Справа № 463/1397/14 Головуючий у 1 інстанції: Грицко Р.Р.
Провадження № 22-ц/783/5238/15 Доповідач в 2-й інстанції: ОСОБА_1 С. М.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 грудня 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючої - судді Копняк С.М.,

суддів - Кабаля І.І., Монастирецького Д.І.,

секретаря - Юзефович Ю.І.,

з участю представника апелянта - ОСОБА_2, позивача - ОСОБА_3, представника позивача - ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_5, ОСОБА_6 на рішення Личаківського районного суду м. Львова від 16 червня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_6, ОСОБА_5 про виділ в натурі частки у спільній частковій власності та за позовом ОСОБА_6, ОСОБА_5 до ОСОБА_3 про захист права власності, здійснення права користування та розпорядження горищем, -

в с т а н о в и л а:

Оскаржуваним рішенням позовні вимоги ОСОБА_3 до ОСОБА_6, ОСОБА_5 про виділ в натурі частки у спільній частковій власності та за позовом ОСОБА_6, ОСОБА_5 до ОСОБА_3 про захист права власності, здійснення права користування та розпорядження горищем - задоволено.

Виділено в натурі та визнано за нею право власності на приміщення будинковолодіння за адресою: м. Львів вул. Березова, 23, що становлять 6/25 ідеальних часток у праві власності (24%), вказані у Технічному паспорті (виготовленому ОКП ЛОР "Бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки" станом на 30.04.2013 року) під індексами:

І поверх:

- "1-1" тамбур, площею 5,20 кв.м.;

- "1-2" сходи, площею 8,10 кв.м.;

- "1-3" суміщений санвузол, площею 4,20 кв.м.;

- "1-5" кухня, площею 8,30 кв.м.;

- "1-6" житлова кімната, площею 16,20 кв.м.

Мезонін:

- "1-9" сходи, площею 6,20 кв.м.;

- "1-10" вбиральня, площею 1,40 кв.м.;

- "1-11" кухня, площею 8,40 кв.м;

- "1-12" житлова кімната, площею 13,80 кв.м.;

- "1-13" житлова кімната, площею 8,80 кв.м.;

- сходи.

Півпідвал:

- "VII" підвал, площею 7,10 кв.м.;

- "VIII" підвал, площею 7,30 кв.м;

- вхід в підвал;

- "№ 1" ворота (металеві);

- "№ 5" хвіртка (металева);

- "№ 6" замощення (асф./бетон);

- горище.

Виділено ОСОБА_5, ОСОБА_6 в натурі та визнано за ними право власності на приміщення будинковолодіння за адресою: м.Львів вул.Березова, 23, що становлять 4/25 ідеальних часток у праві власності (16%), по 4/50 кожному, вказані у Технічному паспорті (виготовленому ОКП ЛОР "Бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки" станом на 30.04.2013 року) під індексами:

Півпідвал:

- "V" кухня, площею 4,80 кв.м.;

- "І" коридор, площею 5,0 кв.м.;

- "VI" суміщений санвузол, площею 3,50 кв.м.;

- "ІІІ" підвал, площею 19,60 кв.м;

- "IV" житлова кімната, площею 11,90 кв.м.;

- "ІІ" житлова кімната, площею 10,70 кв.м.

Перший поверх:

- "1-8" житлова кімната, площею 12,90 кв.м.;

- "1-7" житлова кімната, площею 20,20 кв.м.;

- "№ 3" ворота (металеві);

- "№ 2" огорожа (металева сітка);

- "№ 4" хвіртка (металева).

Виділено ОСОБА_5 в натурі та визнано за ним право власності на приміщення будинковолодіння за адресою: м. Львів вул. Березова, 23, що становлять 15/25 ідеальних часток у праві власності (60%), вказані у Технічному паспорті (виготовленому ОКП ЛОР "Бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки" станом на 30.04.2013 року) під індексами:

Півпідвальні приміщення:

- "1-14", коридор, площею 4,80 кв.м.;

- "1-15" сходи, площею 6,60 кв.м.;

- "1-17" житлова кімната, площею 13,0 кв.м.

Перший поверх:

- "1-16" сходи, площею 6,50 кв.м.;

- "1-18" житлова кімната, площею 18,40 кв.м.;

- балкон;

- "В" гараж, площею 39,8 кв.м.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_5 грошову компенсацію за відхилення від ідеальних часток у спільній частковій власності у розмірі 7919,00 гривень (сім тисяч дев»ятсот девя»ятнадцять гривень 00 копійок).

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_5 та ОСОБА_6 в рівних частках грошову компенсацію за відхилення від ідеальних часток у спільній частковій власності у розмірі 2112,0 гривень (дві тисячі сто дванадцять гривень 00 копійки).

Вирішено припинити право спільної часткової власності ОСОБА_3 на приміщення, будівлі та споруди будинковолодіння за адресою: м. Львів, вул. Березова,23, у зв»язку із виділенням ОСОБА_3 в натурі частки у спільній частковій власності.

У задоволенні позову ОСОБА_6, ОСОБА_5 до ОСОБА_3 про захист права власності шляхом поділу приміщень горища між учасниками спільної часткової власності будинку відмовлено за безпідставністю вимог.

Вирішено питання судових витрат.

Рішення Личаківського районного суду м. Львова від 16 червня 2015 року оскаржили ОСОБА_5 та ОСОБА_6

В обґрунтування апеляційної скарги посилаються на те, що оскаржуване рішення прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права, а відтак є таким, що підлягає скасуванню.

Зазначають, що ухвалою Личаківського районного суду м. Львова від 14 лютого 2013 року в справі №2/463/622/2013 року визнано мирову угоду між сторонами. Однак, судом першої інстанції при ухваленні оскаржуваного рішення не взято до уваги п.п. 1,7,10, 11 даної ухвали. Так, станом на розгляд справи в них існував єдиний технічний паспорт на житловий будинок №23 по вул.Березовій у м. Львові, з визначенням розміру часток власності, датований 14 липня 2008 року. Відповідно до ухвали Личаківського районного суду м.Львова від 29 травня 2013 року, їм як кожному співвласнику, був виданий технічний паспорт. Відповідно до п.1 мирової угоди від 12 лютого 2013 року ОСОБА_3 претендувала на ? частини горища. Нею ніколи не ставилось питання, що горище знаходиться в незадовільному стані, відповідно і про те, що слід припинити їхню частку на горище.

Мотивують свої вимоги також і тим, що на даний час вони не мають доступу до горища, виділ горища ОСОБА_3 позбавив їх можливості відремонтувати дах, що нищить їхню приватну власність. Крім того, судом не взято до уваги, а ні скарга, яка подана на експерта, а також технічні висновки експерта ОСОБА_7

Просять рішення Личаківського районного суду м. Львова від 16 червня 2015 року скасувати та ухвалити нове рішення по суті позовних вимог.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників судового процесу, перевіривши матеріали справи, межі і доводи апеляційної скарги, колегія суддів погоджується з правильністю висновків суду першої інстанції, оскільки вони зроблені на підставі правильно встановлених існуючих правовідносин між сторонами, а доводи апеляційної скарги правильності оскаржуваного рішення не спростовують. До такого висновку колегія суддів дійшла з врахуванням наступних обставин.

За приписами ч.1 ст. 303 ЦПК України, апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до ст.213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно із ст.214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Пленум Верховного Суд України у п.11 Постанови «Про судове рішення у цивільній справі» від 18 грудня 2009 року №11 роз»яснив, що у мотивувальній частині рішення слід наводити дані про встановлені судом обставини, що мають значення для справи, їх юридичну оцінку та визначені відповідно до них правовідносини, а також оцінку всіх доказів.

Колегія суддів вважає, що оскаржуване рішення в повній мірі відповідає зазначеним вимогам.

Відповідно до положень ст. ст. 11, 15 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданих відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Права та обов»язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства. Кожна особа має право на судовий захист.

На підставі ст. ст. 10, 60, 61 ЦПК України кожна сторона зобов»язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Обставини визнані сторонами, не підлягають доказуванню. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно положень ст. ст. 57, 64 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інші обставини, які що мають значення для вирішення справи. Письмовими доказами є будь-які документи, акти, довідки, листування службового або особистого характеру або витяги з них, що містять відомості про обставини, які мають значення для справи. Письмові докази, як правило, подаються в оригіналу.

Судом встановлено, що будинок № 23 на вул. Березовій в м. Львові разом із усіма господарськими спорудами належить на праві спільної часткової власності сторонам у справі ОСОБА_3 - 6/25 ідеальних часток, ОСОБА_5 - 4/50 та 15/25 ідеальних часток, та ОСОБА_6 - 4/50 ідеальних часток.

Згідно із ч. ч. 1, 2, 3 ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою.

Співвласники можуть домовитися про порядок володіння, користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності.

Ухвалою Личаківського районного суду м. Львова від 14.02.2013 року (а.с.13-15), визнано мирову угоду по справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_6, ОСОБА_5 про усунення перешкод в користуванні приміщенням, та зустрічним позовом ОСОБА_5, ОСОБА_6 до ОСОБА_3, третьої особи ОКП ЛОР "БТІ та ЕО" про усунення перешкод, визначення реальних часток у нерухомому майні, згідно якої сторони домовились про реальний розподіл житлового будинку №23 на вул. Березовій в м. Львові у частках, відповідно до реально займаних та використовуваних ними приміщень у вказаному вище будинку і визнали частки згідно "Висновку" ОКП ЛОР "БТІ та ЕО" №1/30854 від 24.12.2012 року, а саме: за ОСОБА_3 - 24%, або 6/25 будинку; за ОСОБА_5 та ОСОБА_6 - 16% або 4/25 будинку; за ОСОБА_5 - 60% або 15/25 будинку.

Відповідно до вказаного розподілу ОСОБА_3 стало належати на праві приватної власності 24% або 6/25 від усього будинку №23 на вул. Березовій в м.Львові, у складі наступних приміщень:

І поверх: приміщення за індексами: "1-1" (тамбур), площею 5,20 м.кв.; "1-2" (сходи), площею 8,10 м.кв.; "1-3" (суміщений санвузол), площею 4,20 м.кв.; "1-5" (кухня) площею 8,30 м.кв.; "1-6" (житлова кімната) площею 16,20 м.кв.

Мезонін: приміщення за індексами: "1-9" (сходи), площею 6,20 кв.м.; "1-10" (вбиральня), площею 1,40 кв.м.; "1-11" (кухня), площею 8,40 кв.м.; "1-12" (житлова кімната) площею 13,80 кв.м.; "1-13" (житлова кімната) площею 8,80 кв.м.; сходи.

Півпідвал: приміщення за індексом "VIІ" (підвал), площею 7,10 м.кв.; приміщення за індексом "VІІІ" (підвал), площею 7,30 м.кв.; вхід в підвал.

ОСОБА_5 та ОСОБА_6 стало належати на праві приватної власності 16% або 4/25 від усього будинку №23 на вул.Березовій в м.Львові, тобто по 4/50 частки кожному, зокрема, ОСОБА_5 - 4/50 частки даного будинку, ОСОБА_6 - 4/50 цього ж будинку у складі наступних приміщень:

Півпідвал: Приміщення: "V" (кухня), площею 4,80 кв.м., Приміщення "І" (коридор), - площею 5,0 кв.м., приміщення "VІ" (суміщений санвузол), - площею 3,50 кв.м., приміщення "ІІІ" (підвал), - площею 19,60 к.в.м., приміщення "ІV" (житлова кімната), - площею 11,90 кв.м., приміщення "ІІ" (житлова кімната), - площею 10,70 кв.м.

Перший поверх: приміщення "18" (житлова кімната), площею 12,90 кв.м., приміщення "17" (житлова кімната), площею 20,20 кв.м.

Крім цього, ОСОБА_5 стало належати на праві приватної власності 60% або 15/25 від усього будинку №23 на вул.Березовій в м.Львові, у складі наступних приміщень:

Півпідвальні приміщення: приміщення "114" (коридор), площею 4,80 кв.м., приміщення "115" (сходи), площею 6,60 кв.м., приміщення "117" (житлова кімната), площею 13,0 кв.м.

Перший поверх: приміщення "116" (сходи), площею 6,50 кв.м., приміщення "118" (житлова кімната), площею 18,40 кв.м., балкон, приміщення "В" (гараж), площею 39,8 кв.м.

На підставі ухвали Личаківського районного суду м.Львова від 14 лютого 2013 року, сторонами у справі 06.04.2013 року було здійснено державну реєстрацію прав власності на будинок №23 на вул.Березовій в м.Львові (т.1 а.с.16-27) у відповідності до належних їм ідеальних часток.

Однак, як вбачається із Технічного паспорта на будинок №23 на вул. Березовій в м. Львові, виготовленого ОКП ЛОР "Бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки" 30 квітня 2013 року (а.с.28-34), до складу будинку №23 на вул. Березовій в м. Львові, в об»ємі мезоніну будинку, входять приміщення горища, які при розподілі приміщень будинку між його співвласниками у відповідності до належним їм у праві власності часток, не були враховані умовами мирової угоди.

Також встановлено, що на даний час позивач ОСОБА_3, як власник 6/25 ідеальних частин будинку виявила бажання припинити право спільної часткової власності з іншими співвласниками будинковолодіння № 23 на вул.Березовій в м.Львові, шляхом виділення їй у власність частини приміщень будинку, що перебувають у її власності на підставі ухвали суду від 14.02.2013 року, а також приміщень горища.

Положеннями ч.1 ст. 364 ЦК України передбачено право співвласника на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності.

При цьому, в ч. 3 ст. 364 ЦК України визначено, що у разі виділу співвласником у натурі частки із спільного майна для співвласника, який здійснив такий виділ, право спільної часткової власності на це майно припиняється. Така особа набуває право власності на виділене майно, і у випадку, встановленому законом, таке право підлягає державній реєстрації.

Як зазначено у п. 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 04 жовтня 1991 року № 7 "Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок", в спорах про поділ будинку в натурі учасникам спільної часткової власності на будинок може бути виділено відокремлену частину будинку, яка відповідає розміру їх часток у праві власності.

Якщо виділ технічно можливий, але з відхиленням від розміру часток кожного власника, суд з врахуванням конкретних обставин може провести його зі зміною у зв'язку з цим стосовно до ст.119 ЦК ідеальних часток і з присудженням грошової компенсації учаснику спільної власності, частка якого зменшилась.

Правовою позицією Верховного Суду України у постанові від 03 квітня 2013 року у справі № 6-12цс13, яка підлягає врахуванню іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні аналогічних норм права у відповідності до положень ст.360-7 ЦПК України визначено, що якщо виділ (поділ) технічно можливий, але з відхиленням від розміру ідеальних часток співвласників з урахуванням конкретних обставин, поділ (виділ) може бути проведений зі зміною ідеальних часток і присудженням грошової компенсації співвласнику, частка якого зменшилась.

Отже, висновки суду першої інстанції, що визначальним для виділу частки або поділу будинку в натурі, який перебуває у спільній частковій власності, є не порядок користування будинком, а розмір часток співвласників та технічна можливість виділу частки або поділу будинку відповідно до часток співвласників є вірними.

Також є вірними і висновки суду першої інстанції, що, оскільки, учасники спільної часткової власності мають рівні права стосовно спільного майна пропорційно до своєї частки в ньому, суд, здійснюючи поділ майна в натурі (виділ частки), повинен передати співвласнику частки житлового будинку та нежитлових приміщень, яка відповідає розміру й вартості його частки, якщо це можливо без завдання неспівмірної шкоди господарському призначенню будівлі. Під неспівмірною шкодою господарського призначення слід розуміти суттєве погіршення технічного стану житлового будинку, перетворення в результаті переобладнання житлових приміщень у нежитлові, надання в рахунок частки приміщень, які не можуть бути використані як жилі через невеликий розмір площі або через неможливість їх використання (відсутність денного світла тощо).

У тих випадках, коли в результаті поділу (виділу) співвласнику передається частина житлового будинку, яка перевищує його частку, суд стягує з нього відповідну грошову компенсацію й зазначає в рішенні про зміну часток у праві власності на будинок.

Встановлено, що будинок №23 на вул. Березовій в м. Львові обладнаний двома окремими входами, кухнями та санвузлами, в такому наявні окремі вузли обліку електричної енергії, води та газу, які самостійно функціонують та обліковують використані співвласниками енергоносії та воду.

Крім цього, як вбачається із поверхового плану (т.1 а.с.32), і вказані обставини не заперечують відповідачі ОСОБА_5 та ОСОБА_6, усі приміщення горища розміщені в одній площині та є дотичними виключно до приміщень мезоніну, що за умовами мирової угоди перебувають у власності позивача ОСОБА_3 Доступ до цих приміщень, інакше ніж через приміщення мезоніну, що перебувають у власності позивача, є неможливий. На горищі відсутнє технічне обладнання, яке призначене для забезпечення потреб власників будинку, а також для забезпечення експлуатації та технічного обслуговування житлового будинку в цілому.

Згідно з висновком судової будівельно-технічної експертизи від 23 грудня 2014 року № 4213 (т.1 а.с.219-225), з врахуванням уточнень здійснених експертом ОСОБА_8 в ході її допиту в судовому засіданні в режимі відеоконференції та наданих письмових пояснень в частині індексів приміщень позначених на поверховому плані, вбачається, що з технічної точки зору можливо виділити ОСОБА_3 6/25 частин від усього будинковолодіння №23 на вул. Березовій в м.Львові в складі приміщень визначених їй ухвалою Личаківського районного суду м.Львова від 14.02.2013 року: на І поверсі - "1-1" тамбур, площею 5,20 кв.м.; "1-2" сходи, площею 8,10 кв.м.; "1-3" суміщений санвузол, площею 4,20 кв.м.; "1-5" кухня, площею 8,30 кв.м.; "1-6", житлова кімната, площею 16,20 кв.м.; в Мезоніні: "1-9" сходи, площею 6,20 кв.м.; "1-10" вбиральня, площею 1,40 кв.м.; "1-11" кухня, площею 8,40 кв.м; "1-12" житлова кімната, площею 13,80 кв.м.; "1-13" житлова кімната, площею 8,80 кв.м.; сходи; у Півпідвалі: "VII" підвал, площею 7,10 кв.м.; "VIII" підвал, площею 7,30 кв.м; вхід в підвал; "№ 1" ворота (металеві); "№ 5" хвіртка (металева); "№ 6" замощення (асф./бетон); а також приміщень горища.

Експерт в судовому засіданні в суді першої інстанції зазначила, що внаслідок такого виділу, дійсно до позивача перейде право власності на приміщення, що за своєю площею перевищують належну їй у праві власності на будинковолодіння частку, а відтак позивачем підлягає сплата іншим співвласникам будинковолодіння компенсація за невідповідність часток в розмірах: ОСОБА_5 - 7919,0 грн., ОСОБА_3 - 3167,0 грн., ОСОБА_5 та ОСОБА_6 - 2112,0 грн.

Крім цього зазначила, що доступ до горища будинку є тільки з приміщень мезоніну, які належать ОСОБА_3, по своїй суті ці приміщення горища являються невеликими за розмірами приміщеннями з обмеженими можливостями їх використання, неможливістю їх переобладнання для користування усіма співвласниками будинку без погіршення технічного стану будинку, а тому такі, з мето забезпечення належної експлуатації даху та його покриття підлягають виділенню позивачу ОСОБА_3

Даний висновок в суді апеляційної інстанції підтвердила і експерт ОСОБА_9

За таких обставин, вірними є висновки суду першої інстанції, що оскільки здійснення виділу у власність ОСОБА_3 частини приміщень та об»єктів будинковолодіння № 23 на вул. Березовій в м. Львові у запропонований нею спосіб є технічно можливо, основна частина приміщень та об»єктів цього будинковолодіння уже належать їй за умовами мирової угоди визнаної судом, а приміщення горища розташовані в об»ємі мезоніну, доступ до яких можливий виключно через приміщення належні на праві власності позивачу, і переобладнання цих приміщень для спільного доступу співвласників будинку неможливий без погіршення технічного стану будинку, тому позовні вимоги ОСОБА_3 є підставними.

При цьому, суд першої інстанції вірно прийшов до висновку і про те, що об»єм виділених у власність позивача приміщень та об»єктів не відповідають розміру і вартості частки позивача у власності на будинковолодіння, однак з врахуванням того, що проведення виділу приміщень будинку у інший спосіб без завдання неспівмірної шкоди господарському призначенню будівлі є неможливий, а тому позов слід задоволити у повному об»ємі, визнавши право власності за позивачем на зазначені приміщення та обєкти у спірному будинковолодінні із стягненням на користь відповідачів грошової компенсації за відхилення від ідеальних часток при здійсненні виділу майна із спільної часткової власності.

Внаслідок виділу у приватну власність частини приміщень та об»єктів будинковолодіння № 23 на вул. Березовій в м. Львові право спільної часткової власності ОСОБА_3 у вказаному майні припиняєтся.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_3, суд прийшов до вірного висновку про необґрунтованість та безпідставність позовних вимог ОСОБА_6 та ОСОБА_5, виходячи з наступного.

У відповідності до ч.1 ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Способи захисту цивільних прав та інтересів визначені ст.16 ЦК України.

Крім цього, у відповідності до ч.3 ст.10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Встановлено, що відповідачі ОСОБА_6 та ОСОБА_5, заявляючи свої позовні вимоги про захист права власності чітко не визначили перед судом першої інстанції та не визначили в суді апеляційної інстанції в чому саме полягає порушення позивачем ОСОБА_3 їхнього права власності та не обрали у відповідності до положень ст.16 ЦК України належного способу захисту порушеного права.

В той же час їх посилання на ту обставину, що внаслідок звернення до суду позивача ОСОБА_3 із позовом про виділення приміщень горища у її приватну власність, не може свідчити про порушення нею права власності відповідачів на це майно, оскільки право на звернення до суду є конституційним правом позивача і оцінка з приводу даного правового спору буде надана судом, а доказів про те, що позивачем вчинялися інші дії, які призвели до порушення прав відповідачів, як співвласників будинковолодіння ними не наведено. При цьому судом вірно враховано, що саме за умовами мирової угоди, укладеної в тому числі і відповідачами ОСОБА_6 та ОСОБА_5, приміщення мезоніну відійшли у власність позивача, що унеможливило доступ відповідачів до спірних приміщень горища, і з умовами такого поділу будинку відповідачі погоджувалися.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що вимоги відповідачів про поділ приміщень горища будинку № 23 на вул. Березовій в м. Львові між усіма співвласниками будинковолодіння є безпідставними.

Здійснення поділу майна, що перебуває у спільній частковій власності регулюється положеннями ст. 367 ЦК України, який з врахуванням наведеної судом правової позиції Верховного Суду України у постанові від 03 квітня 2013 р. у справі №6-12цс13 та роз»яснень у п.6 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 04 жовтня 1991 року №7 здійснюється на тих же умовах, що і виділ майна із спільної часткової власності, зокрема, за наявності технічної можливості здійснення такого поділу.

В той же час, горище будинку № 23 на вул. Березовій в м. Львові, в даному випадку, не є приміщеннями загального користування, придатне у використанні для господарських потреб, являють собою декілька невеликих відокремлених одне від одного приміщень невеликої площі, розташованих в об»ємі мезоніну будинку, доступ до яких можливий виключно із приміщень, що перебувають у власності позивача.

При цьому, як вбачається із висновку судової будівельно-технічної експертизи від 23.12.2014 року №4213, а також наданих показів експертом ОСОБА_8 та ОСОБА_10 у судовому засіданні, технічно здійснити поділ приміщень горища будинку № 23 на вул. Березовій в м. Львові між усіма співвласниками будинковолодіння без завдання неспівмірної шкоди господарському призначенню будівлі є неможливий.

Крім цього, в судовому засіданні в суді апеляційної інстанції позивач категорично заперечила можливість надання доступу відповідачам до приміщень горища через приміщення мезоніну, що перебувають у її власності.

За таких обставин, вірними є висновки суду першої інстанції про те, що оскільки у запропонований відповідачами спосіб неможливо здійснити поділ між співвласниками будинку приміщень горища без завдання неспівмірної шкоди господарському призначенню будівлі, що полягає у суттєвому погіршенні технічного стану житлового будинку, завданню шкоди мешканцям будинку та погіршенні умов їх проживання, позовні вимоги відповідачів є безпідставними і в їх задоволенні слід відмовити.

Відмовляючи у задоволенні позову відповідачів, суд не взяв до уваги їхні посилання на проектні пропозиції (т.2 а.с.129-143), а також показання експерта ОСОБА_11 та висновок експертного дослідження про можливість здійснення поділу горища в будинку №23 на вул. Березовій в м. Львові відповідно до поданих проектних пропозицій (т.2 а.с.76-82), оскільки такі дослідження проводилися без участі усіх сторін у справі та без реального огляду предмету дослідження приміщень горища будинку, а відтак не можуть бути визнані судом належними та допустимим доказами у справі. З цих же підстав ці послання не бере до уваги і колегія суддів.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_5, ОСОБА_6 висновків суду першої інстанції не спростовують, оскільки такі є вірними та відповідають нормам як матеріального, так і процесуального права, ґрунтуються на повному та всебічному дослідження поданих суду доказів.

Відповідно до ч.1 ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскаржуване рішення ухвалене судом на підставі наявних у справі доказів. Висновки суду ґрунтуються на аналізі зібраних у справі доказів.

З висновками суду слід погодитись, оскільки ним правильно визначено характер спірних правовідносин та встановлено дійсні обставини справи, вірно застосовано матеріальний закон та дотримана процедура розгляду, передбачена ЦПК України. Підстави для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення Личаківського районного суду м. Львова від 16 червня 2015 року відсутні.

Керуючись ст. ст. 209 ч. 3, 303, 304, 307 ч. 1 п.1, 308, 313, 314, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,-

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5, ОСОБА_6 - відхилити.

Рішення Личаківського районного суду м. Львова від 16 червня 2015 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ухвалою законної сили.

Головуюча Копняк С.М.

Судді: Кабаль І.І.

ОСОБА_12