Справа № 310/8708/14-ц
РІШЕННЯ

Іменем України

18 лютого 2015 року м.Бердянськ

Бердянський міськрайонний суд Запорізької області

у складі: головуючого -судді Ліхтанської Н.П.

при секретарі Олійник Н.М..

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Бердянську цивільну справу за основним та уточнюючим позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, 3-ої особи: органу опіки та піклування виконавчого комітету Бердянської міської ради про надання дозволу на тимчасовий виїзд дитини за кордон без згоди батька,

В С Т А Н О В И В:

Як вбачається з позовної заяви, сторони: ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували у шлюбі з 18.10.2008р. по ІНФОРМАЦІЯ_10 і у шлюбі народився син ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_5. Позивач разом з сином ОСОБА_3, з 22.10.2014 року зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1, однак постійно проживають за адресою: АДРЕСА_1. Власниками квартири АДРЕСА_1 є позивач, її мати ОСОБА_4, її батько, ОСОБА_5, та її рідний брат ОСОБА_6. Фактично протягом усього подружнього життя відповідач ОСОБА_2 також постійно проживав разом зі позивачем та сином в цій квартирі. У зв'язку з тим, що протягом усього подружнього життя відповідач не був працевлаштованим на постійну роботу, періодично працював в службі таксі, позивач також не могла знайти постійну роботу, та з метою матеріального забезпечення своєї родини, позивач була змушена виїхати в травні 2011 року на роботу до Російської Федерації. При цьому відповідач не виявив бажання їхати до Російської Федерації разом нею. На той час позивач не могла забрати сина разом з собою через його маленький вік, і змушена була залишити його проживати разом з відповідачем та своїми батьками, ОСОБА_4та ОСОБА_5, маючи намір забрати сина на проживання до себе в Російську Федерацію, одразу після того, як будуть створені відповідні для цього умови. Взимку 2011року відповідач переїхав на постійне місце проживання до АДРЕСА_2, де він і проживає на даний час, не забравши при цьому разом з собою сина, і дитина залишилася постійно проживати разом з батьками позивача. З травня 2011 року по теперішній час позивач офіційно працює в Російській Федерації, що підтверджується трудовим договором від 01.05.2011 року, укладеним між нею, (Робітником) та громадянкою Російської Федерації ОСОБА_9 (Роботодавцем), зареєстрованим 01.05.2011року в Одинцовському муніципальному районі Московської області начальником відділу реєстрації міського поселення Одинцово ОСОБА_10 Згідно п. 2 Договору, Договір укладено на невизначений строк, однак позивач планує працювати за зазначеним договором до 01.09.2017 року - часу, коли дитина, нянею якої вона працює, розпочне навчання у школі. На території Російської Федерації позивач перебуває офіційно та її місце перебування в Російській Федерації зареєстровано за адресою: АДРЕСА_3, де позивач проживає в окремій кімнаті площею 20 кв.м., в якій розміщено два ліжка, стіл, телевізор, шафа для одягу, комп'ютер. 11 березня 2014 року позивача поставлено на облік в Міжрайонній інспекції Федеральної податкової служби №22 по Московській області, також 14 березня 2014 року вона отримала патент Федеральної міграційної служби, серія 50 №140138982. Протягом усього часу роботи позивач щодня спілкується зі своїм сином за допомогою відозв'язку через Sкуре. Кожні 3 (три) місяці виїжджає до м. Бердянськ та ретельно готується до зустрічі з сином, купує багато подарунків: одежу, іграшки, солодощі, а також необхідні ліки. Регулярно надсилає своїй матері гроші на утримання сина. При кожній можливості передає подарунки для свого сина та своїх близьких через знайомих, що їдуть у м. Бердянськ. Дуже страждає від того, що не може бути з сином, а також дуже стурбована станом його здоров'я, оскільки в травні 2014 року сину ОСОБА_3 було встановлено діагноз: бронхіальна астма, змішана форма 3 ст., також син спостерігається лікарем - неврологом у зв'язку з діагнозом: синдром мінімальних мозкових дисфункцій, церебро - стелічний синдром. У зв'язку з встановленим діагнозом ОСОБА_3 рекомендовано обмежити перебування в будинках на березі моря та в старих міських будинках. На сьогодні дитина мешкає з батьками позивача в м. Бердянську, та знаходиться на повному утриманні та забезпеченні позивача. Враховуючи те, що на сьогоднішній день позивач постійно проживає та працює в Російській Федерації, має можливість забезпечити сину проходження ним обстеження та отримання необхідного та належного лікування в м. Москва, та, крім того, клімат Московської області буде більш сприятливим для стану його здоров'я ніж клімат м. Бердянська, розташованого на узбережжі Азовського моря, позивач бажає забрати сина до себе. Також 17 жовтня 2014 року позивачем було отримано гарантійний лист від її роботодавця ОСОБА_11, посвідчений нотаріусом м. Москви ОСОБА_12, яким ОСОБА_11 запрошує ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_4, у супроводі позивача для проживання, а також обстеження і лікування по встановленому йому діагнозу «бронхіальна астма середнього ступеня». Також зазначеним листом ОСОБА_11 гарантує надання для проживання ОСОБА_3 окремої кімнати площею 20 кв.м., в якій міститься два ліжка, стіл, телевізор, шафа для одягу, комп'ютер, іграшки. Всі витрати (матеріальні та нематеріальні) за ОСОБА_3 по проживанню та наданню медичних послуг (обстеження, госпіталізація, лікування та реабілітація), та всі інші додаткові витрати ОСОБА_11 бере на себе до закінчення строку дії трудового договору. Протягом перебування позивача в Росії відповідач не виявив жодного бажання забрати сина на постійне проживання до себе і на сьогоднішній день він спілкується з сином приблизно 1-2 рази на тиждень. При цьому відповідач не приділяє достатньої уваги інтересам дитини та стану його здоров'я, не вміє робити процедури, що є необхідними для сина, у зв'язку з наявним у нього захворюванням, не знає які ліки приймає дитина, який режим прийому ліків встановлено сину, тож відповідно не додержується його, чим зашкоджує здоров'ю дитини, що може призвести до небажаних наслідків. Рішенням Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 09 грудня 2014 року з відповідача ОСОБА_2 стягнуто на користь позивача аліменти на утримання сина, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_5, в твердій грошовій сумі в розмірі 516грн. щомісячно, починаючи з 15 вересня 2014 року і до досягнення дитиною повноліття, однак рішення суду відповідач не виконує, аліменти не платить. 09 вересня 2014року позивачем було направлено відповідачу на адресу його реєстрації та на адресу його фактичного проживання ідентичні за змістом листи, в яких вона просила ОСОБА_2 надати їй згоду на виїзд сина ОСОБА_3 у супроводі позивача до Російської Федерації та на його перебування на території Російської Федерації строком до 01.09.2017 року. В усній розмові відповідач повідомив , що він на сьогоднішній день не бажає надавати позивачу дозвіл на виїзд сина у її супроводі до Російської Федерації. У зв»язку з цим позивач просить надати їй дозвіл на виготовлення проїзних документів дитини для виїзду за межі України, а саме до Російської Федерації, малолітнього сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_5, уродженця м. Бердянська Запорізької області, в період із дня набрання рішенням суду законної сили до 01 вересня 2017 року без згоди батька ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_9, уродженця м. Бердянська, Запорізької області, а також надати дозвіл малолітньому ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_5, уродженцю м. Бердянська Запорізької області, на його тимчасовий виїзд з України до Російської Федерації у супроводі його матері ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_8, без згоди та супроводу батька ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_9, уродженця м. Бердянська, Запорізької області до 01 вересня 2017 року.

У судовому засіданні позивач підтримала позовні вимоги в повному обсязі і пояснила, що вона через відсутніть роботи та коштів у сім»ї, а також за згодою відповідача поїхала на роботу в Росію, влаштувалася нянею і працює з травня 2011року, всі зароблені кошти вона передавала для сина та відповідача, які проживали з батьками позивача і в основному бабуся піклувалася про дитину, водила в садок , лікувала. На теперішній час сину більше 5 років і його можливо забрати до себе на роботу, щоб він спілкувався не тільки з батьком , але більше і з позивачем, а також потрібно провести обстеження та лікування дитини, тому позивач і бажає повезти сина до Москви, але відповідач не надає такий дозвіл. За місцем роботи у позивача є окрема кімната площею 20 кв.м., в якій міститься два ліжка, стіл, телевізор, шафа для одягу, комп'ютер, також вона піклується про сина роботодавця віком 5 років, який знайомий з її сином і спілкується з ним через комп»ютер, тому вона вважає, що діти можуть спільно гратися та спілкуватися між собою, що не буде заважити її роботі, а також надасть можливість їй піклуватися про свого сина, оскільки вона любить свого сина і сумує за ним, як і син за нею. На теперішній час позивач повністю утримує свого сина, аліменти за рішенням суду стягнуті з відповідача, але він коштів на утримання дитини не надавав, посилаючись на те, що він утримує сина, коли бере його на вихідні дня до себе. Позивач вважає, що вона діє в інтересах дитини, але батько дитини на теперішній час не надає дозвіл на тимчасовий виїзд сина за кордон, не піклується про лікування дитини, не утримує дитину, тому позивач і звернулася з таким позовом до суду.

У судовому засіданні та в своїх запереченнях відповідач позов не визнав та зазначив, що позивач просить суд надати дозвіл на тимчасовий виїзд сина за кордон України до Російської Федерації та на виготовлення і отримання проїзних документів на дитину в період із дня набрання рішенням суду законної сили до 01.09.2017року без дозволу та супроводу відповідача за кордон дитини та її перебування в Росії зазначає у часовий проміжок понад 2,5 років, але це великий термін, а можливо позивач бажає залишитися в Росії з сином на постійне проживання , тому відповідач проти цього. Позивач дуже докладно у позовній заяві повідомляє про свою роботу в Росії, де проживає, ким і де працює, які має доходи, тощо. При цьому додає до позовної заяви документи, засвідчені російськими нотаріусами, які не мають ніякої сили, та документи, що легалізують її перебування та працю в Росії. ОСОБА_1 в Росії не має свого житла. По теперішний час її місце реєстрації зазначене і адресою: АДРЕСА_4, а фактично прожиає за адресою: АДРЕСА_1. Вона має власність на житло у м. Бердянську. Позивач указує, що вона в травні 2011 року вимушена була виїхати до Росії на заробітки з метою матеріального забезпечення родини, бо не могла знайти постійну роботу , та відповідач також не мав постійної роботи. Ці ствердження не відповідають дійсності. ОСОБА_1 має педагогічну, та медичну освіту, працювала у центрі реабілітації інвалідів, де мала заробіток, відпустки у звязку з вагітністью, пологами і для догляду за дитиною, мала державні пільги, а тому відповідач вважає, що позивач змогла б найти роботу і в Україні.. відповідач працює підприємцем, має доходи. На сумісні кошти ними була куплена квартира за адресою: АДРЕСА_1. Квартиру здавали в аренду за плату. Таким чином родина була матеріально забезпечена. Виїзджати за кордон в Росію, залишати дитину, якій не виповнилось два роки, та яка мала потребу у материнській опіки у ОСОБА_1 не було необхідності, її дії є прямим невиконанням законодавства, яким закріплені обов'язки батьків щодо виховання та розвитку дитини. Також відповідач вважає, що гарантійні листи роботодавця не мають ніякого значення, оскільки там в сім»ї багато дітей і у позивача не буде часу доглядати свого сина. Також виконавчий комітет Бердянської міської ради прийняв рішення №417 від 09 грудня 2014 року. Цим рішенням встановлено час для особистого спілкування відповідача з сином ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_4 з 16.00год. п»ятниці до 8.00год. понеділка, з обов'язковим відведенням дитини до дошкільного навчального закладу. Це рішення для ОСОБА_1 є обов'язковим для виконання, а якщо дитина поїде з матір»ю, то рішення не буде виконуватися і відповідач буде позбавлений можливості спілкуватися з дитиною. Аліменти відповідач сплатив позивачу за два дні до цього судового засідання за 4 місяці, оскільки раніше не знав, куди платити гроші.

Представник 3-ої особи: органу опіки та піклування виконкому Бердянської міської ради Рупчев С.П.. в судовому засіданні позов підтримав, не заперечує проти надання дозволу дитині на її тимчасовий виїзд з України з матір»ю без згоди батька, оскільки це буде в інтересах дитини, бо дитина повинна проживати з матір»ю, а позивач опікується дитиною, утримує її та виховує і діє в інтересах дитини. А рішення виконавчого комітету про встановлення порядку спілкування відповідача з дитиною можливо переглянути у зв»язку зі зміною обставин.

Cвідок ОСОБА_4 пояснила, що позивач доводиться їй дочкою, яка з чоловіком після народження дитини проживали в квартирі свідка, мали окрему кімнату і свідок у всьому допомагала їм . Після народження дитини дочка не працювала, а зять працював не регулярно , у них були борги і всі гроші, що отримали за народження дитини віддали за борги сестрі відповідача, тому коштів у сім»ї дочки не було і вона вимушена була влаштуватися на роботу на пів-ставки. В той час відповідач через якусь бійку попав до лікарні з ножовим пораненням. Тому матеріальне становище у сім»ї було тяжке і коли дитині виповнилося 1 рік та 10 місяців дочка зі згодою чоловіка поїхала на роботу в Росію, а свідок погодилася доглядати дитину. Позивач часто приїздила до дитини, привозила гроші на утримання дитини та різні подарунки, іноді між позивачем та відповідачем були сварки, зять намагався душити позивача, крутив їй руки, про це розповідала навіть дитина, а також зять навчав сина тому, що мати його залишила і не любить, а дитина через такі розмови дуже страждала. Останнім часом дитина хворіє на астму, її треба постійно лікувати, але відповідач за це не переживає, ніколи грошей на ліки не давав., а якщо брав дитину на вихідні до себе, то свідок всі ліки давала дитини з собою, щоб не переривати курс лікування. На теперішній час лікарі радять змінити клімат для дитини, щоб покращати її здоров»я. Відповідач також влаштовував сварки і зі свідком ,висловлювався нецензурною лайкою та плював в обличчя , через що вона звернулася до міліції і його наказали в суді штрафом. На теперішній час дитина спілкується з батьком згідно рішення виконкому, але дитина також дуже сумує за матір»ю, з якою щодня спілкується по відозв»язку, а також дитина бажає поїхати з матір»ю до Москви та поспілкуватися з сином роботодавця, оскільки діти знайомі і часто спілкуються по відозв»язку.

Свідок ОСОБА_14 пояснила, що вона є сестрою відповідача і є хрещеною матір»ю дитини брата -ОСОБА_3, і знає, що коли позивач поїхала на роботу до Москви, син дуже сумує за нею, бо йому не вистачає материнської ласки та любові. Свідок також 9 місяців працювала в сім»ї роботодавців позивача і знає цю родину, в якій 4 дітей, це хороші, добрі люди, але позивачу буде важко доглядати свою дитину, оскільки вона є нянею хлопчика Дані і їй треба доглядати його. Після народження дитини в сім»ї брата не вистачало коштів , вони брали гроші у борг у старшої сестри, а потім віддавали їй борги. Весь час доки позивач перебуває в Москві дитина проживає з бабусею, а відповідач іноді спілкується з сином, він купив сину швецьку стінку, книги, іграшки.

Свідок ОСОБА_15 пояснив, що відповідача знає тривалий час, вони мають однакових дітей, а тому з 2013року часто гуляли з дітьми разом, також влаштовували для дітей дні народження. Син відповідача проживає з бабусею, оскільки мати дитини на заробітках у Москві, а відповідач, на вихідні дні брав дитину до себе, в будинку відповідача є кімната для дитини, він купив швецьку стінку, стіл для дитини, також у дворі збудував гойдалку для дітей.

Розглянувши матеріали справи, вислухавши пояснення учасників процесу, суд вважає позов обгрунтованим і підлягаючим задоволенню частково з наступних підстав:

Сторони ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували у шлюбі з 18.10.2008р. по ІНФОРМАЦІЯ_10 і у шлюбі народився син ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_5., що підтверджується копією свідоцтва про шлюб, копією свідоцтва про народження дитини, копією рішення Бердянського міськрайонного суду від 05.05.2014р.

Після розірвання шлюбу місце проживання дитини за усною домовленістю сторін було визначено з матір»ю ОСОБА_1, позивачем про справі. Позивач разом з сином ОСОБА_3, з 22.10.2014 року зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1, однак постійно проживають за адресою: АДРЕСА_1. Власниками квартири АДРЕСА_1 є позивач, її мати ОСОБА_4, її батько, ОСОБА_5, та її рідний брат ОСОБА_6, що підтверджується копією свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 04.12.2006р., копією витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 04.12.2006р.

З травня 2011 року по теперішній час позивач офіційно працює в Російській Федерації, що підтверджується трудовим договором від 01.05.2011 року, укладеним між нею, (Робітником) та громадянкою Російської Федерації ОСОБА_9 (Роботодавцем), зареєстрованим 01.05.2011року в Одинцовському муніципальному районі Московської області начальником відділу реєстрації міського поселення Одинцово ОСОБА_10 Згідно п. 2 Договору, Договір укладено на невизначений строк, однак позивач планує працювати за зазначеним договором до 01.09.2017 року - часу, коли дитина, нянею якої вона працює, розпочне навчання у школі. На території Російської Федерації позивач перебуває офіційно та її місце перебування в Російській Федерації зареєстровано за адресою: АДРЕСА_3, де позивач проживає в окремій кімнаті площею 20 кв.м., в якій розміщено два ліжка, стіл, телевізор, шафа для одягу, комп'ютер. 11 березня 2014 року позивача поставлено на облік в Міжрайонній інспекції Федеральної податкової служби №22 по Московській області, також 14 березня 2014 року вона отримала патент Федеральної міграційної служби, серія 50 №140138982.

Син позивача ОСОБА_3 з травня 2011року по теперішній час мешкає з батьками позивача в м. Бердянську, та знаходиться на повному утриманні та забезпеченні позивача. Позивач піклується про дитину, про її стан здоров'я, фізичний, моральний та духовний розвиток. Позивач дуже страждає від того, що не може бути з сином, а також дуже стурбована станом його здоров'я, оскільки в травні 2014року сину ОСОБА_3 було встановлено діагноз: бронхіальна астма, змішана форма 3 ст., також син спостерігається лікарем - неврологом у зв'язку з діагнозом: синдром мінімальних мозкових дисфункцій, церебро - стелічний синдром. У зв'язку з встановленим діагнозом ОСОБА_3 рекомендовано обмежити перебування в будинках на березі моря та в старих міських будинках, також рекомендовано відвідування загальноосвітньої школи з 7-ми років, що підтверджується наданими медичними документами..

Рішенням виконкому Бердянської міської ради № 417 від 09.12.2014р. встановлено час для особистого спілкування батька ОСОБА_2 з дитиною ОСОБА_3

На теперішній час з метою спілкування та оздоровлення дитини позивач бажає з сином поїхати до Російської Федерації і має умови для утримання там дитини, що підтверджується наданими документами.

09 вересня 2014року позивачем було направлено відповідачу на адресу його реєстрації та на адресу його фактичного проживання ідентичні за змістом листи, в яких вона просила ОСОБА_2 надати їй згоду на виїзд сина ОСОБА_3 у супроводі позивача до Російської Федерації та на його перебування на території Російської Федерації строком до 01.09.2017 року. В усній розмові відповідач повідомив , що він на сьогоднішній день не бажає надавати позивачу дозвіл на виїзд сина у її супроводі до Російської Федерації.

Згідно ст.313 ЦК України фізична особа має право на свободу пересування. Фізична особа. яка досягла шістнадцяти років, має право на вільний самостійний виїзд за межі України. Фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними.

Відповідно до ст.4 Закону України «Про порядок виїзду з України громадян України», та відповідно до п.2-1 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених постановою КМУ №57 від 27 січня 1995 року, встановлено, що перетинання державного кордону для виїзду за межі України громадянами, які не досягли 16-річного віку, здійснюється лише за згодою обох батьків та в їх супроводі або в супроводі осіб, уповноважених ними.

Підпунктом 3 п.2-2 вказаних Правил передбачено, що виїзд за межі України громадян, які не досягли 16 річного віку, у супроводі одного з батьків або у супроводі осіб, які уповноважені одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється у разі пред'явлення оригіналів документів або їх нотаріально посвідчених копій, зокрема рішення суду про надання дозволу на виїзд за межі України громадянина, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків.

Відповідно до Постанови КМУ №231 від 31.03.1995року «Про затвердження Правил оформлення видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон і проїзного документу дитини, їх тимчасового затримання та вилучення» оформлення проїзного документу здійснюється на підставі заяви батьків, а у разі, коли батьки не перебувають у шлюбі, того з них, з ким проживає дитина. За наявності заперечень одного з батьків, документ може бути оформлено на підставі рішення суду.

За змістом ч.7 ст.7 Сімейного кодексу України « Дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України».

Згідно ч.І та ч. 2 ст. 155 Сімейного Кодексу України, здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають грунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності і батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

Враховуючи, що позивач піклується про дитину, про стан її здоров'я, фізичний, моральний та духовний розвиток, також враховуючи, що на теперішній час позивач має можливість провести досконале обстеження здоров»я дитини в Російській Федерації за місцем своєї роботи і позивач має всі матеріальні та житлові умови для утримання сина, а також враховуючи, що лікарі радять дитині почати відвідування загальноосвітньої школи з 7-ми років, а не можливість отримати від відповідача дозвіл на тимчасовий виїзд дитини за кордон суперечить інтересам дитини, суд приходить до висновку, що на теперішній час в інтересах неповнолітньої дитини є доцільним надати дозвіл на її тимчасові виїзди з України у супроводі матері без згоди батька на термін до 01 вересня 2016року.

Керуючись ст. ст. 10,11,212-215,224-226 ЦПК України, ст. ст.155,160,161 СК України, ст.ст.1,2,З,4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в»їзду в Україну громадян України», суд

В И Р І Ш И В :

Позов задовольнити частково.

Надати дозвіл ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_8, уродженки м. Бердянська Запорізької області, на виготовлення і отримання проїзних документів для виїзду сина, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_5, уродженця м. Бердянська, Запорізької області, за кордон України до Російської Федерації в період із дня набрання рішенням суду законної сили до 01 вересня 2016 року без згоди батька. ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_9, уродженця м. Бердянська, Запорізької області.

Надати дозвіл малолітньому ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_5, уродженцю м. Бердянська Запорізької області, на його тимчасовий виїзд з України до Російської Федерації у супроводі його матері ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_8, без згоди та супроводу батька ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_9, уродженця м. Бердянська, Запорізької області до 01 вересня 2016 року.

В решті частині позову відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Запорізької області.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня оголошення .

Суддя:Н. П. Ліхтанська