У Х В А Л А

02 квітня 2015 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Рівненської області в складі:

головуючого судді Василевича В.С.

суддів: Малько О.С., Бондаренко Н.В.

при секретарі Пиляй І.С.

з участю адвоката Остапенка В.С.- представника

позивача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою представника позивача ОСОБА_2 адвоката Остапенка Володимира Сергійовича на ухвалу Костопільського районного суду від 4 березня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_2 до товариства з обмеженою відповідальністю «Агрофірма Маломидська» про стягнення заробітної плати та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні,

в с т а н о в и л а :

У березні 2015 року ОСОБА_2 звернувся в суд з позовом до ТОВ «Агрофірма Маломидська» про стягнення заробітної плати та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

Ухвалою судді Костопільського районного суду від 4 березня 2015 року позовну заяву повернуто позивачеві.

В апеляційній скарзі представник позивача доводить про незаконність та необґрунтованість ухвали через порушення норм процесуального права.

Вказує, що висновок суду про відсутність ухвали про відмову у прийнятті заяви про видачу судового наказу або його скасування чи залишення без руху є неправильним. Ст.96 ЦПК України передбачено, що судовий наказ може бути видано, у разі якщо заявлено вимогу про стягнення нарахованої, але невиплаченої працівникові суми заробітної плати.

Суд не врахував положень ч.5 ст.100 ЦПК про те, що у разі, якщо в заяві про видачу судового наказу містяться вимоги, частина яких не підлягає судовому розгляду в порядку позовного провадження, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті заяви про видачу судового наказу лише в частині цих вимог. У разі, якщо заявлені вимоги між собою взаємопов'язані і окремий їх розгляд неможливий, то суд відмовляє у видачі судового наказу.

Суд не врахував, що позов містить вимогу про стягнення заробітку за час затримки розрахунку, яка може розглядатись лише у позовному, а не в наказному провадженні. Зазначених вимог суд не розмежував та не з'ясував можливості їх розгляду у різних видах проваджень.

По наведених підставах просить ухвалу скасувати та повернути справу до суду першої інстанції для вирішення питання про відкриття провадження у справі.

В судовому засіданні представник ОСОБА_2 апеляційну скаргу підтримав, привівши наведені у ній доводи.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника позивача, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про задоволення апеляційної скарги.

Із змісту позовної заяви вбачається, що предметом позову являється вимога про стягнення з відповідача заборгованості по заробітній платі в сумі 8100 грн. та про стягнення 8315 грн. 69 коп. середнього заробітку за час затримки розрахунку.

П.1 ч.1 ст.96 ЦПК України передбачено, що судовий наказ може бути видано у разі, якщо заявлено вимогу про стягнення нарахованої, але не виплаченої працівникові суми заробітної плати.

Позивач вказує, що йому не виплачено 8100 грн. заробітної плати.

Відповідно до ч.3 ст.118 цього ж Кодексу позовна заява щодо вимог, визначених у ч.1 ст.96 ЦПК, може бути подана тільки в разі відмови у прийнятті заяви про скасування судового наказу або скасування його судом.

П.6 ч.3 ст.121 ЦПК України встановлено, що позовна заява повертається у випадках, коли вона подана без дотримання порядку, визначеного ч.3 ст.118 цього Кодексу.

Позивач хоча і вказував на розмір заробітної плати, яка підлягає стягненню, але не зазначав, що саме в такому розмірі вона була нарахована. Отже, з наведеного слідує, що відсутність посилання на докази нарахування заробітної плати не дає підстав вважати, що вимоги підлягають розгляду в наказному провадженні.

Судом не враховано також і положення ч.5 ст.100 ЦПК України.

Із позовної заяви вбачається, що крім вимоги про стягнення заробітної плати, пред'явлена вимога про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку, яка може розглядатись лише у позовному, а не в наказному провадженні.

Заявлених вимог суд не розмежував і не з'ясував можливості їх розгляду у різних видах проваджень.

Враховуючи, що ухвала постановлена з порушенням норм процесуального права вона підлягає скасуванню.

Керуючись ст.307, ст.ст.312-315 ЦПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2, подану його представником адвокатом ОСОБА_1, задовольнити.

Ухвалу судді Костопільського районного суду від 4 березня 2015 року скасувати, позовну заяву повернути до цього ж суду для вирішення питання про її прийняття.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею чинності.

Головуючий В.С.Василевич

Судді О.С.Малько Н.В. Бондаренко