Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08.09.15 року Лисичанський міський суд Луганської області

у складі: головуючого судді Чернобривко Л.Б.

при секретарі судових засідань Дьоміновій О.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про надання дозволу на тимчасові виїзди за межі України, за кордон та повернення до України без дозволу батька у супроводі матері до досягнення дитиною повноліття, третя особа орган опіки та піклування Лисичанської міської ради,

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернулася до відповідача з позовом про надання дозволу на виїзд дитини за межі України, посилаючись на те, що вона перебуває у шлюбі з відповідачем з 26 жовтня 2012 року по 26 березня 2015 року. Від шлюбу в них народилась донька ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1. Після розірвання шлюбу дитина проживає разом з матір»ю ОСОБА_2 за адресою АДРЕСА_1. Батько дитини проживає окремо від них. У зв»язку з нестабільною ситуацією в країні, проведенням АТО має намір виїзду з дитиною за межі України до Росії, де мешкають її рідні. Для загального розвитку дитини та з метою її оздоровлення, має можливість вивезти доньку на відпочинок за кордон до родичів, забезпечуючи відповідний належний рівень оздоровлення та проживання. Тому просила суд надати дозвіл на виїзд її малолітньої доньки ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 за межі державного кордону України без згоди на такий виїзд відповідача.

Позивач в судовому засіданні не була присутньою, просила справу розглянути в її відсутність, позовні вимоги підтримала, про що надала до суду письмову заяву.

Відповідач у судовому засіданні не був присутнім, проти задоволення позову не заперечував, просив розглядати справу без його участі, про що подав до суду заяву.

Представник органу опіки та піклування Гончарова Н.М. не була присутньою у судовому засіданні, не заперечувала проти задоволення, просила прийняти рішення в інтересах малолітньої дитини про що подала суду заяву

Дослідивши наявні в матеріалах письмові докази, встановивши на їх підставі фактичні обставини та характер спірних правовідносин між сторонами спору, визначивши правові норми, що підлягають застосуванню, суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню у повному обсязі з огляду на наступне.

Судом встановлено, що сторони перебували у шлюбі, зареєстрованому 26 жовтня 2012 року. Рішенням Лисичанського міського суду від 26 березня 2015 року шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 було розірвано ( а.с.9).

Від шлюбу мають малолітню доньку ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 , батьками якої в свідоцтві про народження вказані ОСОБА_3 та ОСОБА_2 (а.с.7).

Малолітня ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, проживає разом з матір»ю ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_1, (а.с.11).

Вище вказане підтверджує той факт, що відповідач вихованням доньки не займається, не приймає будь-якої участі у фізичному, духовному та моральному розвитку дитини, життям дитини не цікавиться, всі питання щодо виховання дитини позивач вирішує самостійно.

Згідно із ст. 10 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 року № 789-Х11 і набула чинності для України 27.09.1991 року), держави-учасниці зобов'язалися поважати право дитини та її батьків залишати будь-яку країну, включаючи власну, і повертатися в свою країну. Щодо права залишати будь-яку країну діють лише такі обмеження, які встановлені Законом і необхідні для охорони державної безпеки, громадського порядку (order public), здоров'я чи моралі населення або прав і свобод інших осіб і сумісні з визнаними в цій Конвенції іншими правами.

Відповідно до ч.1 ст. 3 Конвенції про права дитини при вирішенні будь-яких питань щодо дітей суд повинен керуватися в першу чергу максимальним забезпеченням інтересів дітей.

Відповідно до ст. 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом. У відповідності до ч.7 ст.7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України.

Враховуючи вищенаведене, та оскільки судом встановлено, що виїзд ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про надання дозволу на тимчасові виїзди за межі України, за кордон та повернення до України без дозволу батька у супроводі матері до досягнення дитиною повноліття, третя особа орган опіки та піклування Лисичанської міської ради народження за кордон з метою оздоровлення та відпочинку, а також з нестабільною ситуацією в країні, проведенням АТО, відповідає інтересам дитини, сприятиме її фізичному, духовному та моральному розвитку, отримати дозвіл на виїзд за межі України в позасудовому порядку у позивача немає можливості, тому позов слід задовольнити.

Керуючись ст. 33 Конституції України, ст.ст. 3, 10 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, ст.ст.7, 159 СК України, ст. 4 Закону України "Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України", Постановою Кабінету Міністрів України № 57 від 27.01.1995 року "Про затвердження Правил перетинання державного кордону громадянами України", ст.ст.10,11, 209, 212-215, 218 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про надання дозволу на тимчасові виїзди за межі України, за кордон та повернення до України без дозволу батька у супроводі матері до досягнення дитиною повноліття, третя особа орган опіки та піклування Лисичанської міської ради задовольнити.

Надати дозвіл на тимчасові виїзди та повернення до України малолітньої дитини ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, під зобов'язання її зворотного повернення, у супроводі матері ОСОБА_2, без згоди її батька ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, до досягнення ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 повноліття.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Луганської області шляхом подання апеляційної скарги через Лисичанський міський суд протягом десяти днів з дня його проголошення, а для осіб, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні - протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Л.Б. Чернобривко