АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
провадження № 22-ц/796/5271/2015 Головуючий у 1-й інстанції: Мальченко О.В.
справа №754/6163/14-ц Доповідач: Поліщук Н.В.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 квітня 2015 року Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі:

Головуючого судді Поліщук Н.В.

суддів Білич І.М., Желепи О.В.

при секретарі Прохоровій В.С.

за участю

позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

представника відповідача Олейник Н.О.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Києві справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1, поданої представником ОСОБА_4, на рішення Деснянського районного суду м.Києва від 18 лютого 2015 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства Комерційного банку «ПриватБанк» про визнання недійсним кредитного договору,-

ВСТАНОВИЛА:

В квітні 2014 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом, який уточнила в ході розгляду справи, про визнання недійсним кредитного договору №SAMDNS757, застосування наслідків недійсності правочину та стягнення з відповідача 6516,20 грн., отриманих ним на виконання недійсного договору, відшкодування моральної шкоди в сумі 5000 грн.

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що позивач є клієнтом ПАТ КБ "ПриватБанк" та з 2006 року отримує заробітну плату шляхом її зарахування на картковий рахунок.

У 2007 році у відділенні банку отримала кредитну картку НОМЕР_1, термін дії якої становив до листопада 2011 року. На рахунку знаходилось 500 грн. Позивач зазначає, що цю кредитну картку вона не активувала та будь-яких операцій з нею не проводила.

06 лютого 2012 у відділенні банку за адресою м.Київ, вул. Шота-Руставелі, 24 здійснювала обмін зарплатної картки та співробітник банку запропонувала їй оформити кредитну картку та картку "Ощадна книжка". Від оформлення кредитної карки позивач відмовилась, проте, з оформленням картки «Ощадна книжка» погодилась. Позивач зазначає, що з карткою "Ощадна книжка" операцій не проводила, а в березні 2013 року заблокувала її, здійснивши телефонний дзвінок на гарячу лінію оператора.

28 серпня 2012 року на номер її мобільного телефону (НОМЕР_2 надійшло sms-повідомлення про необхідність внесення в термін до 25 серпня 2012 року обов"язкового платежу по картці "4149..58" в розмірі 280 грн.

12 липня 2013 року надійшло sms-повідомлення згідно із яким - "із вашого рахунку НОМЕР_4 проведено зміну пін-коду".

На зазначені sms-повідомлення позивач не реагувала.

20 липня 2013 року надійшлоsms-повідомлення згідно із яким "до 25.08. вам потрібно обов"язково внести гроші по карточці НОМЕР_4 в розмірі 280 грн.".

Після цього позивач звернулася у відділення банку, де їй повідомили, що раніше видану їй кредитну картку НОМЕР_1, термін дії якої був до листопада 2011 року, перевипущено на нову кредитну картку НОМЕР_3 від 06 лютого 2012 року.

Позивач заперечує факт видачі їй зазначено кредитної картки та зазначає, що будь-якого договору не підписувала, картку не отримувала та фотозйомку з нею не проводила (процедура банку підтвердження надання клієнту картки).

Позивач також посилається, що було розпочато досудове розслідування у кримінальному провадженні з тих підстав, що 12 липня 2012 року невстановлена особа шахрайським шляхом використала її особисті дані і зняла з рахунку в банку, відкритому на ім"я позивача, 3800 грн.

Рішенням Деснянського районного суду м.Києва від 18 лютого 2015 року у задоволенні позовних вимог відмовлено.

Не погодившись з ухваленим рішенням, ОСОБА_1 подано апеляційну скаргу, у якій просить рішення скасувати та ухвалити нове про задоволення позову.

Апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що під час розгляду справи відповідачем не доведено факту видачі позивачу кредитної картки НОМЕР_3. Також посилається на надану відповідачем після ухвалення рішення у справі довідку, з якої убачається, що операціоніст ОСОБА_5, з якою позивач спілкувалась 06 лютого 2012 року у відділенні банку за адресою - м.Київ, вул. Шота-Руставелі, 24, майже одночасно перебувала за адресою - м.Київ, вул. Г.Дніпра, 21.

З наведених підстав вважає висновок суду про отримання позивачем спірної картки таким, що не ґрунтується на фактичних обставинах справи.

В судовому засіданні позивач та її представник доводи апеляційної скарги підтримали, просили апеляційну скаргу задовольнити.

Представник відповідача проти доводів апеляційної скарги заперечував, посилаючись на законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції.

Заслухавши доповідь судді, пояснення осіб, що з»явились в судове засідання, розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого по справі рішення, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає відхиленню, виходячи з наступного.

Частиною 1 ст.303 ЦПК України передбачено, що під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що 06 лютого 2012 року, зважаючи на відсутність заяви позивача про закриття кредитного рахунку, відповідачем було продовжено дію кредитного договору, який був укладений між сторонами у 2007 році та видано кредитну картку за НОМЕР_3 із новим терміном дії. Укладання нового кредитного договору між сторонами при цьому не відбувалось, відтак відсутні підстави для визнання недійсним кредитного договору від 06 лютого 2012 року.

Колегія суддів з такими висновками суду першої інстанції погоджується.

Згідно із частиною 1 статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення , зміну або припинення цивільних прав та обов»язків.

Відповідно до ст.6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (стаття 627 ЦК України).

Згідно із статтею 629 ЦК України договір є обов»язком для виконання сторонами.

Правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом, та із застосуванням наслідків недійсності, передбачених законом.

Статтею 203 ЦК України визначені загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину.

Відповідно до ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п»ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним.

Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Судом першої інстанції установлено, що у 2007 році між позивачем та відповідачем укладений кредитний договір про надання банківських послуг. Договір укладений шляхом підписання позивачем Анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг. Підтвердженням укладення зазначеного договору є отримання позивачем у відділенні філії ПАТ КБ «ПриватБанк», яке знаходиться в смт. Велика Димерка Броварського району Київської обл. кредитної картки «ПриватБанку» за НОМЕР_1 з терміном її дії до листопада 2011 року.

06 лютого 2012 року позивач звернулась до відповідача із заявою про отримання зарплатної картки (а.с. 123-124) на тій підставі, що термін дії попередньої картки закінчився.

Відповідно до п.3.1.3 Умов та правил надання банківських послуг, до яких приєдналась позивач, по закінченню строку дії відповідна картка продовжується Банком на новий термін (шляхом надання картки з новим терміном дії), якщо раніше (до початку місяця закінчення терміну дії) не надійшло письмової заяви користувача про закриття карткового рахунку.

06 лютого 2012 року відповідно до п.п. 3.1.3, 9.12 вище зазначених Умов та правил надання банківських послуг, одночасно із зарплатною карткою відповідачем було перевипущено кредитну картку за НОМЕР_3 із новим терміном її дії, оскільки станом на 06 лютого 2012 року позивач не зверталась до відповідача з відповідною заявою про закриття кредитного рахунку.

Відповідно до частини 1 статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов»язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов»язується повернути кредит та сплатити проценти.

Тобто, метою договору є забезпечення фіксування тих умов, на які сторони погоджуються для врегулювання своїх взаємних прав і обов»язків щодо обраного ними кола відносин.

Умови договору та спосіб його вчинення можуть бути визначені сторонами з урахуванням вимог законодавства та із дозволеним відступом від нього, або на таких саме принципах запропоновані однією із сторін.

Відповідно до ч.1 ст.638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Істотними умовами кредитного договору, відповідно до змісту ч.1 ст.638 та ст..1054 ЦК України, є умови про мету, суму і строк кредиту, умови і порядок його видачі, розмір, порядок нарахування та виплата процентів, відповідальність сторін.

Так, між сторонами правовідносини виникли внаслідок приєднання однієї сторони до умов іншої в 2007 році при укладенні договору про надання банківських послуг, що не оспорюється сторонами.

Платіжна картка - електронний платіжний засіб у вигляді емітованої в установленому законодавством порядку пластикової чи іншого виду картки, що використовується для ініціювання переказу коштів з рахунка платника або з відповідного рахунка банку з метою оплати вартості товарів і послуг, перерахування коштів зі своїх рахунків на рахунки інших осіб, отримання коштів у готівковій формі в касах банків через банківські автомати, а також здійснення інших операцій, передбачених відповідним договором.

Кредитна банківська платіжна картка надає змогу здійснювати операції за дебетом картрахунку в межах установленого банком-емітентом ліміту кредиту.

Кредитна схема передбачає здійснення розрахунків за виконані клієнтом операції з використанням платіжної картки за рахунок коштів, наданих йому банком у кредит (у межах кредитної лінії).

Як убачається з Умов та правил надання банківських послуг, для надання послуг банк відкриває клієнту картрахунки, видає клієнту картки, їх вид та строк дії визначений в заяві та в пам»ятці клієнта, підписавши яку клієнт та банк укладають договір про надання банківських послуг (п.3.1).

З матеріалів справи убачається, що, звертаючись до суду, позивач з посиланням на ст.ст. 203, 215, 216 ЦК України, просить визнати недійсним кредитний договір, відповідно до умов якого видана кредитна картка НОМЕР_3. В суді апеляційної інстанції вказала, що оспорюваний нею договір має форму інформаційної довідки від 06 лютого 2012 року.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що 06 лютого 2012 року договір про надання банківських послуг не укладався, а видача нової кредитної картки відбулась в межах укладеного в 2007 році договору.

Окрім того, платіжна картка є електронним платіжним засобом, відтак порушення правил щодо здійснення операцій таким платіжним засобом само по собі не дає підстав для визнання недійсним договору про надання банківських послуг.

Отже, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог про визнання недійсним кредитного договору від 06 лютого 2002 року та доводами апеляційної скарги такі висновки суду не спростовуються.

Порушень норм процесуального права, які призвели б до неправильного вирішення справи, колегією суддів не установлено.

Відповідно до ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на наведене, колегія суддів дійшла висновку про відхилення апеляційної скарги і залишення без змін рішення суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 218, 303, 307, 308, 314, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1, подану представником ОСОБА_4, відхилити.

Рішення Деснянського районного суду м.Києва від 18 лютого 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржене у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий - суддя Н.В.Поліщук

Судді І.М. Білич

О.В.Желепа