АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Провадження: № 22-ц-/790/7385/15 Головуючий: 1 інстанці
Справа: № 644/6574/15-ц Маслов М.І.
Категорія: спадкові Доповідач: Даниленко В.М
У Х В А Л А

05 жовтня 2015 року м. Харків

Суддя судової колегії судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області Даниленко В.М., перевіривши матеріали цивільної справи за апеляційною скаргою Харківської міської ради Харківської області на заочне рішення Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 06 серпня 2015 року по справі за позовом ОСОБА_3 до Харківської міської ради Харківської області про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, встановлення факту прийняття спадщини та визнання права власності в порядку спадкування за заповітом, -

В С Т А Н О В И В:

У червні 2015 року позивачка ОСОБА_3 звернулась до суду із позовом, в якому вказувала на те, що з 2003 року вона постійно проживала разом зі своєю сестрою ОСОБА_4 у належній тій на праві приватної власності однокімнатній квартирі АДРЕСА_1 у м. Харкові. Весь час, що сестри проживали разом, позивачка піклувалась про здоров'я ОСОБА_4, купувала їй ліки, допомагала в побуті, здійснювала за нею догляд.

23 вересня 1994 року ОСОБА_4 склала заповіт, посвідчений державним нотаріусом 4-ї Харківської державної нотаріальної контори Матюшенко Н.Ю. за реєстровим № 3-7007, за яким все своє майно, де б воно не знаходилось та з чого б не складалось, у тому числі й належну їй квартиру АДРЕСА_1 у м. Харкові, заповіла сестрі - позивачці ОСОБА_3

ІНФОРМАЦІЯ_1 року ОСОБА_4 померла, в зв'язку з чим відкрилася спадщина на все, належне їй майно.

Після її смерті позивачка фактично прийняла спадщину, а саме - належну її сестрі квартиру, в якій вони проживали разом, продовжуючи проживати в цьому житлі та сплачувати комунальні послуги, однак у встановлений законодавством шестимісячний строк до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після померлої вона не звернулась.

18 травня 2015 року позивачка в особі свого вповноваженого представника звернулась до приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Саварінської Н.В. із заявою про видачу їй Свідоцтва про право на спадщину після смерті її сестри ОСОБА_4, померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 року.

Проте, постановою приватного нотаріуса від 16.06.2015 року позивачці було відмовлено у видачі зазначеного свідоцтва, з посиланням на те, що в установлений законом строк відповідну заяву про прийняття спадщини після померлої ОСОБА_4 вона до нотаріальної контори не подала, а крім того на час смерті спадкодавця була зареєстрована в квартирі АДРЕСА_1 у м. Харкові, тобто не за адресою проживання померлої.

При цьому їй було порекомендовано звернутися до суду для вирішення питання про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини після померлої ОСОБА_4, або оформлення спадщини після останньої в судовому порядку.

Посилаючись на вказані обставини, а також на те, що будучі зареєстрованою у квартирі АДРЕСА_1 у м. Харкові, вона фактично з 2003 року проживала із спадкодавцем ОСОБА_4 в квартирі АДРЕСА_1 м. Харкові, позивачка ОСОБА_3 просила суд:

-встановити факт її постійного проживання разом зі спадкодавцем - ОСОБА_4 на час відкриття спадщини після смерті останньої ІНФОРМАЦІЯ_1 року;

-встановити факт прийняття нею спадщини, що відкрилася після смерті спадкодавця - ОСОБА_4, померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 року;

-визнати за нею в порядку спадкування за заповітом право власності на квартиру АДРЕСА_1 у м. Харкові та зобов'язати відповідну реєстраційну службу зареєструвати за нею право власності на цю квартиру.

Заочним рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 06 серпня 2015 року позов ОСОБА_3 до Харківської міської ради про встановлення факту постійного проживання разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, факту прийняття спадщини та визнання права власності в порядку спадкування за заповітом - задоволено.

Встановлено факт постійного проживання ОСОБА_3 зі спадкодавцем ОСОБА_4 на час відкриття спадщини за адресою: АДРЕСА_1.

Визнано за позивачкою ОСОБА_3 право власності на квартиру АДРЕСА_1 у м. Харкові в порядку спадкування за заповітом після смерті її сестри ОСОБА_4, померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 року.

Ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 16 вересня 2015 року заяву відповідача - Харківської міської ради Харківської області про перегляд ухваленого по справі заочного рішення залишено без задоволення.

В апеляційній скарзі відповідача - Харківської міської ради Харківської області ставиться питання про скасування заочного рішення Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 06 серпня 2015 року та ухвалення по справі нового рішення про відмову у задоволенні заявлених позивачкою ОСОБА_3 вимог за їх безпідставністю.

В обґрунтування своєї скарги апелянт посилається на неповне з'ясування судом першої інстанції обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, та порушення судом норм матеріального й процесуального права, що призвело до неправильного вирішення цивільно-правового спору по суті.

Зокрема, апелянт вказує на те, що позивачкою ОСОБА_3 не було надано до суду жодних належних та допустимих доказів на підтвердження факту її постійного проживання зі спадкодавцем ОСОБА_4, ведення з нею спільного господарства, піклування за нею, здійснення догляду, придбання ліків тощо. Натомість, у паспорті позивачки міститься відмітка про реєстрацію її місця постійного проживання зовсім за іншою адресою, ніж тою, де вона нібито проживала разом із сестрою - спадкодавцем ОСОБА_4 Крім того, судом першої інстанції при вирішенні справи безпідставно були прийняті до уваги показання допитаних по справі свідків, які фактично ґрунтуються на припущеннях та доводах, які стали відомими останнім зі слів самої ОСОБА_3 Також судом першої інстанції не було досліджено дійсність заповіту, складеного спадкодавцем ОСОБА_4 у 1994 році, не було з'ясовано чи не є він скасованим, зміненим або взагалі визнаним недійсним.

Перевіривши матеріали цивільної справи, що надійшла на розгляд до апеляційного суду, вважаю, що ця справа, на даний час, не може бути предметом апеляційного розгляду, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 215 ЦПК України рішення суду складається із вступної, описової, мотивувальної та резолютивної частини.

При цьому в мотивувальній частині судового рішення, зокрема повинно бути зазначено:

- встановлені судом обставини і визначені відповідно до них правовідносини;

- мотиви, з яких суд вважає встановленою наявність або відсутність фактів, якими обґрунтовувалися вимоги чи заперечення, бере до уваги або відхиляє докази, застосовує зазначені в рішенні нормативно-правові акти;

- чи порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси, за захистом яких особа звернулася до суду, а якщо були, то ким;

- назва, стаття, її частина, абзац, пункт, підпункт закону, на підставі якого вирішено справу, а також процесуального закону, яким суд керувався.

Як роз'яснено в п.п. 8, 11 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року № 14 «Про судове рішення у цивільній справі», ухвалене у справі рішення має бути гранично повним, ясним, чітким, викладеним у послідовності, встановленій статтею 215 ЦПК.

У мотивувальній частині рішення слід наводити дані про встановлені судом обставини, що мають значення для справи, їх юридичну оцінку та визначені відповідно до них правовідносини, а також оцінку всіх доказів. Встановлюючи наявність або відсутність фактів, якими обґрунтовувалися вимоги чи заперечення, визнаючи одні та відхиляючи інші докази, суд має свої дії мотивувати та враховувати, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (частина четверта статті 60 ЦПК). У цій частині рішення має міститися обґрунтування щодо кожного доводу сторін по суті позову, що є складовою вимогою частини першої статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (РИМ, 04.XI.50; далі - Конвенція).

За правилами вищенаведеної коментованої процесуальної норми, а саме: ст. 215 ЦПК України в резолютивній частині судового рішення повинні бути, зокрема зазначені: висновок суду про задоволення позову або відмову в позові повністю чи частково, висновок суду по суті заявлених позовних вимог.

Як роз'яснено в п. 13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року № 14 «Про судове рішення у цивільній справі», резолютивна частина рішення повинна мати вичерпні, чіткі, безумовні й такі, що випливають зі встановлених фактичних обставин, висновки по суті розглянутих вимог і залежно від характеру справи давати відповіді на інші питання, зазначені у статтях 215 - 217 ЦПК.

У ній, зокрема, має бути зазначено: висновок суду про задоволення позову або відмову в позові повністю чи частково (при відмові в позові слід точно зазначити, кому, відносно кого та в чому відмовлено).

Як вбачається з мотивувальної частини оскаржуваного заочного рішення Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 06 серпня 2015 року, приймаючи це рішення в частині позовних вимог ОСОБА_3 стосовно встановлення факту її постійного проживання разом зі спадкодавцем ОСОБА_4, а також факту прийняття нею спадщини після смерті останньої, суд першої інстанції керувався п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», у якому роз'яснено, що в разі, якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв'язку із чим із чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутися до суду із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не про встановлення факту прийняття спадщини.

Таким чином, логічно було б сприймати, що суд першої інстанції дійшов висновку про безпідставність заявлених позивачкою ОСОБА_3 вимог стосовно встановлення факту прийняття нею спадщини після ОСОБА_4, померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 року.

Разом із тим, у першому абзаці резолютивної частини оскаржуваного заочного рішення Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 06 серпня 2015 року, зазначено, що позов ОСОБА_3 до Харківської міської ради про встановлення факту постійного проживання разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, факту прийняття спадщини та визнання права власності в порядку спадкування за заповітом - задоволено (без будь-яких застережень: повністю або частково, що суперечить приписам п. 4 ч. 1 ст. 215 ЦПК України).

При цьому, в резолютивній частині зазначеного судового рішення взагалі відсутній будь-який правовий висновок суду першої інстанції по суті позовних вимог ОСОБА_3 в частині, що стосується встановлення факту прийняття нею спадщини, яка відкрилася внаслідок смерті спадкодавця ОСОБА_4, померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 року, що фактично позбавляє суд апеляційної інстанції можливості в повному обсязі перевірити законність і обґрунтованість ухваленого районним судом по справі рішення.

Відповідно до ст. 220 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою осіб, які беруть участь у справі, чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, в тому числі й у разі, якщо стосовно якої-небудь позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення.

Таким чином, приймаючи до уваги наведене, а також ту обставину, що вказані вище позовні вимоги ОСОБА_3 були предметом судового розгляду, в зв'язку з чим зазначений недолік може бути усунутий судом першої інстанції шляхом ухвалення додаткового рішення, вважаю за необхідне відповідно до ч. 7 ст. 297 ЦПК України повернути вказану цивільну справу до Орджонікідзевського районного суду м. Харкова для вирішення питання про ухвалення по справі додаткового судового рішення за правилами ст. 220 ЦПК України.

З огляду на викладене, та керуючись ст.ст. 208, 209, 210, 297 ЦПК України, -

У Х В А Л И В :

Цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до Харківської міської ради Харківської області про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, встановлення факту прийняття спадщини та визнання права власності в порядку спадкування за заповітом повернути до Орджонікідзевського районного суду м. Харкова для вирішення питання про ухвалення по справі додаткового судового рішення протягом 25 днів.

Ухвала набирає чинності негайно, з моменту її постановлення й касаційному оскарженню не підлягає, як така, що не перешкоджає подальшому провадженню у справі.

Суддя: В.М. Даниленко