Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 серпня 2015 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Рівненської області у складі: головуючого Буцяка З.І.,

суддів Боймиструка С.В., Гордійчук С.О.;

секретар судового засідання Демчук Ю.Ю.,

з участю представника відповідача,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні апеляційного суду в м. Рівному цивільну справу за апеляційною скаргою Управління капітального будівництва Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України на рішення Рівненського міського суду від 12 березня 2015 року у справі за позовом Управління капітального будівництва Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України до ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної шкоди,

в с т а н о в и л а :

26 січня 2015 року Управління капітального будівництва Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України звернулося в суд з позовом до ОСОБА_1 про відшкодування 850 грн. матеріальної шкоди.

Рішенням Рівненського міського суду від 12 березня 2015 року в задоволенні позову відмовлено.

В поданій на це рішення апеляційній скарзі позивач посилався на те, що відповідно до законодавства (ст.ст. 15, 120, 131, 152 Податкового кодексу України) відокремлений підрозділ, до числа яких відносився і очолюваний відповідачем Комітет технічного нагляду за будівництвом Рівненської області та міста Рівне Управління капітального будівництва Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України, є платником податків та зобов'язаний подати до податкового органу за своїм місцезнаходженням розрахунок податкових зобов'язань щодо сплати консолідованого податку. Зазначений розрахунок завіряється підписами керівника і головного бухгалтера головного підприємства та керівника відокремленого підрозділу.

В період, коли Комітет технічного нагляду очолював відповідач ОСОБА_1, цим відокремленим підрозділом була допущена заборгованість з податку на прибуток у розмірі 850 грн., що стверджується податковим повідомленням - рішенням від 5 листопада 2013 року № , де зазначається, що актом перевірки від 23 жовтня 2013 року № 776/17-16-22-03/36375825 встановлено порушення за платежем з податку на прибуток підприємств і організацій, що перебувають у державній власності, у сумі 850 грн. Крім того, від ДПІ у м. Рівному ГУ Міндоходів у Рівненській області надійшла податкова вимога від 26 листопада 2013 року № 53-22, в якій зазначено, що станом на 25 листопада 2013 року сума податкового боргу Комітету технічного нагляду за узгодженими грошовими зобов'язаннями становить 850 грн.

За неподання податкової звітності у строки, визначені законодавством або її затримку відповідальність платника податку передбачена п. 120.1 ст. 120 Податкового кодексу України.

Згідно з актом про результати позапланової виїзної документальної перевірки Комітету технічного нагляду за будівництвом Рівненської області та м. Рівного УКБ Мінжитлкомунгоспу України з питань дотримання вимог податкового валютного та іншого законодавства за період з 1 липня 2010 року по 31 грудня 2012 року ДПІ за неподання Комітетом податкових декларацій (розрахунків податкових зобов'язань щодо сплати консолідованого податку) за 2010 рік, 1 квартал 2011, 2 квартал 2011 року, 3 квартал 2012 року було нараховано грошові зобов'язання.

Таким чином, Комітетом технічного нагляду за будівництвом Рівненської області та міста Рівне УКБ Мінжитлкомунгоспу України в особі його тодішнього керівника ОСОБА_1 були проігноровані вимоги Податкового кодексу України щодо подання у відповідні терміни цим відокремленим структурним підрозділом розрахунків податкових зобов'язань стосовно сплати консолідованого податку.

Такі обставини підтверджують факт бездіяльності керівника Комітету ОСОБА_1 у забезпеченні вчасного подання податкової звітності, за що контролюючим органом було нараховано штрафні санкції у розмірі 850 грн., які змушений був сплатити позивач та у зв'язку з чим державному підприємству УКБ Мінрегіону України як госпрозрахунковій організації було завдано матеріальної шкоди.

Покликаючись на ці обставини, позивач рішення місцевого суду вважав незаконним та необґрунтованим і просив апеляційний суд його скасувати й ухвалити у справі нове рішення про задоволення його позову.

В запереченні на апеляційну скаргу відповідач рішення місцевого суду вважав законним та обґрунтованим і просив апеляційний суд залишити його без змін, а подану апеляційну скаргу відхилити.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення осіб, які беруть участь у справі і з'явилися в судове засідання, перевіривши подані докази та доводи апелянта, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Частиною 1 ст. 303 ЦПК України встановлено, що під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

З оскаржуваного рішення вбачається, що відмовляючи позивачу у задоволенні позову, місцевий суд виходив з недоведеності позовних вимог.

Проте погодитися повністю з таким висновком суду першої інстанції колегія суддів не може.

Відповідно до ч. 1 ст. 96 ЦК України юридична особа самостійно відповідає за своїми зобов'язаннями.

Статтею 138 КЗпП України передбачено, що для покладення на працівника матеріальної відповідальності за шкоду власник або уповноважений ним орган повинен довести наявність умов, передбачених статтею 130 цього Кодексу.

Виходячи зі ст. 130 КЗпП України працівники несуть матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації внаслідок порушення покладених на них трудових обов'язків.

З матеріалів, доданих позивачем до апеляційної скарги, безспірно вбачається, що позивач як юридична особа звернувся в суд із позовом до відповідача, в якому просив суд відшкодувати йому матеріальну шкоду, якої він зазнав унаслідок сплати штрафних санкцій у сумі 850 грн. у зв'язку з неподанням Комітетом технічного нагляду за будівництвом Рівненської області та міста Рівне Управління капітального будівництва Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України, який очолював відповідач, податкових звітів про використання Комітетом коштів неприбуткових установ й організацій за 2010 рік, І та ІІ квартали 2011 року, ІІІ кварта 2012 року та 2012 рік (а. с. 82, 85).

Таким чином, у даній справі йдеться про відшкодування відповідачем шкоди, яку ОСОБА_1 як працівник позивача заподіяв позивачу внаслідок неналежного виконання покладених на нього трудових обов'язків.

У поданій позовній заяві та інших поясненнях позивач визнав, що завдану відповідачем шкоду він виявив 5 листопада 2013 року, коли отримав відповідне податкове повідомлення (а. с. 2).

Проте до суду із даним позовом до ОСОБА_1 про відшкодування 850 грн. матеріальної шкоди позивач звернувся лише 19 січня 2014 року або більше як через 1 рік та два місяці (а. с. 1, 33).

Між тим, частиною 3 статті 233 КЗпП України передбачено, що для звернення власника або уповноваженого ним органу до суду в питаннях стягнення з працівника матеріальної шкоди, заподіяної підприємству, установі, організації, встановлюється строк в один рік з дня виявлення заподіяної працівником шкоди.

Поважних причин недотримання встановленого законом річного строку звернення до суду за вирішенням трудового спору позивач суду не навів та суд про його поновлення не просив.

Пропуск без поважних причин строків звернення до суду, що передбачені ст. 233 КЗпП України, є самостійною підставою для відмови в позові.

З урахуванням викладеного рішення місцевого суду не у повній мірі відповідає вимогам ст. 213 ЦПК України, через що підлягає частковому скасуванню.

На підставі викладеного та керуючись ст. 233 КЗпП України, ст.ст. 10, 11, 60, 303, 304, 307, 313, 314, 316, 317 ЦПК України, колегія суддів

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу Управління капітального будівництва Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України задовольнити частково.

Рішення Рівненського міського суду від 12 березня 2015 року частково скасувати.

Управлінню капітального будівництва Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України у задоволенні позову до ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної шкоди відмовити.

Рішення Апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення. Воно може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий

Судді: