АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 вересня 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду міста Києва в складі:

головуючого: Головачова Я.В.

суддів: Побірченко Т.І., Поливач Л.Д.

при секретарі: Бугай О.О.

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа: ОСОБА_3, про зміну розміру аліментів, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Печерського районного суду міста Києва від 16 червня 2015 року,

в с т а н о в и л а :

У грудні 2014 року ОСОБА_1 звернулася до суду з указаним позовом, посилаючись на те, що з відповідачем перебувала в зареєстрованому шлюбі, від якого мають сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1. Заочним рішенням Печерського районного суду міста Києва від 24 жовтня 2012 року стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання повнолітнього сина ОСОБА_3 щомісячно в розмірі ј частини від усіх видів його заробітку (доходу), на період навчання, але не довше ніж до досягнення ОСОБА_3 двадцятитрьохрічного віку або припинення навчання, починаючи з 14 вересня 2012 року. В обґрунтування позову зазначала, що на даний час матеріальне становище змінилося, оскільки син продовжує навчання в Київському національному університеті імені Тараса Шевченка та розпочав додаткове навчання на військовій кафедрі цього навчального закладу, а також навчався за кордоном у Франції та у Французькому інституті в Києві. Крім того, значні кошти витрачаються на одяг, харчування, комунальні послуги, витрати на проїзд тощо, у зв'язку з чим позивачу не вистачає грошових коштів на утримання сина та вона змушена брати кошти в борг у банку. А тому стверджувала, що на підставі ст. 193 СК України вона має право на зміну розміру аліментів та визначення аліментів у твердій грошовій сумі.

Посилаючись на викладене, позивач просила суд стягнути з ОСОБА_2 на її користь аліменти в твердій грошовій сумі в розмірі 1700 грн. щомісяця на утримання сина ОСОБА_3, який продовжує навчання, починаючи з дати подання позову та до закінчення навчання чи до досягнення ОСОБА_3 двадцятитрьохрічного віку у зв'язку з тим, яка з цих обставин настане першою; стягнути витрати на навчання на військовій кафедрі в Київському національному університеті імені Тараса Шевченка за контрактом у розмірі 20661 грн. 80 коп. та навчання у Франції, Ніцца в розмірі 21548 грн. 20 коп., оплату за складання іспиту Б-2, Київ у розмірі 760 грн.; заборгованість за комунальні платежі в розмірі 3 431 грн. 32 коп. та овердрафт ПАТ КБ "Приват Банк" в сумі 19 877 грн. 99 коп., а в цілому стягнути 66279 грн. 31 коп.

Рішенням Печерського районного суду міста Києва від 16 червня 2015 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

У поданій апеляційній скарзі ОСОБА_1, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати і ухвалити нове рішення про задоволення позову. Скаржник зазначає, що судом першої інстанції не було враховано, що у позивача значно погіршилося матеріальне становище, відповідно вона не має можливості в належній якості утримувати свого повнолітнього сина, здійснювати оплату за навчання дитини, військової кафедри, оплату інших екзаменів тощо, а тому суд необґрунтовано порушив норму ст. 192 СК України щодо визначення розміру аліментів; також судом не було взято до уваги, що на її утриманні знаходяться похилі батьки, яких вона утримує, та не відобразив це в рішенні суду, як обставину погіршення матеріального стану позивача; крім того, судом допущено порушення норм процесуального права.

ОСОБА_1 в суді апеляційної інстанції підтримала апеляційну скаргу з наведених в ній підстав.

Інші особи, які беруть участь у справі, в суд апеляційної інстанції не з'явилися, про час і місце розгляду справи повідомлені належним чином. З урахуванням положень ч. 2 ст. 305 ЦПК України їх неявка не перешкоджає розглядові справи.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого рішення в цій частині, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Судом установлено, що сторони у справі у період з 16 лютого 1994 року по 19 вересня 1995 року перебували у зареєстрованому шлюбі, від якого мають сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Заочним рішенням Печерського районного суду міста Києва від 24 жовтня 2012 року стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання повнолітнього сина ОСОБА_3 щомісячно в розмірі ј частини від усіх видів його заробітку (доходу), на період навчання, але не довше ніж до досягнення ОСОБА_3 двадцятитрьохрічного віку або припинення навчання, починаючи з 14 вересня 2012 року (а. с. 8-9).

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із того, що позивачем не надано доказів, які б підтверджували виникнення обставин, передбачених ст. 192 СК України, для зміни розміру аліментів, визначених рішенням суду. Крім того, не підлягають задоволенню вимоги позивача в частині стягнення витрат на навчання, заборгованості за комунальні послуги та овердрафту, оскільки такі витрати за своєю правовою природою у розумінні положень ст.ст. 180, 181, 192, 199 СК України не є аліментами, а є додатковими витратами на дитину, передбаченими ст. 185 СК України.

Такий висновок суду є правильним.

За правилами ст. ст. 180, 181 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Відповідно до ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 199 СК України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов'язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в п. 20 постанови від 15 травня 2006 року № 3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" обов'язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов'язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв'язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу.

Разом з тим, з матеріалів справи вбачається, що станом на 1 липня 2015 року ОСОБА_3 був відрахований зі складу студентів Київського національного університету імені Тараса Шевченка, у зв'язку з закінченням терміну навчання (а. с. 123).

Наведені обставини свідчать про те, що підстави для зміни розміру аліментів, визначених заочним рішенням Печерського районного суду міста Києва від 24 жовтня 2012 року, відсутні, оскільки на даний час ОСОБА_3 припинив своє навчання.

Посилання скаржника на те, що судом першої інстанції не було враховано, що у позивача значно погіршилося матеріальне становище, у зв'язку з чим вона не має можливості утримувати свого повнолітнього сина, здійснювати оплату за навчання дитини, військової кафедри, оплату інших екзаменів, а також того, що на її утриманні знаходяться похилі батьки, колегія суддів вважає необґрунтованими та такими, що підлягають відхиленню з урахуванням вищевикладеного.

Що стосується вимог позивача про стягнення витрат на навчання на військовій кафедрі в Київському національному університеті імені Тараса Шевченка та навчання у Франції, заборгованості за комунальні послуги та овердрафт, то суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що такі витрати за своєю правовою природою у розумінні положень ст.ст. 180, 181, 192, 199 СК України не є аліментами, а є додатковими витратами на неповнолітню дитину, передбаченими ст. 185 СК України, та обґрунтовано відмовив у задоволенні позову в цій частині.

Наведені в апеляційній скарзі інші доводине відносяться до тих підстав, з якими процесуальне законодавство пов'язує можливість ухвалення рішення щодо скасування або зміни оскаржуваного судового рішення.

Ураховуючи встановлені судом обставини, рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, що відповідно до ст. 308 ЦПК України є підставою для відхилення апеляційної скарги і залишення рішення суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 313, 314, 315 ЦПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Печерського районного суду міста Києва від 16 червня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили шляхом подання до цього суду касаційної скарги.

Головуючий Я.В. Головачов

Судді: Л.Д. Поливач

Т.І. Побірченко