Справа № 125/920/15-ц Провадження № 22-ц/772/2565/2015Головуючий в суді першої інстанції Хитрук В. М.
Категорія 57 Доповідач Міхасішин І. В.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 серпня 2015 року м. Вінниця

Колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Вінницької області у складі:

Головуючого: Міхасішина І.В.

Суддів: Войтка Ю.Б., Стадника І.М.

При секретарі: Топольській В.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці справу за апеляційною скаргою товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «Автофінанс» на рішення Барського районного суду Вінницької області від 13 липня 2015 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «Автофінанс» , про захист прав споживачів, застосування наслідків нікчемного правочину, -

встановила:

В травні 2015 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом про захист прав споживача, застосування наслідків недійсності нікчемного правочину, посилаючись на те, що 10 жовтня 2014 року між ним та ТОВ «Лізингова компанія «Автофінанс» було укладено договір фінансового лізингу, за умовами якого відповідач взяв на себе зобов'язання придбати предмет лізингу - трактор ДТЗ 504 вартістю 110 тисяч грн. у власність та передати предмет лізингу у користування лізингоодержувачу на строк та на умовах, передбачених договором протягом строку, який становить не більше 120 робочих днів з моменту сплати на рахунок лізингодавця авансового платежу (50% вартості предмету лізингу), комісії за організацію та оформлення даного договору (10% від вартості предмету лізингу). На виконання умов договору на рахунок відповідача було сплачено 10.10.2014 року та 21.10.2014 року кошти в сумі 11 040 грн. та 55200 грн., а всього на суму 66240 грн. В строки, встановлені договором предмет лізингу не було передано лізингоодержувачу, а після неодноразових звернень про виконання умов договору чи повернення коштів, йому було запропоновано інший трактор меншої потужності та більшої вартості, від чого позивач відмовився. Після цього ОСОБА_3 звернувся до відповідача із заявою про розірвання договору, на що отримав відповідь, що договір розірвано 19.12.2014 року без зазначення підстав, а кошти не підлягають поверненню, оскільки зараховані в рахунок погашення штрафу за розірваний договір.

Вважає такий договір нікчемним, оскільки договір не посвідчено нотаріально, а також договір укладено з використанням нечесної підприємницької практики, яка вводить споживача в оману і полягає в непереданні товару споживачу протягом розумного строку; договір містить несправедливі умови, які порушують принцип добросовісності, наслідком чого є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача. Крім того, відповідач для здійснення діяльності фінансового лізингу повинен отримати відповідну ліцензію, однак така ліцензія у останнього відсутня.

Враховуючи наведене просив стягнути з відповідача 66240 грн.

Рішенням Барського районного суду Вінницької області від 13 липня 2015 року позов задоволено.

Визнано недійсним договір фінансового лізингу №01.14-00123 від 10.10.2014 року, який укладений між ТОВ «Лізингова компанія «Автофінанс» та ОСОБА_3

Стягнуто з ТОВ «Лізингова компанія «Автофінанс» на користь ОСОБА_3 66240 грн.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

В апеляційній скарзі ТОВ «Лізингова компанія «Автофінанс» просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове про відмову у задоволенні позову, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права.

Колегія суддів, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених суді першої інстанції дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам рішення суду першої інстанції не відповідає.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що укладений договір фінансового лізингу від 10.10.2014 року є нікчемним з підстав недотримання нотаріальної форми посвідчення договору, а також договір укладено із застосуванням нечесної підприємницької практики, що полягала у введенні споживача в оману відповідно до настання тих наслідків, на які очікував ОСОБА_3, оскільки забороняються як такі, що вводять в оману: утворення, експлуатація або сприяння розвитку пірамідальних схем, коли споживач сплачує за можливість, а не за рахунок продажу або споживання продукції.

З такими висновками суду погодитися неможливо.

По справі встановлено, що 10 жовтня 2014 року між ОСОБА_3 та ТОВ «Лізингова Компанія «Автофінанс» укладено Договір фінансового лізингу № 01/14-00123 (а.с.6-11).

Згідно з п. 1.3 укладеного договору лізингодавець бере на себе зобов'язання придбати предмет лізингу (трактор ДТЗ 504, зазначений у п. 1.1 договору) у власність та передати предмет лізингу у користування лізингоодержувачу на строк та на умовах, передбачених договором. Предмет лізингу є власністю лізингодавця (п. 1.5 договору).

Пунктами 1.7, 1.8 Договору передбачено, що предмет договору передається в користування лізингоодержувачеві протягом строку, який становить не більше 120 робочих днів з моменту сплати лізингоодержувачем на рахунок лізингодавця авансового платежу (50% від вартості предмета лізингу), комісії за організацію та оформлення договору ( 10% від вартості предмету лізингу) та комісії за передачу предмета лізингу (3% від вартості предмету лізингу). Лізингоодержувач має можливість сплачувати авансовий платіж впродовж (але не більше) 12 місяців з моменту підписання договору платежами, визначеними лізингодавцем залежно від вартості предмета лізингу в додатку № 1 до даного договору, який є його невід'ємною частиною, та розрахований по формулі, визначеній в п. 8.2.2 даного договору. Авансовий платіж не може бути сплачений повністю лізингоодержувачем до сплати комісії за організацію.

На підтвердження того, що ОСОБА_3 було роз'яснено умови договору, які останньому зрозумілі та отримано ним усі коректно викладені відповіді від менеджера, останній підписав заяву від 10.10.2014 року (а.с. 45)

На виконання умов договору 10.10.2014 року та 21.10.2014 року ОСОБА_3 сплатив на користь ТОВ "Лізингова Компанія "Автовінанс" комісію за організацію угоди у розмірі 11 040 грн. та авансовий платіж у розмірі 55 200 грн. (а.с. 21-23).

16 грудня 2014 року ОСОБА_3 звернувся до ТОВ «Лізингова компанія «Автофінанс» із заявою про розірвання договору №01/14-00123 та повернення коштів згідно з договором (а.с. 13).

13 січня 2015 року ТОВ «Лізингова компанія «Автофінанс» направила позивачу відповідь про те, що на підставі поданої заяви договір вважається розірваним 19.12.2014 року, а кошти сплачені як авансовий платіж та комісія за організацію не підлягають поверненню відповідно до п. 10.12 договору, згідно з яким у випадку розірвання даного договору лізингоодержувачем після сплати останнім на рахунок лізингодавця авансового платежу, лізингоодержувач має сплатити штраф у розмірі нарахованого авансового лізингового платежу за дострокове розірвання договору. В такому випадку сума фактично сплаченого авансового платежу лізингоодержувачем підлягає зарахуванню в рахунок погашення штрафу, нарахованого згідно умов даного договору. Комісія за організацію даного договору лізингоодержувачу не повертається (а.с.14).

24 лютого 2015 року ОСОБА_3 звернувся до відповідача із заявою про повернення коштів, в зв'язку з тим, що компанія не надала таку техніку, яку він хотів та зазначена в договорі та про поновлення договору, надавши предмет лізингу - трактор ДТЗ -504, оскільки інша техніка його не влаштовує. (а.с. 12).

Відносини, що виникають у зв'язку з договором фінансового лізингу, регулюються положеннями ЦК України про лізинг, найм (оренду), купівлю-продаж і поставку з урахуванням особливостей, встановлених спеціальним законом, а саме - Законом України від 16 грудня 1997 р. № 723/97-ВР «Про фінансовий лізинг».

Так, згідно з положеннями ст. 806 ЦК за договором лізингу одна сторона (лізингодавець) передає або зобов'язується передати другій стороні (лізингоодержувачеві) у користування майно, що належить лізингодавцю на праві власності і було набуте ним без попередньої домовленості із лізингоодержувачем (прямий лізинг), або майно, спеціально придбане лізингодавцем у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов (непрямий лізинг), на певний строк і за встановлену плату (лізингові платежі). До договору лізингу застосовуються загальні положення про найм (оренду) з урахуванням особливостей, встановлених цим параграфом та законом. До відносин, пов'язаних з лізингом, застосовуються загальні положення про купівлю-продаж та положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом. Особливості окремих видів і форм лізингу встановлюються законом.

Відповідно до ч.2 ст. 1 Закону «Про фінансовий лізинг» за договором фінансового лізингу лізингодавець зобов'язується набути у власність річ у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов і передати її у користування лізингоодержувачу на визначений строк не менше одного року за встановлену плату (лізингові платежі).

За приписами ст. 6 Закону договір лізингу має бути укладений у письмовій формі. Істотними умовами договору лізингу є: предмет лізингу; строк, на який лізингоодержувачу надається право користування предметом лізингу (строк лізингу); розмір лізингових платежів; інші умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Строк лізингу визначається сторонами договору лізингу відповідно до вимог цього Закону.

За загальним правилом (ст. 215 ч.1, ч.2 ЦК) підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

У разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним (ст. 220 ч.1 ЦК).

Доводи позивача з посиланням на ч.2 ст. 799 ЦК України про те, що договір фінансового лізингу як договір найму (оренди) транспортного засобу за участю фізичної особи підлягає нотаріальному посвідченню, є безпідставними, оскільки відносини фінансового лізингу регулюються спеціальним законом, який встановлює просту письмову форму договору.

До договору лізингу можуть застосовуватися загальні положення про найм (оренду) тільки з урахуванням спеціальних особливостей, установлених відповідним параграфом ЦК України та Законом «Про фінансовий лізинг».

Однак, ні ЦК України, ні Закон «Про фінансовий лізинг» не містять вимог про обов'язкове нотаріальне посвідчення договорів фінансового лізингу.

При цьому, ч.2 ст.799 ЦК не регулює відносини фінансового лізингу.

Таким чином висновки суду першої інстанції про те, що укладений договір фінансового лізингу є змішаним договором та містить елементи договору оренди (найму) та договору купівлі-продажу транспортного засобу, який потребує обов'язкової нотаріальної форми укладення, з посиланням на Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений Наказом Мін'юсту України №296/5 від 22.02.2012 року та Постанову КМУ від 07.09.1998 року №1338, є необґрунтованим.

Відповідно до роз'яснень наданих в п.п. 4,5 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» нікчемний правочин є недійсним через невідповідність його вимогам закону та не потребує визнання його таким судом.Оспорюваний правочин може бути визнаний недійсним лише за рішенням суду.

Відповідно до статей 215 та 216 ЦК суди розглядають справи за позовами: про визнання оспорюваного правочину недійсним і застосування наслідків його недійсності, про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину

Вимога про встановлення нікчемності правочину підлягає розгляду в разі наявності відповідного спору. Такий позов може пред'являтися окремо, без застосування наслідків недійсності нікчемного правочину. У цьому разі в резолютивній частині судового рішення суд вказує про нікчемність правочину або відмову в цьому.

Вимога про застосування наслідків недійсності правочину може бути заявлена як одночасно з вимогою про визнання оспорюваного правочину недійсним, так і у вигляді самостійної вимоги в разі нікчемності правочину та наявності рішення суду про визнання правочину недійсним.

В порушення принципу диспозитивності, встановленого ст.11 ЦПК України , суд першої інстанції визнав договір від.10.10.2014 року №01.14-00123 недійсним, тоді як відповідна вимога позивачем не заявлялася.

Позивач просив застосувати наслідки нікчемного правочину та стягнути з відповідача кошти, обґрунтовуючи вимоги тим, що правочин є нікчемним з підстав, встановлених ч.1, п.5 ч.2 , ч.6 ст. 19 Закону України «Про захист прав споживачів» та з підстав , встановлених ч.1 ст. 220 ЦК України.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем була застосована нечесна підприємницька практика , яка полягала у створенні пірамідальних схем, тоді як позивачем вимоги обґрунтовувались введенням споживача в оману щодо непередання товару протягом розумного строку.

Відповідно до ст. 19 Закону України «Про захист прав споживачів» нечесна підприємницька практика забороняється.

Нечесна підприємницька практика включає будь-яку діяльність (дії або бездіяльність), що вводить споживача в оману або є агресивною.

Забороняються як такі, що вводять в оману відмова від пред'явлення споживачу товару, що пропонується, та прийняття замовлення або ненадання товару протягом розумного строку чи демонстрування дефектного зразка товару.

Правочини, здійснені з використанням нечесної підприємницької практики, є недійсними.

Пунктом 1.7 договору фінансового лізингу було передбачено строк передачі предмета лізингу лізингоодержувачем в строк не більше 120 робочих днів з моменту сплати лізингоодержувачем на рахунок лізингодавця авансового платежу (50% від вартості предмета лізингу), комісії за організацію та оформлення договору ( 10% від вартості предмету лізингу) та комісії за передачу предмета лізингу (3% від вартості предмету лізингу).

За умовами п. 1.9 договору незалежно від наявності у продавця предмета лізингу, вказаного лізингоодержувачем в даному договорі та за бажанням лізингоодержувача, сам предмет лізингу може бути замінений на інший предмет лізингу до моменту передачі предмета у користування. Умови такої зміни , та проведення додаткових розрахунків , вказуються у відповідній додатковій угоді до даного договору.

Проте, ОСОБА_3 звернувся із заявою про розірвання договору до закінчення встановленого п.1.7 договору строку.

Крім того, посилання позивача на наявність несправедливих умов договору які мають наслідком істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача є безпідставними.

Закон України «Про захист прав споживачів» передбачає різні взаємовиключні підстави визнання угод недійсними (ст.ст. 18, 19).

Для кваліфікації умов договору несправедливими необхідна наявність одночасно таких ознак: по-перше, умови договору порушують принцип добросовісності (п.6 ч.1 ст. 3, ч.3 ст. 509 ЦК України); по-друге, умови договору призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обов'язків сторін; по-третє, умови договору завдають шкоди споживачеві.

Ознаки того, що умови договору порушують принцип добросовісності, призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обов'язків сторін або завдають шкоди споживачеві відсутні, оскільки сам договір містить статті , які регулюють різні за своїм змістом права та обов'язки як відповідача, так і позивача, зокрема п. п. 3.4.3., 3.4.4. договору передбачають право лізингоодержуавча вимагати, у тому числі і від лізингодавця , усунення будь-яких порушень його законних прав на предмет лізингу, а також мати інші права лізингоодержувача, які прямо передбачені чинним законодавством України.

Відповідно до ч.1 ст. 230 ЦК України, якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (частина перша статті 229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним.

Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкоджати вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування.

Виходячи із змісту зазначеної норми, правочин визнається вчиненим внаслідок обману у разі навмисного введення іншої сторони в оману щодо обставин, які впливають на Наявність умислу в діях відповідача, істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману, і сам факт обману повинна довести особа, яка діяла під впливом обману. Обман щодо мотивів правочину не має істотного значення.

Ознак обману, як і ознак передбачених ст.ст. 18, 19 Закону України «Про захист прав споживачів» позивачем не доведено.

Таким чином, висновок суду першої інстанції про нікчемність договору фінансового лізингу є необґрунтованим, до якого суд першої інстанції дійшов з порушенням норм матеріального та процесуального права, що відповідно до ст. 309 ЦПК України є підставою для скасування рішення суду та ухвалення нового по суті позовних вимог.

Враховуючи наведене, керуючись ст. 307, ст. 309, 314, 316, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

вирішила :

Апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «Автофінанс» задовольнити.

Рішення Барського районного суду Вінницької області від 13 липня 2015 року скасувати, ухвалити нове рішення.

У задоволенні позову ОСОБА_3 до товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «Автофінанс» про захист прав споживачів, застосування наслідків нікчемного правочину відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий: /підпис/ І.В. Міхасішин

Судді: /підпис/ Ю.Б. Войтко

/підпис/ І.М. Стадник

З оригіналом вірно: