звернувся лише 02 грудня 2014 року, тобто після закінчення строку позовної давності і ПАТ КБ „ПриватБанк" подав заяву про застосування строку позовної давності (а.с. 72), яка підлягає задоволенню, оскільки колегія суддів вважає, що ОСОБА_3 пропустив строк позовної давності без поважних причин.

Твердження позивача про те, що строк позовної давності необхідно обраховувати із дня подання ним ПАТ КБ „ПриватБанк" заяви про припинення зобов'язання у зв'язку із смертю його дружини, тобто з 15 травня 2012 року, які суд першої інстанції безпідставно поклав в основу свого рішення, на увагу не заслуговують, оскільки після смерті своєї дружини ОСОБА_3 жодним чином не був зобов'язаний сплачувати будь-які платежі за кредитним договором, навіть з огляду на наявність укладеного із ним іпотечного договору, дія якого також припинилась із дня смерті боржника за основним зобов'язанням, відповідно до ст. 17 Закону України «Про іпотеку», а рішення Сарненського районного суду від 09 квітня 2013 року лише підтвердило цю обставину, яку в свій час не бажав визнавати ПАТ КБ „ПриватБанк".

Посилання позивача на те, що своєчасно звернутись із своїм позовом він не зміг через свою правову необізнаність, на розсуд колегії суддів, також не можна розглядати як поважну причину для поновлення строку позовної давності, оскільки відповідно до ст. 68 Конституції України незнання законів не звільняє від юридичної відповідальності.

Так само, не заслуговує на увагу і посилання позивача на рішення Конституційного Суду України від 10 листопада 2011 року № 15-рп/2011 року, так як правовідносини у даній справі не випливають із правовідносин, як підпадають під дію Закону України «Про захист прав споживача».

На підставі наведеного та керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 313-314, 315 ЦПК України, колегія суддів

В И Р І Ш И ЛА :

Апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства комерційного банку „ПриватБанк" задовольнити.

Рішення Сарненського районного суду від 23 березня 2015 року скасувати та ухвалити нове рішення.

В задоволенні позову ОСОБА_3 до публічного акціонерного товариства комерційного банку „ПриватБанк" про стягнення безпідставно набутих грошових коштів, в розмірі 5256,02 грн. та 2800 доларів США - відмовити у зв'язку із пропуском строку позовної давності, а щодо решти позовних вимог, на суму 7018 грн. та 1667 доларів США, відмовити за недоведеністю.

Стягнути із ОСОБА_3 на користь публічного акціонерного товариства комерційного банку „ПриватБанк" 395 грн. 23 коп., в рахунок відшкодування судового збору за подання апеляційної скарги.

Рішення набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржено до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий Григоренко М.П.

Судді : Ковальчук Н.М.

Максимчук З.М.