Справа № 545/242/15-ц
Провадження № 2/545/352/15
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"09" грудня 2015 р. Полтавський районний суд Полтавської області в складі:

головуючого - судді Стрюк Л.І.

при секретарі Артеменко А.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Полтаві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про відшкодування майнової та моральної шкоди,

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернулася до суду з зазначеним позовом, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що 3 червня 2008 року близько 15-10 год. навпроти будинку №10 по вул. Г. Сталінграду неповнолітній ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, який керував велосипедом «SANTANA MTB», скоїв наїзд на пішохода ОСОБА_1, яка переходила проїжджу частину, внаслідок чого потерпіла отримала тілесні ушкодження у вигляді закритого субкапітального перелому стегна з задовільним стоянням уламків, ЧМТ, струс головного мозку, ІХС, дифузний кардіосклероз СН І. Із-за отриманих травм позивач була прикута до ліжка, із-за чого потребувала стороннього догляду та на придбання ліків нею витрачено 1025,48 грн. Також внаслідок отриманої травми вона потребує ендопротезування лівого кульшового суглоба. Внаслідок отриманих травм вона відчувала сильний та тривалий біль, не могла вільно рухатися, змушена тривалий час лікуватися, що порушило звичний уклад життя. Моральну шкоду оцінює у 20 тис. грн.

Після неодноразових уточнень до позовної заяви остаточно просила стягнути з ОСОБА_3 50% спричиненої шкоди, ОСОБА_4 50% спричиненої шкоди на її користь - майнову шкоду в розмірі 25 870,48 грн., моральну шкоду в розмірі 20 000 грн. та 5500 грн. витрат, повязаних з розглядом справи.

У судовому засіданні позивач та її представник позов підтримали, посилаючись на обставини, викладені в заяві.

Представник співвідповідачів позов не визнав повністю, посилаючись на відсутність вини в діях неповнолітнього ОСОБА_2, оскільки травму вона отримала внаслідок порушення нею ж самою Правил дорожнього руху.

Заслухавши пояснення сторін та їхніх представників, свідків, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають до часткового задоволення з таких підстав.

Встановлено, що 3 червня 2008 року близько 15-10 год. навпроти будинку №10 по вул. Г. Сталінграду неповнолітній ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, який керував велосипедом «SANTANA MTB», скоїв наїзд на пішохода ОСОБА_1, яка переходила проїжджу частину. Згідно з висновком експерта судової автотехнічної експертизи №262 від 30.07.2014 року, у заданій дорожній ситуації в діях водія велосипедом «SANTANA MTB» ОСОБА_2 вбачаються невідповідності з вимогами п. 12.3 Правил дорожнього руху України, які з технічної точки зору знаходяться в причинному звязку з виникненням даної дорожньо-транспортної пригоди(а.с.4-6). Постановою слідчого СВ ПМУ УМВС України в Полтавській області від 31.07.2014 року кримінальне провадження, внесене до ЄРДР від 04.06.2014 року за ознаками ст. 291 КК України за фактом ДТП за участю велосипедиста ОСОБА_2 і пішохода ОСОБА_1 закрито у звязку з відсутністю складу кримінального правопорушення(а.с.7). Як вбачається зі змісту постанови, потерпіла ОСОБА_1 відмовилася від проходження медичного обстеження, що унеможливило встановлення ступеню тяжкості заподіяних їй тілесних ушкоджень. Згідно з випискою із медичної карти амбулаторного(стаціонарного) хворого №3903, ОСОБА_1 перебувала на стаціонарному лікуванні у 1-й міській клінічній лікарні м. Полтави з 03.06.2014 року по 12.06.2014 року з діагнозом: «закритий субкапітальний перелом стегна з задовільним стоянням уламків, ЧМТ, струс головного мозку, ІХС, дифузний кардіосклероз СН І»(а.с.8).

Згідно з вимогами ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу.

Відповідно до вимог статті 214 ЦПК під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин.

Як вбачається з положень статті 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала, якщо вона не доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Згідно з ч. 2 ст. 1193 ЦК України якщо груба необережність потерпілого сприяла виникненню або збільшенню шкоди, то залежно від ступеня вини потерпілого (а в разі вини особи, яка завдала шкоди, - також залежно від ступеня її вини) розмір відшкодування зменшується, якщо інше не встановлено законом.

Як розяснив Пленум Верховного суду України у постанові N 6 від 27.03.92 р. "Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди" грубою необережністю потерпілого є знаходження у нетверезому стані, нехтування безпекою руху та ін. Для форми вини у вигляді грубої необережності характерно, що особа передбачала можливість настання негативних наслідків своєї поведінки, але легковажно розраховувала на їх відвернення або не передбачала можливості таких наслідків, хоч повинна була або могла їх передбачити.

Згідно з 4.7 ПДР пішоходи повинні переходити проїзну частину по пішохідних переходах, у тому числі підземних і надземних, а у разі їх відсутності - на перехрестях по лініях тротуарів або узбіч.

Пунктом 4.8 визначено, що якщо в зоні видимості немає переходу або перехрестя, а дорога має не більше трьох смуг руху для обох його напрямків, дозволяється переходити її під прямим кутом до краю проїзної частини в місцях, де дорогу добре видно в обидва боки, і лише після того, як пішохід упевниться у відсутності небезпеки.

Як встановлено судом, у діях пішохода ОСОБА_1 вбачаються порушення п.п. 4.7, 4.8 ПДР, що свідчить про грубу необережність потерпілої, що призвела до заподіяння шкоди.

За таких обставин ступінь вини кожного з учасників ДТП суд визначає у таких частках: ОСОБА_2 50 %, ОСОБА_1 50%.

Зі змісту позову вбачається, що позивач просить стягнути на її користь майнову шкоду, яка складається із: вартості ліків(1025,48 грн.), витрат на догляд(5 460 грн.) та витрат на протезування(19 385 грн.).

Виходячи із принципів належності, достовірності та достатності доказів, суд приходить до висновку про обґрунтованість вимог у частині відшкодування вартості ліків у розмірі 338,14 грн.(чек №45887 на 4,76 грн., чек №45264 на 18 грн., чек №71010 на 4,72 грн.(лише у частині придбання призначеного лікарем препарату «Гліцисед»), чек №9165 на 70,98 грн., чек №45145 на 239,13 грн.), які підтверджені чеками на їх придбання та необхідність призначення яких вказана у медичній документації(а.с. 8); необхідність придбання інших лікарських препаратів, назви яких не зазначені лікарем, у судовому засіданні позивачем не доведено.

При цьому суд враховує положення ч. 3 ст. 1193 ЦК України, за якими вина потерпілого не враховується у разі відшкодування додаткових витрат, передбачених частиною першою статті 1195 цього Кодексу, у разі відшкодування шкоди, завданої смертю годувальника та у разі відшкодування витрат на поховання (заробіток (дохід), втрачений ним внаслідок втрати чи зменшення професійної або загальної працездатності, а також відшкодувати додаткові витрати, викликані необхідністю посиленого харчування, санаторно-курортного лікування, придбання ліків, протезування, стороннього догляду тощо).

У частині вирішення позову щодо відшкодування витрат на догляд та протезування суд враховує розяснення Пленуму Верховного суду України у п. 19 постанови N 6 від 27.03.92 р. "Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди" розмір витрат на необхідний догляд за потерпілим установлюється залежно від характеру цього догляду (який при ушкодженні здоров'я у зв'язку з виконанням трудових обов'язків визначається МСЕК, а в інших випадках - судово-медичною експертизою); розмір витрат на ліки, лікування, протезування (крім протезів із дорогоцінних металів), предмети догляду за потерпілим визначається на підставі виданих лікарями рецептів, довідок або рахунків про їх вартість.

Позивачем не надано належних доказів, що підтверджували необхідність стороннього догляду та понесених витрат на лікування, тому в цій частині позову слід відмовити за недоведеністю.

При вирішенні питання щодо відшкодування позивачу моральної шкоди суд приходить до таких висновків.

Згідно з п.1 ч.2 ст. 23 ЦК України моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я.

Як вбачається з положень ч.2 ст.1167 ЦК України моральна шкода відшкодовується незалежно від вини фізичної або юридичної особи, яка її завдала, якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки.

Відповідно до п.5 Постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31.03.1995 року з подальшими змінами „Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні.

Судом встановлено, що внаслідок дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_1 заподіяні тілесні ушкодження, ступінь тяжкості яких не визначений із-за відмови потерпілої; разом з тим, та обставина, що внаслідок пригоди потерпіла отримала травму у вигляді: закритого субкапітального перелому стегна з задовільним стоянням уламків, ЧМТ, струсу головного мозку, сторонами визнаються та, згідно з ч. 1 ст. 61 ЦК України, не підлягають доказуванню. вбачаються порушення п.п. 4.7, 4.8 ПДР, що свідчить про грубу необережність потерпілої, що призвела до заподіяння шкоди.

Таким чином, суд приходить до висновку, що внаслідок дорожньо-транспортної пригоди позивачу заподіяно моральної шкоди, оскільки це призвело до зміни способу життя і спілкування з оточуючими, інших втратах психологічного характеру, зокрема, у фізичних та моральних стражданнях внаслідок заподіяних тілесних ушкоджень, тривалого лікування. Разом з тим, з урахуванням конкретних обставин справи, суті позовних вимог, негативних наслідків, що настали в результаті дій відповідача, грубої необережності потерпілої, що призвела до заподіяння шкоди, суд вважає, що розумним та обґрунтованим є розмір моральної шкоди у 5 000 грн.

У частині вирішення питання щодо визначення субєкта відповідальності за завдану шкоду суд приходить до таких висновків.

Відповідно до положень ст. 1179 ЦК України неповнолітня особа (у віці від чотирнадцяти до вісімнадцяти років) відповідає за завдану нею шкоду самостійно на загальних підставах; у разі відсутності у неповнолітньої особи майна, достатнього для відшкодування завданої нею шкоди, ця шкода відшкодовується в частці, якої не вистачає, або в повному обсязі її батьками (усиновлювачами) або піклувальником, якщо вони не доведуть, що шкоди було завдано не з їхньої вини.

Наведені правові норми свідчать про обов'язок батьків відшкодувати шкоду у разі відсутності (недостатності) у неповнолітнього майна для відшкодування шкоди та якщо вони не довели, що шкоди завдано не з їх вини.

Позивачем не надано доказів відсутності у неповнолітнього ОСОБА_2 майно, належного йому на праві власності, та відсутності інших доходів.

За таких обставин суд приходить до висновку про стягнення завданої шкоди саме з неповнолітнього ОСОБА_2, що не позбавляє позивача права звернення до суду з позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_4 у разі відсутності у неповнолітнього майна, достатнього для відшкодування завданої ним шкоди або недостатності такого майна.

Відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати пропорційно до задоволених вимог.

Таким чином, розмір витрат на правову допомогу, які підлягають стягненню з відповідача на користь позивача, складає :

(5338,14 грн. Х 100%) : 45870,48 грн. = 12% (12 % Х 5500):100 % = 660 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 10, 60, 61, 88, 212, 214-215, 218 ЦПК України,

вирішив:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 169,07 грн. майнової та 5 000 грн. моральної шкоди, 20,27 грн. витрат на правову допомогу, всього 5 189,34 грн.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Полтавської області через Полтавський районний суд протягом 10 днів з моменту проголошення шляхом подачі апеляційної скарги, а особою, яка не була присутня при проголошенні судового рішення - у той же строк з моменту отримання копії цього рішення.

Суддя: ОСОБА_5