У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 серпня 2015 року м. Київ

Суддя Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ Маляренко А.В., розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 10 червня 2014 року та рішення апеляційного суду м. Києва від 27 травня 2015 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» до ОСОБА_4, ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором та звернення стягнення на предмет іпотеки,

в с т а н о в и в :

Заочним рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 10 червня 2014 року позов задоволено частково. Стянуто з ОСОБА_5 на користь ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» заборгованість за кредитним договором в розмірі 657 021 грн 23 коп. Вирішено питання про розподіл судових витрат. В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Рішенням апеляційного суду м. Києва від 27 травня 2015 року заочне рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 10 червня 2014 року у частині відмови у задоволенні позовних вимог про звернення стягнення на предмет іпотеки скасовано та ухвалене нове рішення про задоволення у цій частині позовних вимог частково. У рахунок погашення заборгованості з ОСОБА_4 за кредитним договором № від 25 грудня 2007 року, в розмірі 82 212,34 доларів США, що за курсом НБУ складає 657 021 грн коп., та складається з заборгованості за кредитом у розмірі 34 425,05 доларів США, що за курсом НБУ становить 275 159 грн 42 коп., заборгованості за відсотками у і розмірі 13 787,29 доларів СІЛА, що за курсом НБУ становить 110 201 грн 81 коп. та пені за прострочення кредиту та відсотків в розмірі 34 000,00 доларів США, що за курсом НБУ становить 271 660 грн 00 коп., звернути стягнення на предмет іпотеки квартиру АДРЕСА_1, яка належить ОСОБА_2 на праві приватної власності на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого 15 квітня 1993 року Дніпровською районною державною адміністрацією, згідно з розпорядженням від 15 квітня 1993 року №650, зареєстровано 25 квітня 1993 року в м. Києві Київським міськбюро техінвентаризації в реєстровій книзі за реєстровим номером 2194, шляхом продажу на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження передбаченої Законом України «Про виконавче провадження», за початковою ціною продажу предмета іпотеки для його подальшої реалізації на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки проведеної суб'єктом оціночної діяльності незалежним експертом на стадії оцінки нерухомого майна під час проведення виконавчих дій. В іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін.

У касаційній скарзі ОСОБА_2, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанцій та направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Разом з тим, заявник подав касаційну скаргу з пропуском строку на касаційне оскарження, встановленого чинним законодавством, проте ним подано клопотання про поновлення цього строку з посиланням на те, що строк пропущено з поважних причин.

Відповідно до ч. 2 ст. 325 ЦПК України <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_2117/ed_2012_12_01/pravo1/T041618.html?pravo=1>, у разі пропущення строку на касаційне оскарження, з причин, визнаних поважними, суддя касаційної інстанції за заявою особи, яка подала касаційну скаргу, може поновити цей строк.

Наведені у клопотанні доводи свідчать про поважність причин пропуску процесуального строку на касаційне оскарження.

За таких обставин клопотання про поновлення строку на касаційне оскарження судових рішень слід задовольнити.

Проте, у відкритті касаційного провадження у справі слід відмовити з таких підстав.

Відповідно до п. 5 ч. 4 ст. 328 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті касаційного провадження, якщо касаційна скарга є необґрунтованою і викладені у ній доводи не викликають необхідності перевірки матеріалів справи.

Апеляційний суд, скасовуючи рішення суду першої інстанції у частині, правильно встановив характер правовідносин сторін у справі та застосував норми матеріального права, які регулюють ці правовідносини, вирішив спір з урахуванням меж заявлених позовних вимог та конкретних обставин справи на підставі наданих сторонами доказів з дотриманням норм процесуального права.

Доводи касаційної скарги щодо незастосування положень закону України "Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті" не заслуговують на увагу, оскільки норми Закону не позбавлє позивача права звернутися до суду з вимогою про звернення стягнення на майно.

Верховний Суд України своєю постановою у справі 6-57цс15 зробив висновок про те, що установлений Законом України "Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті" мораторій на стягнення майна, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті, не передбачає втрату кредитором права на звернення стягнення на предмет іпотеки (застави) у випадку невиконання боржником зобов'язань за договором, а лише тимчасово забороняє примусово стягувати (відчужувати без згоди власника).

Згідно ч.2 ст. 337 ЦПК України не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення з одних лише формальних міркувань.

Доводи касаційної скарги та зміст оскаржуваних рішень не дають підстав для висновку, що судом при розгляді справи були допущені порушення норм матеріального чи процесуального права, які відповідно до ст. ст. 338-341 ЦПК України є підставами для скасування судового рішення.

Керуючись п. 5 ч. 4 ст. 328 ЦПК України

у х в а л и в:

Поновити ОСОБА_2 строк на касаційне оскарження рішення дарницького районного суду м. Києва від 10 червня 2014 року та рішення апеляційного суду м. Києва від 27 травня 2015 року.

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_2 на рішення дарницького районного суду м. Києва від 10 червня 2014 року та рішення апеляційного суду м. Києва від 27 травня 2015 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» до ОСОБА_4, ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором та звернення стягнення на предмет іпотеки, відмовити.

Додані до скарги матеріали повернути заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Вищого спеціалізованого

суду України з розгляду цивільних А.В. Маляренко

і кримінальних справ