У Х В А Л А

Іменем України

27 березня 2015 року м. Ужгород

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Закарпатської області в складі :

головуючої : Готра Т.Ю.,

суддів : Леско В.В., Кондора Р.Ю.,

при секретарі : Марчишак Ю.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника позивачів ОСОБА_1 на рішення Тячівського районного суду від 27 січня 2015 року в справі за позовом ОСОБА_2, ОСОБА_3 до Грушівської сільської ради, ОСОБА_4, Тячівського районного підприємства технічної інвентаризації про скасування рішення Грушівської сільської ради, визнання недійсним свідоцтва про право власності на нерухоме майно та скасування його державної реєстрації, зобов'язання знести самовільно зведену житлову будівлю,-

в с т а н о в и л а :

Представник позивачів ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу на рішення Тячівського районного суду від 27 січня 2015 року, яким у задоволенні позову ОСОБА_2, ОСОБА_3 до Грушівської сільської ради, ОСОБА_4, Тячівського районного підприємства технічної інвентаризації про скасування рішення Грушівської сільської ради, визнання недійсним свідоцтва про право власності на нерухоме майно та скасування його державної реєстрації, зобов'язання знести самовільно зведену житлову будівлю - відмовлено.

У апеляційній скарзі просить скасувати зазначене рішення, як постановлене з порушенням норм матеріального і процесуального права, і ухвалити нове рішення, яким позов ОСОБА_2 та ОСОБА_3 задовольнити.

У судовому засіданні представник відповідача ОСОБА_4 за довіреністю ОСОБА_5 апеляційну скаргу не визнав, просив таку відхилити, а рішення суду залишити без змін.

Сторони у судове засідання не з»явилися, хоча про час і місце розгляду справи були повідомлені належним чином (під розписку), а тому їх неявка згідно ч.2 ст.305 ЦПК України не перешкоджає розглядові справи.

Заслухавши доповідача, пояснення представника відповідача ОСОБА_5, перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали справи, колегія суддів вважає, що скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Так, відповідно до ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Способи захисту прав на земельні ділянки передбачені статтею 152 Земельного кодексу України, згідно якої власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав на земельні ділянки здійснюється шляхом визнання прав, відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав, визнання угоди не дійсною, визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування, відшкодування заподіяних збитків, застосування інших, передбачених законом, способів.

Відповідно до ч.3 ст.10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Судом встановлено, що позивачі ОСОБА_2 і ОСОБА_3 є власниками житлового будинку з надвірними спорудами, який знаходиться за адресою : АДРЕСА_1, і належить їм на праві приватної власності по 1/2 частині кожному, що стверджується свідоцтвом про право приватної власності на нерухоме майно НОМЕР_1 від 15 грудня 2004 року (а.с.6).

Рішенням зборів уповноважених членів колгоспу ім.ХХ11 з»їзду КПРС с.Грушеве, Тячівського району від 8 квітня 1973 року позивачу ОСОБА_3 виділено земельну ділянку в розмірі 0,07 га. для перебудови житлового будинку на старому місці по АДРЕСА_1, що стверджується випискою з рішення №2 (а.с.86).

Рішенням Грушівської сільської ради одинадцятої сесії 4-го скликання від 28.01.2005 року №12 позивачці ОСОБА_2 передано у власність земельну ділянку, яка є в постійному користуванні, для розширення підсобного господарства розміром 0,25 га., яка розташована у АДРЕСА_1 (а.с.7).

Також судом встановлено, що рішенням виконавчого комітету Грушівської сільської ради Тячівського району Закарпатської області №114 від 15.04.2010 року за відповідачкою ОСОБА_4 в цілому оформлено право власності на житловий будинок, який знаходиться в АДРЕСА_2, на підставі якого виконкомом Грушівської сільської ради видано їй свідоцтво про право власності на нерухоме майно від 26.04.2010 року, згідно якого будинок АДРЕСА_2 в цілому на праві приватної власності належить ОСОБА_4 (а.с.24, 28).

Позивачі ОСОБА_2 і ОСОБА_3 оспорюють вказане рішення виконкому та видане відповідачці ОСОБА_4 свідоцтво про право власності на нерухоме майно з тих підстав, що такими порушуються їхні права на землю, на якій знаходиться самочинно збудована відповідачкою літня кухня, якою вона користується, і не допускає їх до належної їм земельної ділянки.

Згідно ст.19 Земельного кодексу Української РСР 1970 року (в редакції станом на 08 квітня 1973 року) колгоспи, радгоспи, інші підприємства, організації і установи у встановлених законом випадках можуть надавати з закріплених за ними земель земельні ділянки у вторинне користування. Порядок і умови вторинного землекористування визначаються законодавством Союзу РСР, цим Кодексом та іншими законодавчими актами Української РСР.

Статтею 20 ЗК УРСР 1970 року було встановлено, що відповідно до Основа земельного законодавства Союзу РСР і союзних республік право землекористування колгоспів, радгоспів та інших землекористувачів засвідчується державними актами на право користування землею. Форми актів встановлюються Радою Міністрів СРСР.

Право короткострокового тимчасового користування землею засвідчується рішенням органу, який надав земельну ділянку в користування.

Право довгострокового тимчасового користування землею засвідчується актами, форма яких встановлюється Радою Міністрів Української РСР.

Зазначені документи видаються після відводу земельних ділянок в натурі.

Право землекористування громадян, які проживають в сільській місцевості, засвідчується записами в земельно-шнурових книгах сільськогосподарських підприємств і організацій та погосподарських книгах сільських Рад, а в містах і селищах міського типу - в реєстрових книгах виконавчих комітетів міських, селищних Рад народних депутатів.

Згідно ст.22 ЗК України 1990 року право власності на землю або право користування наданою земельною ділянкою виникає після встановлення землевпорядними організаціями меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) і одержання документа, що посвідчує це право.

Приступати до використання земельної ділянки, в тому числі на умовах оренди, до встановлення меж цієї ділянки в натурі (на місцевості) і одержання документа, що посвідчує право власності або право користування, забороняється.

Відповідно до ч.1 ст.23 ЗК України 1990 року право власності або право користування землею посвідчується державними актами, які видаються і реєструються сільськими, селищними, міськими, районними Радами народних депутатів.

Згідно ст.125 ЗК України 2001 року право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.

Встановивши, що позивачі у встановленому земельним законодавством порядку право власності або право користування земельною ділянкою площею 0,25 га. в АДРЕСА_1 не набули, і межі цієї земельної ділянки в натурі (на місцевості) встановлені не були, а також за відсутності в матеріалах справи доказів про те, що на вказаній земельній ділянці знаходиться житловий будинок відповідачки ОСОБА_4 АДРЕСА_2, що б вказувало на порушення земельних прав позивачів, тому суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відмову у вимозі про скасування спірного рішення виконкому Грушівської сільської ради №114 від 15 квітня 2010 року «Про оформлення права власності на нерухоме майно», оскільки таке не порушує земельних прав позивачів. А вимоги про визнання недійсним свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 26 квітня 2010 року, виданого ОСОБА_4 на житловий будинок АДРЕСА_2, скасування його державної реєстрації та зобов'язання ОСОБА_4 знести самовільно зведену будівлю, що знаходиться у АДРЕСА_2 є похідними, а тому суд правильно дійшов висновку, що відсутні передбачені законом підстави для їх задоволення.

Таким чином, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції у відповідності до ст.308 ЦПК України підлягає залишенню без зміни, а апеляційна скарга представника позивачів відхиленню, оскільки судом першої інстанції рішення постановлено з додержанням норм матеріального і процесуального права, і підстав для його скасування колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст. 307, 308, 313, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу представника позивачів ОСОБА_1 - відхилити.

Рішення Тячівського районного суду від 27 січня 2015 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, однак може бути оскаржена на протязі двадцяти днів з дня набрання нею законної сили шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуюча :

Судді :