АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/2276/15 Справа № 174/1203/14-ц Головуючий у 1 й інстанції - Ілюшик І. А. Доповідач - Романюк М.М.
25 лютого 2015 року м. Дніпропетровськ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 лютого 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області у складі :

головуючого Романюк М.М.

суддів Котушенко С.П., Козлова С.П.

при секретарі Порубай М.Л.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпропетровську апеляційну скаргу приватного акціонерного товариства "Кримський ТИТАН" на рішення Вільногірського міського суду Дніпропетровської області від 24 грудня 2014 року у справі за позовом ОСОБА_2 до приватного акціонерного товариства "Кримський ТИТАН" про зобов'язання надати чергову, щорічну, оплачувану відпустку та стягнення компенсації за завдану моральну шкоду в зв'язку з порушенням права на відпустку, -

В С Т А Н О В И Л А:

Позивач звернувся до суду з зазначеним вище позовом 11 грудня 2014 року. В обґрунтування заявлених вимог посилався на те, що рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 16 вересня 2014 року визнано незаконним та скасовано наказ розпорядження ПрАТ "Кримський ТИТАН" № 404 від 27 листопада 2013 року про припинення трудового договору (контракту) з позивачем на підставі п.1 ст.40 КЗпП України.

30 жовтня 2014 року позивач звернуся до відповідача з письмовою заявою про надання йому щорічної, чергової відпустки, однак отримав відмову з посиланням на те, що у нього відсутній стаж роботи, який надає йому право на щорічну відпустку. Своїми незаконним діями відповідач причинив позивачу моральну шкоду. Просить зобов'язати відповідача надати йому чергову, щорічну, оплачувану відпустку за 2013 рік тривалістю не менше 24 робочих дні та стягнути на відшкодування моральної шкоди 5 000 грн.

Рішенням Вільногірського міського суду Дніпропетровської області від 24 грудня 2014 року позовні вимоги задоволено частково: зобов'язано відповідача надати позивачу чергову, щорічну, оплачувану відпустку за 2013 рік тривалістю не менше 24 робочих днів та стягнено на відшкодування моральної шкоди 500 грн. без урахування податку на доходи та обов'язкові збори.

В апеляційній скарзі відповідач посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні заявлених вимог.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та позовних вимог, колегія суддів, дійшла до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає на таких підставах.

Згідно ч.1 ст.303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Задовольняючи позовні вимоги частково суд першої інстанції виходив з їх доведеності та обґрунтованості в цій частці.

З даним висновком судова колегія погоджується виходячи з наступного.

Судом встановлено, що позивач перебував з відповідачем у трудових відносинах. Наказом № 404 від 27 листопада 2013 року позивача звільнено відповідно до п.1 ст.40 КЗпП України, у зв'язку із скороченням штату робітників.

Рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 16 вересня 2014 року вказаний наказ визнано незаконним.

Наказом № 368 від 18 вересня 2014 року, зміненим наказом № 384 від 01 жовтня 2014 року, відповідач відмінив наказ № 404 від 27 листопада 2013 року "Про припинення трудового договору із слюсарем-ремонтником (інвалідом) МВ ОСОБА_2."

Листом відповідача від 14 листопада 2014 року позивачу відмовлено у наданні щорічної відпустки з посиланням на відсутність стажу який дає йому право на відпустку.

Згідно ст.6 Закону України "Про відпустки" щорічна основна відпустка надається працівникам тривалістю не менш як 24 календарних дні за відпрацьований робочий рік, який відлічується з дня укладення трудового договору.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.9 зазначеного Закону до стажу роботи, що дає право на щорічну основну відпустку (стаття 6 цього Закону), зараховується час, коли працівник фактично не працював, але за ним згідно з законодавством зберігалися місце роботи (посада) та заробітна плата повністю або частково (в тому числі час оплаченого вимушеного прогулу, спричиненого незаконним звільненням або переведенням на іншу роботу);

З урахуванням викладеного та приймаючи до уваги, що позивач перебував у вимушеному прогулі і не працював внаслідок незаконного звільнення, суд першої інстанції дійшов правильного висновку щодо задоволення позовних вимог про зобов'язання надати позивачу чергову, щорічну, оплачувану відпустку за 2013 рік тривалістю не менше 24 робочих днів.

Посилання апелянта на те, що відносно позивача рішення про поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу не виносилося, а тому на нього не розповсюджуються норми ст.9 Закону України "Про відпуски" не може бути прийнято до уваги, оскільки рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 16 вересня 2014 року встановлено, що припинення трудового договору з позивачем було незаконним, відповідний наказ скасовано, тобто він знаходився у вимушеному прогулі, спричиненого незаконним звільненням, а стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу є правом, а не обов'язком незаконно звільненої особи.

Керуючись ст.ст.307, 308 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу приватного акціонерного товариства "Кримський ТИТАН" - відхилити.

Рішення Вільногірського міського суду Дніпропетровської області від 24 грудня 2014 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий суддя М.М.Романюк

Судді: С.П.Котушенко

С.П.Козлов