У Х В А Л А

іменем України

"16" грудня 2015 р. суддя Дніпровського районного суду м. Києва Гаврилова О.В., вивчивши матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації, третя особа - ОСОБА_2 про визнання незаконним (протиправним) та скасування розпорядження №622 від 03.12.2015р., -

в с т а н о в и в:

До Дніпровського районного суду міста Києва в порядку цивільного судочинства надійшла позовна заява ОСОБА_1, в якій позивач просить: визнати незаконним (протиправним) та скасування розпорядження №622 від 03.12.2015 р. «Про визначення місця проживання малолітньої дитини». Вимоги позову мотивовані тим, що рішення органу опіки та піклування було прийнято з грубами порушеннями вимог законодавства, є необґрунтованим та таким, що порушує права та інтереси дитини.

Відповідно до ст. 15 Цивільного процесуального кодексу України, суди розглядають в порядку цивільного судочинства справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також з інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства.

Згідно з ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 17 КАС України, юрисдикція адміністративних судів поширюється на правовідносини, що виникають у зв'язку з здійсненням суб'єктом владних повноважень владних управлінських функцій, а також у зв'язку з публічним формуванням суб'єкта владних повноважень шляхом виборів або референдуму. Юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори, зокрема: спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності.

Згідно роз'яснень, які містяться в п. 21 Постанови №3 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 березня 2013 року «Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ», якщо орган державної влади та/або орган місцевого самоврядування (суб'єкт владних повноважень) бере участь у справі не на виконання своїх владних повноважень, а з інших правових підстав; не здійснює владних управлінських функцій щодо іншого учасника спору (наприклад, надання згоди іншому співвласнику житлового будинку на виконання переобладнання та перепланування), то залежно від змісту вимог і суб'єктного складу сторін справа підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства відповідно до вимог статті 15 ЦПК. Ураховуючи положення статті 1 ЦПК та статті 2 КАС, не є публічно-правовим і розглядається у порядку цивільного судочинства спір між органом державної влади та/або органом місцевого самоврядування (суб'єктом владних повноважень) як суб'єктом публічного права та суб'єктом приватного права - фізичною особою, в якому управлінські дії суб'єкта владних повноважень спрямовані на виникнення, зміну або припинення цивільних прав фізичної особи. У такому випадку це спір про право цивільне, незважаючи на те, що у спорі бере участь суб'єкт публічного права, а спірні правовідносини врегульовано нормами цивільного та адміністративного права.

Як убачається зі змісту вимог позову, предметом позову є визнання незаконним (протиправним) та скасування розпорядження відповідача прийняте ним як суб'єктом владних повноважень, органом опіки та піклування, по визначенню місця проживання малолітньої дитини, розгляд якого підлягає в порядку адміністративного судочинства, оскільки управлінські дії відповідача, як суб'єкта владних повноважень у розрізі спірних правовідносин не спрямовані на виникнення, зміну або припинення цивільних прав фізичної особи - позивача у цій справі.

Відповідно до п.1 ч.2 ст.122 Цивільного процесуального кодексу України, суддя відмовляє у відкриті провадження, якщо заява не підлягає розгляду у порядку цивільного судочинства.

З огляду на викладене, виходячи з предмету спору та суб'єктивного складу сторін, враховуючи правила підвідомчості справ, керуючись нормами діючого законодавства України, суддя дійшов висновку, що визнання незаконним (протиправним) та скасування розпорядження Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації, що є предметом поданої ОСОБА_1 позовної заяви, визначається у порядку, передбаченому законодавством, що регулює правовідносини між позивачем та Дніпровською районною в м. Києві державною адміністрацією. Рішення відповідного органу може бути оскаржено заявником до суду з урахуванням правил підвідомчості спору.

Тому вбачаються визначені п.1 ч.2 ст.122 Цивільного процесуального кодексу України підстави для відмови у відкритті провадження у справі.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про судовий збір» від 01.11.2011 року, сплачені суми судового збору повертаються за ухвалою суду у разі відмови у відкритті провадження у справі.

При подачі зазначеної позовної заяви позивачем був сплачений судовий збір у розмірі 487,20 грн., що підтверджується квитанцією №13 від 11.12.2015 року.

На підставі викладеного, керуючись п.1 ч.2 ст.122 ЦПК України, суд -

у х в а л и в:

Відмовити у відкритті провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації, третя особа - ОСОБА_2 про визнання незаконним (протиправним) та скасування розпорядження №622 від 03.12.2015 р.

Повернути ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 487 грн. 20 коп., сплачений за квитанцією №13 від 11.12.2015 року на розрахунковий рахунок 0005 МФО 820019 .

Ухвала може бути оскаржена до Апеляційного суду м. Києва через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги в 5-денний строк з дня отримання її копії.

С у д д я: