АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/655/15Головуючий по 1 інстанції
Категорія : 29, 30, 40, 41 Позарецька С. М.
Доповідач в апеляційній інстанції
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 лютого 2015 року Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Черкаської області в складі:

головуючогоВініченка Б. Б.
суддівХрапка В. Д. , Новікова О. М.
при секретаріПосипайко А.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Черкаси апеляційну скаргу ОСОБА_6 на рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 16 січня 2015 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_7 про захист честі, гідності та ділової репутації, зобов'язання вчинити певні дії, відшкодування матеріальної та моральної шкоди, -

в с т а н о в и л а :

У вересні 2014 року ОСОБА_6 звернулася до суду із вказаним позовом.

В обгрунтування своїх позовних вимог вказувала, що відповідачка є колишньою невісткою позивачки та колишньою дружиною її сина ОСОБА_8, шлюб з яким було розірвано 23 липня 2013 року. Їх син та внук позивачки ОСОБА_8 ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_1, з матір'ю не проживає та проживати не хоче, а мешкає разом з позивачкою та батьком. У зв'язку із цим, відповідачка починаючи з липня 2014 року намагається повернути дитину будь-якими способами.

Позивачка вказувала, що зважаючи на те, що рідний брат ОСОБА_7 працює в міліції, вона разом із працівниками міліції незаконно, без наявних підстав з'являється до квартири позивача, ображає її та її сина лайкою, висловлюваннями на адресу позивача в непристойній формі, криками створює нервову обстановку, називає психічно хворою людиною, чим принижує її гідність та ділову репутацію. Крім того, ОСОБА_7 в під'їзді голосно кричить, розголошуючи діагнози хвороб, якими позивачка та її син хворіли, які, звичайно, не є таємницею, але відповідно до законодавства не можуть бути розголошені.

02 серпня 2014 року в день смерті чоловіка позивачки, за годину після його смерті, ОСОБА_7 сильно грюкала у двері квартири, а увірвавшись до квартири, почала голосно кричати, з'ясовувати стосунки з її сином, через що позивачка була змушена виставити її за двері.

28 серпня 2014 року відповідачка приїхала разом із двома працівниками міліції - друзями свого брата - кричала на весь під'їзд, ображаючи та принижуючи її гідність, викрикувала діагнози її хвороб та викрикувала, що вона не має права працювати за спеціальністю, ображала сина та розголошувала діагнози його хвороб, вибивала ногами двері у квартирі, в зв'язку з чим позивачка була змушена викликати працівників міліції.

05 вересня 2014 року працівники міліції о 2300 знову ломилися в двері її квартири.

11 вересня 2014 року з 700 два працівника міліції чергували біля її квартири, а о 745 ломились до квартири та голосно кричали на коридорі.

До того ж, 14 жовтня 2014 року, знаходячись у приміщенні Соснівського районного суду м. Черкаси, відповідачка голосно викрикувала на адресу позивача образливі слова, незважаючи на її вік - 56 років, зверталася до неї на «ти». В коридорі суду та спускаючись по сходах приміщення суду, викрикувала: «Іди лікуватися в водолікарню». Всі ці неправомірні дії відповідачки відбувалися у присутності великої кількості людей, через що позивачка була ображена та принижена та змушена була виправдовуватися перед людьми.

Позивачка зазначала, що неправомірними діями ОСОБА_7 їй завдано матеріальної шкоди, яка полягає у витратах на лікування в сумі 1120,56 грн. та моральної шкоди, розмір якої оцінює у 10 000 грн., що полягає у моральних стражданнях та переживаннях, порушенні душевної рівноваги та спокою, фізичному болі, оскільки змушена була звертатися до лікарні з приводу хвороби серця, проходити обстеження та знаходитися на лікуванні.

Крім того, позивачка вказувала, що має вищу юридичну освіту, все життя працювала за спеціальністю, має повагу серед колег, сусідів, знайомих та простих громадян, а тому висловлювання відповідачки на її адресу в непристойній формі є для неї образливими та такими, що принижують її честь, гідність та ділову репутацію.

Після уточнення позовних вимог 17 жовтня 2014 року, позивачка ОСОБА_6 просила суд зобов'язати відповідача припинити неправомірні дії щодо приниження честі, гідності, ділової репутації відносно позивачки, стягнути з ОСОБА_7 на її користь 10 000 грн. моральної шкоди та 1 120, 56 грн. матеріальної шкоди.

Рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 16 січня 2015 року позов ОСОБА_6 залишено без задоволення.

В апеляційній скарзі ОСОБА_6, посилаючись на незаконність вищевказаного рішення суду, невстановлення районним судом дійсних обставин справи, невідповідність висновків суду обставинам справи та порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 16 січня 2015 року скасувати та ухвалити нове, яким її позовні вимоги задовольнити.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення виходячи з наступного.

Згідно з вимогами п. 1 ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з дотриманням норм матеріального і процесуального права.

Оскаржуване рішення суду відповідає даним вимогам закону.

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позову, судом першої інстанції вказано на те, що судом не встановлено жодних належних, допустимих і переконливих доказів, які б підтверджували факт вчинення відповідачем стосовно позивача таких дій, які б посягали на її честь, гідність та ділову репутацію, і давали б підстави для відшкодування моральної та матеріальної шкоди.

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 10, ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України, а суд згідно ч. 1 ст. 11 ЦПК України розглядає цивільну справу в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів.

Статтею 212 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірності кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до статті 3 Конституції України життя і здоров'я людини, її честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються найвищою соціальною цінністю.

Згідно з ч. 1 ст. 270 ЦК України, фізична особа має право на повагу до гідності та честі, які є особистими немайновими правами, якими особа володіє довічно.

Згідно п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» чинне законодавство не містить визначення понять гідності, честі чи ділової репутації, оскільки вони є морально - етичними категоріями й одночасно особистими немайновими правами, яким закон надає значення самостійних об'єктів судового захисту.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджено матеріалами справи, відповідачка ОСОБА_7 перебувала у шлюбі з сином позивача ОСОБА_8 та розірвали шлюб 23 липня 2013 року. Від шлюбу вони мають неповнолітнього сина ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_2.

З матеріалів справи вбачається, що спір між позивачкою, її сином з однієї сторони та відповідачкою, матір'ю дитини, ОСОБА_7 виник з приводу дитини, яка станом на час розгляду справи проживає разом із батьком ОСОБА_8 та бабусею, позивачкою у справі. Крім того, у провадженні суду першої інстанції розглядаються позови сторін щодо встановлення місця проживання дитини.

По справі встановлено, що між позивачкою та її колишньою невісткою ОСОБА_7 мали місце декілька інцидентів через вимогу останньої повернути їй дитину, зокрема 02 серпня 2014 року та 28 серпня 2014 року, які супроводжувалися сваркою, криками, образами, непристойними словами і відбувалися за місцем проживання позивачки.

Відповідно до п. 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» від 27 лютого 2009 року №1 юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право. Під поширенням інформації слід розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв'язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі. Поширенням інформації також є вивішування (демонстрація) в громадських місцях плакатів, гасел, інших творів, а також розповсюдження серед людей листівок, що за своїм змістом або формою порочать гідність, честь фізичної особи або ділової репутації фізичної та юридичної особи.

Згідно із ст. 277 ЦК негативна інформація, поширена про особу, вважається недостовірною, якщо особа, яка її поширила, не доведе протилежного (презумпція добропорядності). Негативною слід вважати інформацію, в якій стверджується про порушення особою, зокрема, норм чинного законодавства, вчинення будь-яких інших дій (наприклад, порушення принципів моралі, загальновизнаних правил співжиття, неетична поведінка в особистому, суспільному чи політичному житті тощо) і яка, на думку позивача, порушує його право на повагу до гідності, честі чи ділової репутації. Спростування поширеної недостовірної інформації повинно здійснюватись незалежно від вини особи, яка її поширила.

Суд першої інстанції вірно прийшов до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог про зобов'язання відповідачки припинити неправомірні дії, що порочать її честь та гідність, оскільки позивачем не доведено факт розповсюдження відповідачкою відомостей, які б принижували її честь та гідність чи порушують її особисті немайнові права.

Так, із показів свідків вбачається, що хоча вони і чули сварки між позивачкою та відповідачкою, проте якою інформацію супроводжувалися такі сварки чи які саме негативні чи недостовірні відомості викрикували сторони свідками не вказано.

Вищевикладені обставини у сукупності із дослідженими в суді першої інстанції доказами та показами свідків вказують на те, що між сторонами виникли взаємні неприязні відносини, вони відчувають неповагу один до одного, проте їх обопільні сварки що супроводжуються негативними висловлювання у адресу один одного є оціночними судженням, вираженням суб'єктивних думок і поглядів, і не є висловлюваннями у брутальній, принизливій чи непристойній формі, що принизили б гідність, честь чи ділову репутацію позивача.

До того ж, згідно роз'яснень, викладених у пункті 15 постанови Пленуму ВСУ від 27 лютого 2009 року № 1 "Про судову практику у справах про захист гідності та честі, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи" повідомлення оспорюваної інформації лише особі, якої вона стосується, не може визнаватись її поширенням, якщо особа, яка повідомила таку інформацію, вжила достатніх заходів конфіденційності для того, щоб ця інформація не стала доступною третім особам.

Крім того, в обгрунтування своїх позовних вимог позивачкою не доведено факту поширення щодо неї відповідачкою інформації, яка принижує її честь та гідність.

Перевіряючи доводи позивачки в частині захисту ділової репутації ОСОБА_6 як фахового юриста та об'єктивно оцінюючи обставини, що мали місце 14 жовтня 2014 року у приміщенні Соснівського районного суду м. Черкаси після судового засідання, районним судом вірно враховано, що в ході розмови відповідачки із її представником прізвище позивачки не називалося, а тому і не мало місця розповсюдження щодо ОСОБА_6 недостовірної інформації.

Слід зауважити, що інформація, що стосується розгляду цивільної справи про визначення місця проживання дитини, якою обмінювалася відповідачка зі своїм представником, виходячи із роз'яснень пункту 17 вказаної постанови, не може бути підставою пред'явленого позову, оскільки вона за цивідьно-процесуальним законодавством була доказом у справі та повинна оцінюватись судом при ухваленні судового рішення.

За таких обставин ні в суді першої інстанції, ні в процесі апеляційного розгляду справи не знайшло підтвердження, що ОСОБА_7 поширює про позивача ОСОБА_6 недостовірну інформацію, яка негативно впливає на ділову репутацію та зачіпає честь і гідність позивача. Позивачем не доведено, що ОСОБА_7 обзивала позивача у присутності сторонніх осіб непристойними словами.

Поскільки в позові про захист честі, гідності та ділової репутації судом відмовлено, то не підлягає до задоволення і позов про відшкодування моральної шкоди.

Доводи апеляційної скарги не є суттєвими, і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 314, 315 ЦПК України, колегія суддів,-

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_6 - відхилити.

Рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 16 січня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржене до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий :

Судді :