У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 березня 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого - судді Ніткевича А.В.,

суддів: Мікуш Ю.Р., Павлишина О.Ф.,

секретаря Гацій І.І.,

з участю представника стягувача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на ухвалу Галицького районного суду м. Львова від 15 січня 2015 року у справі за заявою державного виконавця Галицького відділу ДВС Львівського міського управління юстиції Пиць А.А. про роз'яснення рішення,-

встановила:

В листопаді 2014 року державний виконавець Галицького ВДВС Львівського МУЮ Пиць А.А. звернувся в суд із заявою в якій просив роз"яснити рішення Галицького районного суду м. Львова від 26.06.2012 року щодо передачі квартири АДРЕСА_1 в управління ПАТ "Мегабанк" на період її реалізації із застосуванням процедури продажу, встановленої ст. 38 ЗУ "Про іпотеку", а саме: що суд мав на увазі під визначенням передачі квартири в управління на період її реалізації та чи можливо передати квартиру в управління на період її реалізації не виселивши мешканців цієї квартири.

Оскаржуваною ухвалою Галицького районного суду м. Львова від 15 січня 2015 року у задоволенні заяви відмовлено.

Ухвалу суду оскаржила боржник ОСОБА_3, вважає, що оскаржувана ухвала постановлена з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Звертає увагу на те, що на час розгляду заяви про роз"яснення судового рішення положення про передачу квартири в управління позивача на період його реалізації із застосуванням процедури продажу, встановленої ст. 38 ЗУ "Про іпотеку" втратили законну силу і немає правових підстав для їх реалізації в примусовому порядку.

Крім цього, при постановленні оскаржуваного судового рішення суд констатував факт передачі об"єкта іпотеки в управління кредитора з покликанням на акт державного виконавця від 10.10.2014 року, тоді як сам державний виконавець стверджував про неможливість примусової передачі квартири без попереднього виселення жильців з цього об"єкту іпотеки, що і слугувало підставою для зупинення виконавчого провадження.

На переконання апелянта, суд дав тлумачення процесуального документу державного виконавця, хоча такий не був предметом судового дослідження і стосовно такого є однозначна правова позиція особи, що приймала такий акт.

Просить скасувати ухвалу Галицького районного суду м. Львова від 15 січня 2015 року та направити справу на новий розгляд в суд першої інстанції в іншому складі суду.

Представник стягувача ПАТ "Мегабанк" ОСОБА_2 в судовому засіданні апеляційну скаргу заперечила, просить оскаржувану ухвалу залишити без змін.

Представник Галицького ВДВС Львівського МУЮ будучи повідомленим належним чином про час та місце розгляду справи в судове засідання не прибув, не повідомив суд про причину неявки.

Боржник ОСОБА_3 в судове засідання не прибула, подала клопотання про відкладення розгляду справи з тих підстав, що її представник не може прибути у зв"язку із відрядженням.

На переконання колегії суддів, матеріалів справи достатньо для розгляду справи по суті, а тому вважає за можливе, у відповідності до ч. 2 ст. 305 ЦПК України, розглядати справу за відсутності осіб, що не з"явилися.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника стягувача на заперечення доводів апеляційної скарги, вивчивши матеріали зазначеної цивільної справи, колегія суддів вважає, що заява не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до вимог частини 1 ст. 221 ЦПК України, якщо рішення є незрозумілим для осіб, які брали участь у справі, або для державного виконавця, суд за їхньою заявою постановляє ухвалу, в якій роз"яснює своє рішення, не змінюючи при цьому його змісту.

Таким чином законодавець вказує на те, що суд може роз'яснити своє рішення, якщо воно містить в собі незрозумілості або ускладнює його реалізацію, при цьому, не вносячи змін у суть рішення і не торкаючись питань, які не були предметом судового розгляду.

З досліджених матеріалів справи встановлено, що рішенням Галицького районного суду м. Львова від 26.06.2012 року у справі № 1304/4524/12 задоволено частково позов ПАТ "Мегабанк", серед іншого вирішено виселити ОСОБА_3, ОСОБА_5 з квартири АДРЕСА_1 із зняттям їх з реєстраційного обліку в секторі ГІР ФО Личаківського РВ ГУ ЛМУ МВС України у Львівській області та передати квартиру АДРЕСА_1 в управління ПАТ "Мегабанк" на період її реалізації із застосуванням процедури продажу, встановленої ст.38 ЗУ "Про іпотеку".

Згідно із роз"ясненнями, викладеними у п. 21 постанови пленуму Верховного Суду України № 14 від 18.12.2009 року "Про судове рішення в цивільній справі" відповідно до ст.221 ЦПК України роз'яснення рішення суду можливе тоді, коли воно не містить недоліків, що можуть бути усунені лише ухваленням додаткового рішення, а є незрозумілим, що ускладнює його реалізацію. Зазначене питання розглядається судом, що ухвалив рішення, і в ухвалі суд викладає більш повно та ясно ті частини рішення, розуміння яких викликає труднощі, не вносячи змін у суть рішення і не торкаючись питань, які не були предметом судового розгляду.

Суд першої інстанції, відмовляючи у задоволенні заяви про роз'яснення рішення обґрунтовано виходив з того, що роз'ясненню підлягає рішення суду, якщо воно є незрозумілим, при цьому, заявником не наведено доказів не чіткості такого та різного його тлумачення.

Доводи апелянта про те, що розглядаючи заяву суд одночасно покликався на акт державного виконавця від 10.10.2014 року, який не був і не міг бути предметом судового розгляду у цій справі, не спростовують висновків суду першої інстанції про відмову у роз"ясенні рішення суду, при цьому, досліджуючи даний акт суд перевіряв обставини виконання рішення, оскільки відповідно до ч. 2 ст. 221 ЦПК України подання заяви про роз"яснення рішення суду допускається, якщо воно ще не виконане або не закінчився строк, протягом якого рішення може бути пред"явлене до примусового виконання.

Таким чином, суд першої інстанції, розглянувши по суті заяву прийшов правильного висновку про відмову у роз"ясенні рішення.

Керуючись ст.ст. 303, 304, п. 1 ч. 2 ст. 307, ст.ст. 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,-

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 - відхилити.

Ухвалу Галицького районного суду м. Львова від 15 січня 2015 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і касаційному оскарженню в силу ст. 324 ЦПК України не підлягає.

Головуючий: А.В. Ніткевич

Судді: Ю.Р. Мікуш

О.Ф. Павлишин