Номер справи 623/2256/15-ц
Номер провадження 2/623/632/2015
27 серпня 2015 року м. Ізюм
Ізюмський міськрайонний суд Харківської області
у складі: головуючого - судді Бутенка В.М.
при секретарі судового засідання - Костенко В.В.
судового розпорядника - Павлюченко В.А.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Ізюм справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, -
У травні 2015 року ОСОБА_2 звернувся до суду з вказаною позовною заявою до ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням житлового будинку АДРЕСА_1 (а.с. 3-4).
Позивач в судове засідання не прибув, надав суду письмову заяву про розгляд справи за його відсутності, підтримує свої вимоги і просить суд позов задовольнити.
Відповідач ОСОБА_3 в судове засідання повторно не з'явився без поважних причин, про час і місце судового засідання повідомлявся належним чином, заяв про розгляд справи за його відсутності не надійшло.
Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням статей 169, 224 ЦПК України.
Виходячи з наведеного, суд вважає, що рішення у справі можливо постановити при проведенні судового засідання за відсутності сторін без здійснення фіксації судового засідання технічними засобами, що відповідає положенням ст. 197 ЦПК України.
Перевіривши і дослідивши матеріали справи суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог.
Суд встановив наступні факти і відповідні їм правовідносини.
Згідно зі ст. 16 ЦК України, звертаючись до суду, позивач за власним розсудом обирає спосіб захисту. Обравши способом захисту права на вчинення певних дій (на підставі вказаних статей ЖК і ЦК), позивач в силу ст. 10 ЦПК України зобов'язаний довести правову та фактичну підставу своїх вимог.
Відповідно до ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості.
Згідно статей 10, 31, 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.
У відповідності з ч.1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, у межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.
Згідно ст. 9 Житлового Кодексу Української РСР від 30 червня 1983 року №5464-X, із наступними змінами (далі - ЖК УРСР), ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Житлові права охороняються законом, за винятком випадків, коли вони здійснюються в суперечності з призначенням цих прав чи з порушенням прав інших громадян або прав державних і громадських організацій.
Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування своїм майном.
Права власника житлового будинку, квартири визначені ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК УРСР, які передбачають, що громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.
Обмеження чи втручання у право власника можливе лише з підстав, передбачених законом.
Вказані факти відповідачем не оспорювалися.
Частинами 1, 4 ст. 156 ЖК УРСР визначено, що члени сім'ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. На вселення до батьків їх неповнолітніх дітей згоди власника не потрібно. До членів сім'ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу. Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням.
Згідно з ч. ч. 2, 3 ст. 64 ЖК УРСР до членів сім'ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім'ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Якщо особи, зазначені в частині другій цієї статті, перестали бути членами сім'ї наймача, але продовжують проживати в займаному жилому приміщенні, вони мають такі ж права і обов'язки, як наймач та члени його сім'ї.
Відповідно до ст. 405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.
Згідно зі змістом вказаних норм право члена сім'ї власника будинку (квартири) користуватися цим житлом існує лише за наявності у власника права приватної власності на це майно.
Пленум Верховного Суду України в п. 10 постанови від 12 квітня 1985 року № 2 «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» роз'яснив судам, що у справах цієї категорії необхідно з'ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. У разі їх поважності суд може продовжити пропущений строк.
Таким чином судом установлено, що відповідач ОСОБА_3 ніколи не проживав у АДРЕСА_1 без поважних причин з 8 вересня 1999 року, тому що постійно проживав з матір'ю за адресою: АДРЕСА_2.
Відповідач порушує права позивача тим, що не знявся з реєстрації як особа, який не проживає і не користується приміщеннями житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1, без поважних причин.
Зокрема судом встановлено, що відповідач втратила в установленому порядку право користування вказаним приміщенням житлового будинку у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.
Частиною 1 ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» від 11.12.2003р. № 1382-IV, зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть.
Судові витрати суд компенсує позивачу за рахунок відповідача (а.с. 2).
На підставі викладеного, керуючись статтями 10, 11, 60, 88, 197, 209, 212-215, 218, 224-226 ЦПК України, суд, -
Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням - задовольнити.
Визнати гр. ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, втративши право користування житловим приміщенням у житловому будинку за адресою: АДРЕСА_1
Стягнути з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, уродженця м. Ізюм Харківської області, гр. України, НОМЕР_1 від 21.01.1997р., фактично проживає за адресою: АДРЕСА_2, на користь ОСОБА_2 судові витрати в сумі 243 гривні 60 копійок.
Рішення може бути оскаржене позивачем в апеляційному порядку в строк 10 днів з дня проголошення рішення шляхом подачі апеляційної скарги до Апеляційного суду Харківської області через Ізюмський міськрайонний суд Харківської області.

Заочне рішення може бути переглянуте Ізюмським міськрайонний судом Харківської області, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії.

У разі залишення заяви відповідача про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене відповідачем в апеляційному порядку в строк 10 днів з дня постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення шляхом подачі апеляційної скарги до Апеляційного суду Харківської області через Ізюмський міськрайонний суд Харківської області.

Головуючий: суддя -