Справа № 653/1567/14-ц
Провадження № 2/653/10/15
РІШЕННЯ

іменем України

"09" лютого 2015 р. м.Генічеськ

Генічеський районний суд Херсонської області в складі:

головуючого судді Крапівіна О.П.

при секретарі Пшеничній В.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Генічеську справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення коштів, моральної шкоди , зустрічну позовну заяву ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення матеріальної шкоди внаслідок погіршення майна,

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду із вказаним позовом, мотивуючи його тим, що відповідач згідно договору купівлі-продажу повинен був передати транспортний засіб, а вона сплатила за це певну суму грошей, решту повинна була сплачувати частинами, але через декілька днів ОСОБА_2 самовільно забрав транспортний засіб. Просить стягнути сплачену суму коштів 40 560 гривень та упущену вигоду 81 000 гривні, витрати на допомогу адвоката.

ОСОБА_2 подав зустрічний позов, пояснює свої вимоги тим, що ОСОБА_1 недоплатила йому частину грошей при передачі транспортного засобу, тому він був змушений забрати автобус, який потребував ремонту. Просить стягнути з ОСОБА_1 витрати на ремонт автомобіля в сумі 33 761 грн., моральну шкоду в сумі 3 000 гривні, витрати на правову допомогу.

В судовому засіданні ОСОБА_1, ї представник ОСОБА_3 позов підтримали, підтвердила обставини, викладені в позовній заяві. Пояснили, що ОСОБА_1 сплатила ОСОБА_2 за договором 10.01.2014 р. 24000 грн. та 11.01.2014 р. додатково ще 16560 грн.. В подальшому вона повинна була сплачувати залишок суми вартості автобуса частками протягом дев'яти місяців. Але вже 07.02.2014 року ОСОБА_2 самовільно забрав автобус.

Оскільки вона використовувала цей автобус у своїй підприємницькій діяльності, пов'язаної з перевезенням пасажирів, то з моменту заволодіння відповідачем автомобілем вона втратила можливість отримати дохід, який нею був запланований. Середній розмір щоденного доходу власника (законного користувача) від одного маршрутного таксі такого класу, як автомобіль «Рудь», складає 300 грн. Починаючи з 15.02.2014 р. та станом на 15.11.2014 р. вона має упущену вигоду в розмірі 81000 грн.

Позов ОСОБА_2 не визнали. Пояснили, що станом на 07.02.2014 року автобус ремонту не потребував.

ОСОБА_2 та його представник ОСОБА_4, позов ОСОБА_1 не визнали. Пояснили, що ОСОБА_2 та ОСОБА_1 домовилися про продаж автобуса за 64780 грн. з розстрочкою платежу на наступних умовах: в момент підписання договору відповідачка передає йому 24 000,00 грн., а він передає їй автобус. Решту суми в розмірі 40 780,00 грн. відповідачка мала виплачувати йому протягом дев'яти місяців по 4000 грн. на місяць і останню суму в розмірі 4780,00 грн. - в момент переоформлення транспортного засобу в ДАІ. Але 11.01.2014 р. в день підписання договору купівлі-продажу автобуса ОСОБА_1 передала йому лише 16560 грн., а 7440 грн. зобов'язалася передати до кінця дня. Однак ці гроші вона йому так і не сплатила, а 04.02.2014 р. повідомила, що сплачувати ці гроші вона йому не буде. Цього ж дня автобус зник з маршруту (№ 10 в м. Херсоні), де до цього експлуатувався відповідачкою. Через декілька днів відповідач повернула автобус в автопарк, звідки він його і забрав, оскільки ОСОБА_1 не виконувала взятих на себе зобов'язань.

Свій позов ОСОБА_2 підтримав, пояснив, що він передав автомобіль ОСОБА_1 у повністю справному стані. А коли його забирав, то автобус був у технічному стані, який не допускав можливим його експлуатацію. Він був змушений здійснити ремонт автобусу. Замінив редуктор та кожух заднього моста, підшипники півосей, манжету задньої маточини, масло заднього моста і коробки передач, колінчастий вал двигуна та коробку передач на загальну суму 33 761, 00грн..

Крім того, відказ відповідачки від виконання умов договору у частині передачі обумовленої суми за проданий автомобіль, і відповідно безпідставне використання автобусу завдало йому значної моральної шкоди, яку він оцінює у 3000 грн.. Пояснив, що моральні страждання мали місце у зв'язку з приниженням його честі та гідності, коли він був змушений телефонувати відповідачці та просити її віддати гроші, а також коли вона заявила, що платити за автомобіль не збирається, та він зрозумів, що його обдурили. Крім того, у зв'язку з переляком з приводу того, що він втратив належний йому автомобіль. А також, коли він засмутився у зв'язку з поверненням автомобіля у технічному стані, що потребував багато-коштовного ремонту. Під час зазначених переживань та нервового стресу значно погіршилося його здоров'я - загострилося ішемічне серцеве захворювання - дифузний кардіосклероз. Також у зв'язку з цими подіями у нього погіршилися сімейні відношення, та мали місце інші негативні наслідки.

Свідок ОСОБА_5 суду пояснив, що він працює начальником Генічеського відділу державної автомобільної інспекції. Йому телефонував ОСОБА_2, казав, що розшукує свій автобус в м. Херсоні, оскільки не виконані умови договору. Він йому порадив звернутися до державної автомобільної інспекції Херсонської області.

Свідок ОСОБА_6 суду пояснила, що вона була свідком при передачі грошей за договором купівлі-продажу автобусу. ОСОБА_1 10.01.2014 р. під час підписання договору передала ОСОБА_2 24000 грн.. Наступного дня ОСОБА_2 було доплачено ще 16560 грн.

Свідок ОСОБА_7 суду пояснив, що він працює в автопарку водієм. Чув, що ОСОБА_2 продав автомобіль у розстрочку, але гроші йому сплатили не повністю - лише 16000 гривень. ОСОБА_2 шукав автомобіль, потім звернувся до нього з проханням відремонтувати автобус. Вони разом ходили купувати запчастини у магазині «Газик» у м. Херсон.

Свідок ОСОБА_8 суду пояснив, що він проходив стажування у магазині «Газик» у м. Херсон. До нього звернувся ОСОБА_7 з проханням видати розхідні накладні на товари, які він назвав, з зазначенням ціни. Він йому видав дві накладні, але підпис в них, штамп «оплачено» не ставив.

Свідок ОСОБА_9 суду пояснив, що він працює водієм на маршрутному таксі. План доходу від пасажирських перевезень - 600 грн. на день, станом на лютий 2014 року було 300 гривень.

Вислухавши сторін, свідків, дослідивши матеріали справи, судом встановлені наступні факти і відповідні ним правовідносини.

11.01.2014 р. між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 укладено договір купівлі-продажу транспортного засобу марки «РУТА» та складено акт прийому-передачі транспортного засобу. Суд прийшов до висновку, що цей договір укладений саме 11.01.2014 р., а не 10.01.2014 р., як стверджує позивач, оскільки ОСОБА_1 під час підписання договору зазначено і дату його підписання - 11.01.2015 р. (а.с. 7), а акт прийому-передачі транспортного засобу містить очевидне виправлення дати з 11 січня 2014 р. на 10 січня 2014 р. (а.с. 8).

До підписання вказаного договору сторонами було узгоджено умови купівлі-продажу автобусу, в тому числі і в частині ціни та оплати, що відображено у пунктах 4, 5 цього договору.

Так, сторони дійшли згоди, що вартість транспортного засобу складає 64780 грн. покупець в оплату за придбаний транспортний засіб передає Продавцю, а Продавець отримує грошові кошти в розмірі 24000 грн. при цьому Покупець отримує розстрочку та здійснює подальшу оплату різниці у вартості щомісячно не пізніше останнього числа календарного місяця протягом дев'яти наступних місяців.

Але 11.01.2014 р. в день підписання договору ОСОБА_1 передала ОСОБА_2 лише 16560 грн., що підтверджується відповідним написом у договорі під пунктом 5, засвідченим підписами обох сторін.

Пояснення позивача, свідка ОСОБА_6 про те, що ОСОБА_2 10.01.2014 р. було передано 24000 грн., а 11.01.2014 р. додатково ще 16560 грн. суд до уваги не приймає, оскільки судом встановлено, що договір був підписаний лише 11.01.2014 р., а гроші передавались у день підписання договору, що не заперечується сторонами.

Оскільки ОСОБА_1 не виконувались умови договору щодо оплати придбаного у розстрочку автобусу, що підтверджено показами свідків ОСОБА_5, ОСОБА_7, тобто в порушенні умов договору купівлі-продажу транспортного засобу є її вина, то ОСОБА_2 було прийнято рішення забрати у неї автобус, що відповідає положенням ч. 3 ст. 538 ЦК України, відповідно до якої у разі невиконання однією із сторін у зобов'язанні свого обов'язку або за наявності очевидних підстав вважати, що вона не виконає свого обов'язку у встановлений строк (термін) або виконає його не в повному обсязі, друга сторона має право зупинити виконання свого обов'язку, відмовитися від його виконання частково або в повному обсязі. Та положенням ч. 1 ст. 615 ЦК України, відповідно до якої у разі порушення зобов'язання однією стороною друга сторона має право частково або в повному обсязі відмовитися від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, та ч. 2 ст. 695ЦК України, відповідно до якої якщо покупець не здійснив у встановлений договором строк чергового платежу за проданий з розстроченням платежу і переданий йому товар, продавець має право відмовитися від договору і вимагати повернення проданого товару.

А тому дії ОСОБА_2 щодо повернення автомобіля є правомірними.

Оскільки саме ОСОБА_1 безпідставно не виконувались умови договору купівлі-продажу транспортного засобу, то вона не має права на відшкодування упущеної вигоди. Крім того нею не надано будь-яких документів про підприємницьку(або іншу) діяльність щодо перевезень пасажирів, надано дорожній лист (а.с.14) від 25.01.2014 року на спірний транспортний засіб, але яким чином такий документ стосується ОСОБА_1 нею не доведено.

За таких обставин суд приходить до висновку, що позов ОСОБА_1 підлягає задоволенню частково, в частині стягнення на її користь 16560 грн.. В задоволенні іншої частини позову слід відмовити.

ОСОБА_2 вважає, що ОСОБА_1 за час експлуатації автобуса допустила погіршення стану майна.

Частиною 1 статті 11 ЦПК України визначено, що суд розглядає цивільні справи на підставі доказів сторін. Відповідно до ч. 3 статті 10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Проте, ОСОБА_2 не надано доказів, які б підтверджували технічний стан транспортного засобу марки «РУТА» А0483, 2006 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1 на момент передачі транспортного засобу ОСОБА_1 та на момент коли такий транспортний засіб був вилучений ОСОБА_2 .

Надані ним розхідні накладні могли б підтвердити лише придбання зазначених в них запасних частин, але це не є належним доказом того, що вони використовувалися б на ремонт вищевказаного автобусу. Також позивачем не надані будь-які документи, які б підтверджували виконання ремонтних робіт(договори , накладні, квитанції про виконання певних ремонтних робіт, оплату таких робіт, акт виконаних робіт у відповідний час та конкретного транспортного засобу).

Крім того, факт придбання ОСОБА_10 цих запасних частин спростовується поясненнями свідка ОСОБА_8, відповіддю директора сеті магазинів «Газік» ОСОБА_11, відповідно до якої ОСОБА_8 у трудових відносинах з ОСОБА_11 не перебував, ОСОБА_11 вищевказані накладні не видавала, зазначені в них запасні частини не відпускала та оплату за них не отримувала (а.с. 109).

Пояснення свідка ОСОБА_7 не підтверджують саме факту придбання ОСОБА_2 запасних частин. Відповідно до його пояснень, він разом з ОСОБА_2 ходили купувати запчастини у магазині «Газик» у м. Херсон, але він не стверджував, що вони придбали їх.

Позовна вимога в частині відшкодування моральної шкоди є похідною від позовної вимоги про стягнення грошових коштів за допущене погіршення майна, крім того договір купівлі -продажу між сторонами не містить умов відшкодування моральної шкоди. .

Оскільки відсутні підстави для задоволення позову ОСОБА_10 в частині стягнення з ОСОБА_1 грошових коштів за допущене погіршення майна, то і в частині відшкодування моральної шкоди слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 10, 15, 16, 60, 61, 88, 209, 213, 218, 223 ЦПК України, ст.ст. 538, 615, 695, 1212, 1166, 1167 ЦК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення коштів, упущеної вигоди - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 16 650 грн. та судові витрати в сумі 165 гривень, в іншій частині відмовити.

Зустрічний позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення матеріальної шкоди внаслідок погіршення майна, моральної шкоди - залишити без задоволення.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Херсонської області шляхом подачі апеляційної скарги на рішення суду до Генічеського районного суду протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя Генічеського

районного суду О.П.Крапівіна

Суддя: О. П. Крапівіна