АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Провадження №22-ц/790/8755/15 Головуючий 1 інстанції Справа № 641/3405/15-ц ОСОБА_1 Категорія: житлові ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 грудня 2015 року судова колегія судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Харківської області в складі:

головуючого , судді: Гальянової І.Г.,

суддів: Колтунової А.І.,

ОСОБА_3,

за участю секретаря: Сватенко Н.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою Державного підприємства «Завод імені ОСОБА_4» на рішення Комінтернівського районного суду м.Харкова від 02 жовтня 2015 року у справі за позовом Державного підприємства «Завод імені ОСОБА_4» до ОСОБА_5, третя особа : Комінтернівський районний відділ у м.Харкові ГУДМС України в Харківській області, про виселення з наданням іншого приміщення,-

ВСТАНОВИЛА:

02 квітня 2015 року позивач звернувсь до суду з позовом, в якому, з урахуванням уточнень позовних вимог , просив виселити відповідача ОСОБА_5 із службового приміщення - квартири АДРЕСА_1 , з наданням іншого житлового приміщення - койко-місця за адресою : пров. Зерновий 4-а м Харкова

Вказані вимоги обгрунтовував тим, що відповідач ОСОБА_5 в період з 05.03.1987 року по 11.09.1987 року, з 09.04.1991 року по 15.07.1991 року, з 15.08.1991 року по 31.08.1997 року працювала на ДП «Завод ім. В.О. Малишева» та в період її роботи їй було надане зазначене вище службове житлове приміщення , а після її звільнення 31.08.1997 року остання втратила право користування ним , а тому підлягає виселенню з наданням зазначеного вище житлового приміщення.

Рішенням Комінтернівського районного суду м. Харкова від 02 жовтня 2015 року в задоволенні вказаних позовних вимог позивачу відмовлено.

В апеляційній скарзі представник позивача просить скасувати вказане рішення суду та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги позивача, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи та наданим доказам.

Представник позивача зазначає, що койко-місце в гуртожитку, куди відповідача повинно бути виселено зі службової квартири відповідає санітарним нормам, тобто на думку представника позивача, відповідає вимогам, передбаченим ч.2 ст. 114 ЖК України.

В запереченнях на апеляційну скаргу, представник відповідача, посилаючись на законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та безпідставність доводів апеляційної скарги, просить рішення суду першої інстанції залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Заслухавши доповідь судді, пояснення представника позивача, відповідача та її представника, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги та заперечень на апеляційну скаргу, судова колегія приходить до висновку,що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно до вимог ч.1 ст. 303 ЦПК України, під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обгрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відмовляючи позивачу в задоволенні вказаних позовних вимог, суд першої інстанції , з посиланням на вимоги ст.125, ч.2 ст. 126 ЖК України, виходив з того, що хоча позивач і має право на вимогу щодо виселення відповідача із наданого їй 02.02.1993 року у зв»язку з роботою в ДП «Завод імені ОСОБА_4» зазначеного вище службового приміщення, у зв»язку з припинення роботи 31.08.1997 року, з наданням іншого жилого приміщення, однак койко-місце в гуртожитку , куди позивач вимагає виселити відповідача, не є окремим жилим приміщенням, в розумінні ст. 63, 4 ЖК України, ст. 2 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», п.12 Примірного положення про гуртожитки,затвердженого ОСОБА_6 Міністрів Української РСР від 03 червня 1986 року № 208, а тому підстави для виселення відповідача з наданням койко-місця в гуртожитку, відсутні.

При цьому, судом першої інстанції встановлено, підтверджено наявними у справі доказами та в цій частині рішення суду першої інстанції сторонами не оскаржується, що відповідач , перебуваючи у трудових правовідносинах з позивачем та отримавши 02.02.1993 року однокімнатну службову квартиру АДРЕСА_2, та припинивши трудові правовідносини з позивачем 31.08.1997 року, підлягає виселенню з зазначеного службового житлового приміщення з наданням іншого житлового приміщення, оскільки пропрацювала на зазначеному підприємстві понад десяти років.

Згідно до вимог ч.1 ст. 126 ЖК України, надане громадянам у зв»язку з виселенням з службового жилого приміщення інше жиле приміщення має відповідати вимогам, передбаченим частиною другою статті 114 цього Кодексу.

В ч.2 ст. 114 ЖК України встановлено, що надане громадянам у зв»язку з виселенням інше жиле приміщення повинно знаходитись у межах даного населеного пункту і відповідати встановленим санітарним і технічним вимогам.

В пункті 22-1 роз»ясень, які містяться в ОСОБА_6 Пленуму Верховного Суду України № 2 від 12.04.1985 року «Про деякі питання,що виникли в практиці застосування судами Житлового Кодексу України», з наступними змінами зазначено,що позови про виселення з наданням іншого жилого приміщення не можуть бути задоволені, якщо надане приміщення не відповідає санітарним та технічним вимогам. Відповідне санітарним і технічним вимогам інше жиле приміщення може бути меншим, ніж займане, і менш благоустроєним, але разом з тим воно має відповідати вимогам, що виключають визнання особи, яка поселилась в ньому , потребуючою поліпшення житлових умов.

Згідно до вимог пункту 6 ч.1 ст. 34 ЖК України потребуючими поліпшення житлових умов визнаються громадяни, які проживають у гуртожитках.

Вказані обставини справи та вимоги зазначених вище норм матеріального права свідчать про необґрунтованість вимог позивача щодо виселення відповідача з службового жилого приміщення однокімнатної квартири АДРЕСА_2 в гуртожиток по пров. Зерновий 4-а м. Харкова, з наданням їй койко-місця , оскільки таке виселення передбачає встановлення відповідачу статусу громадянина, яка потребує поліпшення житлових умов, тобто порушує встановлені ст. 47 Конституції України, ст. 8 Європейської Конвенції « Про захист прав людини і основоположних свобод» право відповідача на житло.

За таких обставин, суд першої інстанції прийшов до обгрунтованого висновку про відмову позивачу в задоволенні зазначених вище позовних вимог.

Доводи, викладені представником позивача в апеляційній скарзі вказаних вище висновків суду не спростовують та не дають підстав для скасування чи зміни ухваленого у справі рішення.

З огляду на наведене, судова колегія приходить до висновку про залишення рішення суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 308, 315, 317, 319, 218, 209 ЦПК України, судова колегія,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу Державного підприємства «Завод імені ОСОБА_4» відхилити.

Рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 02 жовтня 2015 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий, суддя : І.Г. Гальянова

Судді : А.І. Колтунова

ОСОБА_3