Провадження № 22-ц/779/572/2015
Головуючий у 1 інстанції Бабій О. М.
Суддя-доповідач Проскурніцький П.І.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 березня 2015 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Івано-Франківської області в складі:

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення пені за прострочення сплати аліментів на утримання дитини, за апеляційними скаргами ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на рішення Івано-Франківського міського суду від 26 березня 2014 року,-

в с т а н о в и л а :

02.12.2013 року ОСОБА_2 звернулася до суду з даним позовом, мотивуючи позовні вимоги тим, що рішенням Апеляційного суду Івано-Франківської області від 17 травня 2011 року змінено рішення Івано-Франківського міського суду та вирішено стягувати з відповідача аліменти на її користь на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_4 в розмірі 600 гривень щомісячно до досягнення сином повноліття, починаючи з 18 жовтня 2010 року. 15 серпня 2011 року Івано-Франківським міським судом видано виконавчий лист про стягнення аліментів з відповідача. В заяві до відділу ДВС позивачкою було вказано спеціальний рахунок, на який слід стягувати аліменти з відповідача. Відповідач, знаючи про рішення суду щодо стягнення з нього аліментів, аж 23.03.2012 року почав сплачувати аліменти на користь позивачки на утримання сина. Відповідач неналежно виконує свій обов'язок по сплаті аліментів на утримання сина, невчасно та не в повному обсязі їх сплачує.

Посилаючись на наведене, та з урахування уточнених позовних вимог, позивачка просила стягнути на свою користь з відповідача пеню за несвоєчасну сплату аліментів в розмірі 35360 грн. та витрати на правову допомогу в розмірі 3000 грн.

Рішенням Івано-Франківського міського суду від 26 березня 2014 року позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 пеню за прострочення сплати аліментів на утримання сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, в розмірі 22000 гривень, витрати на правову допомогу в розмірі 3000 гривень та судовий збір в розмірі 243 грн. 60 коп. В решті позовних вимог відмовлено.

На вказане рішення сторони по справі подали апеляційні скарги.

Так, ОСОБА_2 в своїй апеляційній скарзі посилається на неправильне застосування судом норм матеріального права. Зокрема, апелянт зазначає, що її представником наведено обґрунтований розрахунок заборгованості, який не було спростовано представником відповідача. Висновок суду про зменшення аліментів на тій підставі, що відповідач сплачував аліменти частково, на даний час не працює, на утриманні має малолітнього сина, на думку апелянта, є помилковим, оскільки відповідачем 08.06.2010 року придбано гараж на підставі договору купівлі-продажу, за ним зареєстровано автомобіль марки «Mersedes-Benz 213 CDI», 2007 року випуску, що свідчить про отримання ним неофіційних прибутків. Вважає, що ОСОБА_3 отримує неофіційний дохід, займаючись автомобільними перевезеннями, а від сплати аліментів ухиляється, тому, на думку апелянта, у суду не було підстав для зменшення розміру пені. Крім того, зазначає, що відповідач почав сплачувати аліменти тільки після того, як дізнався про можливість порушення щодо нього кримінальної справи за злісне ухилення від сплати аліментів. З цих підстав просила рішення суду змінити, стягнувши на її користь пеню за прострочення сплати аліментів в розмірі 35360 грн. та сплачений нею судовий збір по справі в повному обсязі.

ОСОБА_3 в поданій апеляційній скарзі посилається на невідповідність висновків суду обставинам справи, неправильність застосування законодавства. Зокрема, апелянт зазначає, що обчислення позивачем суми пені здійснено з порушенням законодавства та судової практики. Посилається на правовий висновок Верховного Суду України, висловлений у постанові від 11.09.2013 року по справі №6-81цс13, згідно якого суд не може послатись тільки на запропонований розрахунок позивача як основу обчислення суми стягнення, а саме суд повинен визначити строк виконання зобов'язання для обчислення пені, розмір несплачених аліментів та самостійно обчислити пеню за кожен місяць окремо, а далі їх сумувати як остаточне стягнення. Однак в рішенні суду про це не йдеться, і не зрозуміло, яку та яким чином обраховану суму пені суд вважає підставною. Вважає, що його вини по

виникненні заборгованості зі сплати аліментів по деяких місяцях не має, оскільки позивачка з метою створення штучної заборгованості закривала рахунок, що унеможливлювало перерахування на нього коштів, а також не має його вини у тому, що справа про стягнення аліментів розглядалась близько 7 місяців і за цей період також виникла заборгованість. Також вказує, що у розрахунку заборгованості позивачкою приховано фактичну суму сплати аліментів по квитанціях (наприклад, за березень 2012 року ним сплачено 6000 грн., а не 600). В зв'язку з цим апелянтом наведено свій розрахунок заборгованості, згідно якого з нього підлягає стягненню пеня в розмірі 2462 грн. 80 коп. та витрати на правову допомогу у розмірі, пропорційному до задоволених позовних вимог. З цих підстав просив рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити в частині не визнаних ним позовних вимог.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 28.01.2015 року касаційну скаргу ОСОБА_2 задоволено частково. Рішення Апеляційного суду Івано-Франківської області від 28.05.2014 року скасоване, справу направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції для перевірки доводів сторін, визначення часу, з якого повинна нараховуватись пеня та її розмір, виходячи з вимог ст. 196 СК України.

Вислухавши доповідача, представника позивача, перевіривши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу ОСОБА_2 слід відхилити, а апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_3 слід задовольнити, виходячи з наступних підстав.

Як вбачається із матеріалів справи, ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, є сином позивача ОСОБА_2 та відповідача ОСОБА_3

Рішенням Івано-Франківського міського суду від 16 березня 2011 року вирішено стягувати з відповідача ОСОБА_3 аліменти на користь позивача ОСОБА_2 на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_4 в розмірі 500 гривень щомісячно (а.с.21-22).

17 травня 2011 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Івано-Франківської області ухвалила рішення, яким змінила рішення суду першої інстанції та вирішила стягувати на користь позивача ОСОБА_2 аліменти на утримання неповнолітнього сина в розмірі 600 гривень щомісячно до досягнення сином повноліття, починаючи з 18 жовтня 2010 року (а.с.23- 25).

15 серпня 2011 року Івано-Франківським міським судом на примусове виконання рішення про стягнення аліментів з відповідача видано виконавчий лист.

23 серпня 2011 року позивач звернулась до відділу ДВС Івано-Франківського міського управління юстиції із заявою про відкриття виконавчого провадження по вказаному вище виконавчому листу та вказала рахунок, на який слід проводити стягнення (а.с.26).

26 серпня 2011 року державним виконавцем відкрито виконавче провадження про примусове виконання зазначеного вище судового рішення (а.с.27).

Згідно довідки-розрахунку №02-19/В-19/15601, виданої відділом ДВС Івано-Франківського міського управління юстиції від 23.05.2014 року на запит апеляційного суду, заборгованість ОСОБА_3 по аліментах за 2010 рік становить 1470 грн. 90 коп., за 2011 рік - 6200 грн. та за 2012 рік - 1200 грн. З таким розміром заборгованості погодились обидві сторони по справі, які з цього приводу не заявляли будь-яких претензій.

Так, відповідно до ст.196 СК України, при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення.

Таким чином, передбачена статтею 196 СК України відповідальність у вигляді сплати неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів настає за наявності вини особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти за рішенням суду.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в п.22 постанови "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" №3 від 15 травня 2006 року, передбачена ст. 196 СК відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема, у зв'язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення сплати аліментів.

Відповідно до ст.61 Конституції України ніхто не може бути притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. У зв'язку з цим сума заборгованості зі сплати аліментів за попередні місяці не додається до наступних, а кількість днів прострочення за аліментами обчислюється виходячи з того, скільки днів прострочено по сплаті певної суми заборгованості. При цьому пеня нараховується не з часу фактичного ухилення від утримання дітей і не з часу подання позовної заяви про стягнення аліментів чи з часу набрання рішенням суду про стягнення аліментів законної сили, а з часу невиконання рішення суду.

Суд не взяв до уваги, що у відповідача обов'язок сплачувати аліменти виник з моменту набуття рішенням суду про стягнення аліментів законної сили. 17 травня 2011 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Івано-Франківської області ухвалила рішення, яким змінила рішення суду першої інстанції та вирішила стягувати на користь позивача ОСОБА_2 аліменти на утримання неповнолітнього сина в розмірі 600 гривень щомісячно до досягнення сином повноліття, починаючи з 18 жовтня 2010 року. Тобто, рішення суду вступило в законну силу 17 травня 2011 року , і саме з цього часу у відповідача виник обов'язок сплачувати аліменти. На зазначену обставину, як на виникнення у відповідача обовязку сплачувати аліменти посилається ВСС України з розгляду цивільних справ в ухвалі від 28 січня 2015 року ( а.с. 252).

Суд також не з'ясував розмір несплачених аліментів за кожним із періодичних платежів та не встановив строк, до якого кожне із цих зобов'язань мало бути виконано.

Аналізуючи встановлені обставини та зібрані у справі докази, колегія суддів приходить до висновку, що з ОСОБА_3 підлягає стягненню неустойка (пеня) за прострочення сплати аліментів з часу набуття рішенням суду про стягнення аліментів законної сили, а саме, з 17 травня 2011 року.

Однак, всупереч вищенаведеному, суд першої інстанції розпочав нараховувати пеню з жовтня 2010 року, тобто з часу, з якого розпочато стягнення аліментів по рішенню Івано-Франківського міського суду від 16.03.2011 року.

Згідно положень Сімейного кодексу України, аліменти призначаються та виплачуються (стягуються) щомісячно, тому за змістом ст.196 Сімейного кодексу України пеня нараховується не на всю суму заборгованості загалом, а її нарахування обмежується лише сумою несплачених аліментів за той місяць, в якому не проводилось перерахування і виплата аліментів.

Таким чином, беручи до уваги довідку-розрахунок №02-19/В-19/15601 від 23.05.2014 року (а.с. 239-240, том 1), постанову про відкриття виконавчого провадження від 26.08.2011 року та виходячи з вимог ст.196 СК України, колегія суддів приходить до висновку, що неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів слід нараховувати з часу набуття рішенням суду про стягнення аліментів законної сили, тобто з 17 травня 2011 року, а розмір неустойки (пені), яку слід стягнути з ОСОБА_3 за прострочення сплати аліментів, становить 1479 грн., виходячи з наступного розрахунку:

_ за травень 2011р. (15 днів; оплатив 500 грн., недоплата - 100 грн.) - 15 грн.(1% від 100 грн. х 15 днів);

_ за червень 2011р. (оплачено 600 грн.);

_ за липень 2011р. (31 день) - 186 грн. (1% від 600 грн. боргу х 31 день);

? за серпень 2011р. (31 день) - 186 грн.;

? за вересень 2011р. (30 днів) - 180 грн.;

? за жовтень 2011р. (31 день) - 186 грн.;

? за листопад 2011р. (30 днів) - 180 грн.;

? за грудень 2011р. (31 день) - 186 грн.;

? за січень 2012р. (31 день) - 186 грн.;

? за лютий 2012р. (29 днів) - 174 грн.

Враховуючи зазначене, рішення суду в частині стягнення з відповідача ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів підлягає до скасування з ухваленням у справі нового рішення про часткове задоволення позову та стягнення з відповідача на користь позивача неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів у розмірі 1479 грн. В решті позовних вимог слід відмовити.

Відповідно до ч.3 ст.303 ЦПК України, апеляційний суд не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення.

Беручи до уваги час, затрачений фахівцем в галузі права, для надання позивачу правової допомоги, вид та кількість наданих правових послуг, а також виходячи із принципу співмірності наданих правових послуг до заявлених та задоволених позовних вимог, колегія суддів приходить до висновку про доцільність стягнення на користь позивача судових витрат з надання правової допомоги саме в розмірі 1000 грн., що відповідає обставинам справи.

Судові витрати на користь позивача ОСОБА_2 підлягають до стягнення з відповідача ОСОБА_3 відповідно до ст.88 ЦПК України, тобто відповідно до задоволених позовних вимог, і такі складають розмір 243 грн. 60 коп.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.88, 307, 309, 313, 314, 316, 317 ЦПК України, колегія суддів, -

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Івано-Франківського міського суду від 26 березня 2014 року скасувати та ухвалити нове рішення.

Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення пені (неустойки) за прострочення сплати аліментів на утримання дитини задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 пеню (неустойку) за прострочення сплати аліментів на утримання сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, в розмірі 1479 (тисяча чотириста сімдесят дев'ять) грн., витрати на правову допомогу в розмірі 1000 грн. та судові витрати в сумі 243 грн. 60 коп.

В решті позовних вимог відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, однак може бути оскаржене в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий: П.І. Проскурніцький

Судді: І.В. Бойчук

В.М. Вакарук