У Х В А Л А

і м е н е м у к р а ї н и

25 лютого 2015 року м.Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України

з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого: Касьяна О.П.,

суддів: Амеліна В.І., Гончара В.П.,

Карпенко С.О., Остапчука Д.О.,

розглянувши у судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5, Костопільської міської ради, Костопільського районного виробничого відділу Рівненської регіональної філії Державного підприємства «Центр державного земельного кадастру» про визнання права на приватизацію земельної ділянки без погодження меж із суміжними землекористувачами, зобов'язання виготовити та видати державний акт на право власності на земельну ділянку, визнання неправомірною відмови у погодженні меж земельної ділянки за касаційною скаргою ОСОБА_4 і ОСОБА_5 на рішення Костопільського районного суду Рівненської області від 11 березня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Рівненської області від 26 червня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У жовтні 2013 року ОСОБА_3 звернулась до суду з позовом, в якому просила визнати неправомірною відмову ОСОБА_4 та ОСОБА_5 у погодженні меж земельної ділянки при виготовленні земельно-кадастрової документації для приватизації земельної ділянки площею 0,0584 га по АДРЕСА_1 Також просила визнати за нею право на приватизацію вказаної земельної ділянки і право власності на неї та зобов'язати Костопільську міську ради і Костопільській районний виробничий відділ РРФ ДП «Центр державного земельного кадастру» виготовити та видати їй державний акт на право власності на земельну ділянку без погодження із суміжними землекористувачами.

Рішенням Костопільського районного суду Рівненської області від 11 березня 2014 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Рівненської області від 26 червня 2014 року, позов задоволено частково.

Визнано неправомірною відмову ОСОБА_4 та ОСОБА_5 у погодженні меж при виготовленні земельно-кадастрової документації для передачі ОСОБА_3 у власність земельної ділянки площею 0,0584 га по АДРЕСА_1 Зобов'язано Костопільський районний виробничий відділ РРФ ДП «Центр державного земельного кадастру» виготовити для ОСОБА_3 технічну документацію на земельну ділянку без підпису суміжних землевласників.

У іншій частині позову відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 і ОСОБА_5 просять скасувати судові рішення та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову, мотивуючи свої вимоги неправильним застосуванням норм матеріального права і порушення норм процесуального права; фактично касаційна скарга містить доводи щодо незаконності судових рішень у частині, у якій позов задоволено.

Касаційна скарга підлягає задоволенню частково.

Згідно з частиною 2 статті 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Судами встановлено, що ОСОБА_3 є власником житлового будинку АДРЕСА_1

Рішенням Костопільської міської ради від 26 вересня 2007 року № 282 їй надано дозвіл на виготовлення земельно-кадастрової документації для передачі у власність земельної ділянки площею 0,0584 га за цією ж адресою для обслуговування житлового будинку та господарських будівель і споруд.

ОСОБА_3 замовила виготовлення земельно-кадастрової документації.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову, суд першої інстанції, з яким погодився і апеляційний суд, виходив із того, що відмова суміжних землекористувачів - ОСОБА_4 та ОСОБА_5 у погодженні меж земельної ділянки порушує права ОСОБА_3 на одержання земельної ділянки у власність. Крім того, суд задовольнив позовну вимогу ОСОБА_3 в частині зобов'язання Костопільського районного виробничого відділу РРФ ДП «Центр державного земельного кадастру» виготовити та видати їй державний акт на право власності на земельну ділянку, посилаючись на те, що ця вимога ґрунтується на вимогах закону. Відмовляючи у задоволені позову про визнання права власності на земельну ділянку, суди виходили з безпідставності позовних вимог у цій частині.

Колегія судів погоджується з висновками судів у частині задоволення позову про зобов'язання Костопільського районного виробничого відділу РРФ ДП «Центр державного земельного кадастру» виготовити та видати позивачеві державний акт на право власності на земельну ділянку, а також в частині відмови у задоволенні позову щодо визнання права власності на земельну ділянку з огляду на наступне.

За положеннями ч. 1 ст. 81 ЗК України <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_461/ed_2013_10_24/pravo1/T012768.html?pravo=1> громадяни України набувають право власності на земельні ділянки на підставі приватизації земельних ділянок, що були раніше надані їм у користування.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 118 цього Кодексу громадянин, зацікавлений у приватизації земельної ділянки, яка перебуває у його користуванні, подає заяву до відповідної районної, Київської чи Севастопольської міської державної адміністрації або сільської, селищної, міської ради за місцезнаходженням земельної ділянки і у місячний строк на підставі технічних матеріалів та документів, що підтверджують розмір земельної ділянки, відповідний орган приймає рішення щодо приватизації.

Згідно з ч. 1 ст. 126 ЗК України <nau://ukr/2768-14|st126> право власності на земельну ділянку посвідчується державним актом.

Пунктом 1.16 Інструкції про порядок складання, видачі, реєстрації і зберігання державних актів на право власності на земельну ділянку і право постійного користування земельною ділянкою та договорів оренди землі, затвердженої наказом Державного комітету по земельних ресурсах від 4 травня 1999 року № 43 (далі - Інструкція), чинної на момент виникнення спірних правовідносин, встановлено, що технічна документація зі складання державного акта на право власності на земельну ділянку або на право постійного користування земельною ділянкою включає: виписку з рішення відповідної ради або державної адміністрації про надання у постійне користування, передачу у власність або продаж земельної ділянки, договір відчуження земельної ділянки (договір купівлі-продажу, дарування, міни, інші цивільно-правові угоди), рішення суду; технічне завдання на розробку технічної документації зі складання державного акта; журнал польових вимірювань (крім випадків відчуження земельної ділянки із земель приватної власності); кадастровий план земельної ділянки, складений за результатами зйомки; збірний кадастровий план суміжних землевласників і землекористувачів; відомість обчислення площі земельної ділянки; відомість обробки теодолітного ходу та вирахування координат поворотних точок меж земельної ділянки; експлікація земельних угідь згідно з формою 6-зем.

Згідно з п. 2.3 Інструкції межі земельних ділянок, що передаються або надаються у власність чи у користування, відновлюються або переносяться в натуру (на місцевість) за наявними планово-картографічними матеріалами.

За п. 2.6 Інструкції, кадастровий план земельної ділянки складається в масштабі, який забезпечує чітке зображення всіх елементів і написів. На план наносяться: межі земельної ділянки з описом суміжних землевласників і землекористувачів; поворотні точки меж земельної ділянки; лінійні проміри між точками по межах земельної ділянки; річки, озера, канали, шляхи, лісосмуги, інші елементи ситуації; межі будинків і споруд, розташованих на земельній ділянці; межі вкраплених земельних ділянок сторонніх землевласників і землекористувачів (додається їх список); межі угідь та зон обмежень щодо використання земельної ділянки.

Таким чином, ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову, суди дійшли вірного висновку, що вимоги про зобов'язання виготовити та видати державний акт без підписів погодження меж суміжними землекористувачами ґрунтуються на нормах закону, адже Інструкцією не передбачено обов'язкове погодження меж, засвідчене підписом суміжних землекористувачів, оскільки таке погодження є виключно допоміжною стадією у процедурі приватизації земельної ділянки, спрямованою на те, щоб уникнути технічних помилок. Погодження меж земельної ділянки є складовою частиною кадастрового плану, який, у свою чергу, є складовою частиною технічної документації, необхідної для передачі громадянам безоплатно земельних ділянок на праві приватної власності.

При цьому, з огляду на положення глави 19 ЗК України «Набуття права на землю громадянами та юридичними особами», якою врегульовано безпосередньо підстави та порядок набуття права із земель державної та комунальної власності, погодження меж земельної ділянки з суміжними власниками та землекористувачами, встановлене статтею 198 ЗК України, передбачено при проведенні робіт зі складання Державного земельного кадастру як єдиної державної геоінформаційної системи відомостей про землі, розташовані в межах кордонів України, їх цільове призначення, обмеження у їх використанні, а також дані про кількісну і якісну характеристику земель, їх оцінку, про розподіл земель між власниками і користувачами, а не при виготовленні, складанні, видачі, реєстрації і зберіганні державних актів на право власності на землю.

З урахуванням наведених вище норм закону колегія суддів не може погодитись із висновками судів про задоволення позову в частині визнання неправомірною відмови ОСОБА_4 та ОСОБА_5 погодити межі земельної ділянки.

Відповідно до частини першої статті 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення (можливого порушення), невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Відтак, суд повинен установити, чи були порушені (чи існує можливість порушення), не визнані або оспоренні права, свободи чи інтереси цих осіб, і, залежно від установленого, вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні. Така правова позиція викладені в постанові Верховного Суду України від 19 листопада 2014 року у справі № 6-180цс14.

Згідно зі ст. ст. 303, 304 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції. Справа розглядається апеляційним судом за правилами, встановленими для розгляду справи судом першої інстанції, з винятками і доповненнями, встановленими законом.

Положеннями ст. 315 ЦПК України установлено вимоги щодо змісту ухвали суду апеляційної інстанції. Зокрема, в ухвалі апеляційний суд зобов'язаний дати відповіді на всі доводи апеляційної скарги, оскільки інакше буде порушено вимоги ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо справедливого судового розгляду в такому його елементі як мотивування судового рішення судом, який має право на дослідження нових доказів та переоцінку доказів.

У п. 19 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2008 року № 12 «Про судову практику розгляду цивільних справ в апеляційному порядку» роз'яснено, що посилання в апеляційній скарзі на недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважав установленими, чи на невідповідність висновків суду обставинам справи підлягає перевірці апеляційним судом шляхом дослідження доказів, яким, на думку особи, що подала апеляційну скаргу, суд першої інстанції не дав оцінки або дав неправильну оцінку.

Перевіряючи законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції у частині визнання неправомірною відмови ОСОБА_4 і ОСОБА_5 погодити межі земельної ділянки, апеляційний суд не перевірив, як саме їх відмова порушує право ОСОБА_3 на виготовлення земельно-кадастрової документації та отримання державного акта на право власності на земельну ділянку, і дійшов передчасного висновку про залишення рішення суду першої інстанції у цій частині без змін.

За таких обставин ухвала апеляційного суду у цій частині не може вважатись законною й обґрунтованою, оскільки ухвалена з порушення норм процесуального права.

Ураховуючи те, що допущені апеляційним судом порушення норм процесуального права призвели до неправильного вирішення справи у цій частині і унеможливили встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, ухвала апеляційного суду у цій частині на підставі ч. 2 ст. 338 ЦПК України підлягає скасуванню з направленням справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 337, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_4 і ОСОБА_5 задовольнити частково.

Ухвалу апеляційного суду Рівненської області від 26 червня 2014 року скасувати в частині вирішення позовних вимог про визнання неправомірною відмови ОСОБА_4 і ОСОБА_5 у погодженні меж земельної ділянки; справу в цій частині направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

У іншій частині рішення Костопільського районного суду Рівненської області від 11 березня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Рівненської області від 26 червня 2014 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.П.Касьян
Судді: В.І.Амелін В.П.Гончар С.О.Карпенко Д.О.Остапчук