Справа № 464/4000/14-ц
пр.№ 2/464/308/15
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07.05.2015 року

Сихівський районний суд м. Львова в складі :

головуючого Мички Б.Р.

при секретарі Дулюк Н.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Львові цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

в с т а н о в и в :

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому після уточнення позовних вимог просить стягнути з відповідача ОСОБА_2 заборгованість за кредитним договором, а саме: по тілу кредиту в сумі 71152,73 доларів США, що еквівалентно 1657630грн., по нарахованих та не сплачених відсотках в сумі 4569,65 доларів США, що еквівалентно 106458,17грн., пеню за несвоєчасне повернення суми кредиту в розмірі 3654грн., а також понесені при подачі позову до суду судові витрати - судовий збір в розмірі 3654грн. В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що ЗАТ «ОТП Банк» правонаступником якого є ПАТ «ОТП Банк», а в подальшому ТзОВ «ОТП Факторинг Україна» на підставі Кредитного договору №CL-SME606/002/2008 від 11.08.2008р. відповідачу ОСОБА_2 було надано кредит в розмірі 74303,41 доларів США з терміном погашення до 11 серпня 2015 року із сплатою фіксованої процентної ставки 6,4% річних та FIDR - процентної ставки по строкових депозитних вкладах фізичних осіб у валюті кредиту, що розміщені в банку на строк дії депозитного договору та яка може змінюватися банком в порядку передбаченим кредитним договором. Всупереч норм цивільного законодавства та умов кредитного договору ОСОБА_2 свої зобов'язання перед банком щодо повернення кредиту та нарахованих відсотків, відповідно до умов договору не виконав, а тому станом на 19 березня 2015 року утворилася заборгованість за кредитним договором в розмірі 75722,38 доларів США, що еквівалентно 6438921,85грн., з яких: 71152,73 доларів США, що еквівалентно 1657630грн. - заборгованість по кредиту; 4569,65 доларів США, що еквівалентно 106458,17грн. - несплачені відсотки за користування кредитом; 276386,69грн.- сума пені за прострочення виконання зобов'язань. У зв'язку з наведеним, просить суму боргу стягнути з відповідача в судовому порядку.

У судовому засіданні 30 січня 2015 року представник позивача позов підтримав, надав пояснення аналогічні змісту позовної заяви, просить такий задоволити. Заперечив покликання представника відповідача на застосування строків позовної давності, оскільки датою остаточного повернення кредиту є 11 серпня 2015 року. Окрім цього, ПАТ «ОТП Банк» 10 серпня 2010 року вже звертався до суду з позовом про стягнення з ОСОБА_2 заборгованості за кредитним договором, однак у зв'язку з укладення з ТзОВ «ОТП Факторинг Україна» договору купівлі-продажу кредитного портфелю, в тому числі і відносно боржника ОСОБА_2, такий позов був залишений без розгляду за заявою позивача. Також, вважає безпідставними покликання представника відповідача на те, що ТзОВ «ОТП Факторинг Україна» не повідомило боржника ОСОБА_2 про укладення договору купівлі-продажу кредитного портфелю, оскільки такі спростовуються наявною в матеріалах справи досудовою вимогою про погашення заборгованості за кредитним договором, де боржника також повідомлено про укладення договору купівлі-продажу кредитного портфелю. В судове засідання призначене на 07 травня 2015 року представник позивача не з'явився, подав суду письмову заяву в якій позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить позов задовольнити.

В судовому засіданні 30 січня 2015 року представник відповідача позов заперечила, надала суду пояснення аналогічні викладеним в письмових запереченнях, а також настоює на застосування строків позовної давності. Вважає, що позивач не вправі вимагати у ОСОБА_2 виконання зобов'язань за кредитним договором, оскільки ним не представлено акту приймання - передачі оригіналів документів за договором купівлі-продажу кредитного портфелю. Також, позивач ТзОВ «ОТП Факторинг Україна» не повідомило боржника ОСОБА_2 про укладення договору купівлі-продажу кредитного портфелю, а тому не має права вимагати стягнення заборгованості за кредитним договором. Окрім цього, настоює на застосуванні строку позовної давності. Зазначає, що останній платіж по кредиту ОСОБА_2 було сплачено 11 грудня 2009 року, а останній платіж по відсотках за кредит 23 лютого 2010 року. А відтак, при відсутності платежу в наступний обумовлений договором строк, кредитору стало відомо про порушення його прав, що розпочало відлік трирічного строку позовної давності. Однак, позивач звернувся до суду з даним позовом лише 23 квітня 2014 року, тобто з пропуском встановленого законом строку позовної давності. З врахуванням наведеного, просить в задоволенні позову відмовити.

В подальшому, в судові засідання призначені на 25 лютого 2015 року, 19 березня 2015 року, 08 квітня 2015 року та 07 травня 2015 року відповідач та його представник не з'явились, хоча належним чином були повідомлені про час та місце розгляду справи, а тому, згідно ст.169 ЦПК України, суд вважає за можливе розглядати справу у їх відсутності, на підставі наявних у справі доказів.

Заслухавши пояснення учасників процесу, з'ясувавши дійсні обставини справи та перевіривши їх доказами, суд приходить до висновку, що позов слід задоволити частково, виходячи з наступного.

Статтею 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Положення ст.1048 ЦК України передбачають, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.

Відповідно до ст.549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

У відповідності зі ст.ст.526, 530 ЦК України зобов'язання повинно виконуватися належним чином відповідно до умов договору і в установлений договором строк. За умовами ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов'язання.

Згідно ст.612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором.

11 серпня 2008 року між Закритим акціонерним товариством «ОТП Банк» правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «ОТП Банк», та ОСОБА_2 (Позичальник) укладено кредитний договір №CL-SME606/002/2008, згідно умов якого банк зобов'язувався надати позичальнику кредит в сумі 7430341 доларів США, строком до 11 серпня 2015 року, із сплатою фіксованої процентної ставки 6,4% річних та FIDR - процентної ставки по строкових депозитних вкладах фізичних осіб у валюті кредиту, що розміщені в банку на строк дії депозитного договору та яка може змінюватися банком в порядку передбаченим кредитним договором. В подальшому, 12 травня 2009 року між сторонами також укладено додатковий договір №1, за умовами якого з 11 серпня 2009 року фіксовану процентну ставку встановлено в розмірі 6,55 річних та викладено графік платежів в новій редакції.

Згідно п.1.1 частини №2 кредитного договору позичальник зобов'язувався повернути банку суму отриманого кредиту, а також сплатити відповідну плату за користування ним та виконати всі інші зобов'язання, як вони визначені у договорі. Відповідно до п.1.5.1, п.1.5.2 частини №2 кредитного договору повернення відповідної частини кредиту здійснюється позичальником щомісяця у розмірі та строки, визначені у графіку платежів; нараховані в порядку передбаченому договором проценти сплачуються позичальником одночасно з погашенням відповідної частини кредиту та в строк передбачений в графіку платежів. З п.1.9 частини №2 кредитного договору вбачається, що у випадку невиконання позичальником чи поручителем своїх боргових зобов'язань за договором банк вправі вимагати дострокового виконання зобов'язань за договором після відправлення банком на адресу позичальника відповідної вимоги (а.с.4-8).

Закритим акціонерним товариством «ОТП Банк» умови укладеного кредитного договору виконано та видано відповідачу ОСОБА_2 кредитні кошти у вищезазначеному розмірі, що стверджується кредитною заявкою від 11.08.2008р. та платіжним дорученням №0566 від 18.03.2011року.

З наданих суду документів вбачається, що відповідач ОСОБА_2 умов договору не виконав, допустивши порушення термінів повернення кредитних коштів та нарахованих відсотків. Як вбачається з розрахунку заборгованості станом на 19 березня 2015 року утворилася заборгованість за кредитним договором на загальну суму 75722,38 доларів США, що еквівалентно 6438921,85грн., з яких: 71152,73 доларів США, що еквівалентно 1657630грн. - заборгованість по кредиту; 4569,65 доларів США, що еквівалентно 106458,17грн. - несплачені відсотки за користування кредитом; 276386,69грн.- сума пені за прострочення виконання зобов'язань (а.с.124).

28 лютого 2014 року позивачем на адресу відповідача направлялась вимога щодо ліквідації заборгованості по кредитному договору, яка залишилась останнім без реагування (а.с.11).

Відтак, відповідно п.1.9.1 частини №2 кредитного договору банк має право вимагати дострокового виконання боргових зобов'язань в цілому або у визначеній ним частині у випадку невиконання позичальником своїх боргових зобов'язань за цим договором, аналогічні положення передбачено в ч.2 ст.1050 ЦК України.

Судом встановлено, що позивач Товариство з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» являється фінансовою установою за законодавством України з 19 жовтня 2009 року (а.с.22) та здійснює свою діяльність на підставі Статуту, затвердженого в новій редакції протоколом №5 Загальних зборів учасників Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» від 24 листопада 2011 року (а.с.21).

18 березня 2011 року між Публічним акціонерним товариством «ОТП Банк» (як продавцем), яке виступає правонаступником Закритого акціонерного товариства «ОТП Банк», та Товариством з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» (як покупцем) укладено договір купівлі-продажу кредитного портфелю, відповідно до якого Публічне акціонерне товариство «ОТП Банк» продало (переуступило) Товариству з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» права на кредитний портфель, який включає в себе кредитні договори (перелік яких міститься у Додатку 1 до цього Договору), а Товариство з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» приймає такий кредитний портфель та зобов'язується сплати на користь Публічного акціонерного товариства «ОТП Банк» винагороду (а.с.13-19).

Публічне акціонерне товариство «ОТП Банк», яке виступає правонаступником Закритого акціонерного товариства «ОТП Банк», відступило позивачу Товариству з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» в тому числі і право грошової вимоги за кредитним договором №CL-SME606/002/2008 від 11 серпня 2008 року відносно боржника ОСОБА_2 (а.с.20).

Так, статтею 512 ЦК України передбачено підстави заміни кредитора у зобов'язанні, зокрема внаслідок відступлення права вимоги.

Згідно ст.514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до положень ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов'язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов'язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Зобов'язання фактора за договором факторингу може передбачати надання клієнтові послуг, пов'язаних із грошовою вимогою, право якої він відступає.

Відповідно до положень ст. 1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).

Відповідно до положень п. 3.3. договору купівлі-продажу кредитного портфелю від 18 березня 2011 року до покупця за кредитними договорами у зв'язку з продажем кредитного портфелю переходять права вимоги за кредитними договорами, що є дійсними на дату набрання чинності, включаючи, але не обмежуючись правами вимоги до боржників щодо сплати суми основного боргу; правами вимоги до боржників щодо сплати процентів, нарахованих на суму основного боргу; правами вимоги до боржників щодо сплати штрафних санкцій; а також права нараховувати проценти та штрафні санкції на суму основного боргу за кредитними договорами з дати набрання чинності.

Пунктом 4.4. договору купівлі-продажу кредитного портфелю від 18 березня 2011 року передбачено, що розрахунки боржників з покупцем за кредитними договорами здійснюються в порядку та на умовах, встановлених кредитними і договорами, та з урахуванням положень договору комісії.

Таким чином, відступлення клієнтом права вимоги на користь фактора відповідно до змісту ст.ст. 598, 599, 1077 ЦК України не тягне за собою припинення грошового зобов'язання та не звільняє боржника від його виконання.

Враховуючи викладене, суд не приймає покликання представника відповідача на те, що кредитний договір припинив свою дію разом з укладенням договору купівлі-продажу кредитного портфелю та на те, що Товариство з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» не є належним позивачем у справі та не має права вимагати виконання будь-яких зобов'язань ОСОБА_2 за кредитним договором укладеним з Закритим акціонерним товариством «ОТП Банк».

Так, відповідно до п. 4.3. договору купівлі-продажу кредитного портфелю від 18 березня 2011 року продавець зобов'язується повідомити боржників/поручителів про укладення цього договору протягом 20 робочих днів з дати набрання чинності.

Разом з тим, відсутність у матеріалах справи доказів повідомлення позивачем ТзОВ «ОТП Факторинг Україна» боржника ОСОБА_2 про укладення договору купівлі-продажу кредитного портфелю від 18 березня 2011 року у визначений п. 4.3. договору 20-ти денний строк, не може бути підставою для відмови у задоволенні позову.

Окрім цього, як вбачається з надісланої позивачем ТзОВ «ОТП Факторинг Україна» відповідачу ОСОБА_2 досудової вимоги про погашення заборгованості за кредитним договором за вих.№200100298 від 28.02.2014р., в такій зазначено про укладення 18 березня 2011 року між ПАТ «ОТП Банк» та ТзОВ «ОТП Факторинг Україна» договору купівлі-продажу кредитного портфелю (а.с.11).

Відповідно до ст.256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Відповідно до ст.257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Частиною першою ст.258 ЦК України передбачено, що для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю. Зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) встановлено позовну давність в один рік (п.1 ч.2 ст.258 ЦК України).

Згідно з положеннями ст. 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

Перебіг загального і спеціального строку позовної давності починається із дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила; за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частини перша та п'ята статті 261 ЦПК України).

При цьому початок перебігу строку позовної давності пов'язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи.

За змістом цієї норми (ст.261 ЦПК України) початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Як встановлено судом, згідно з умовами кредитного договору позичальник зобов'язаний здійснювати погашення заборгованості частинами (щомісячними платежами, що складаються із заборгованості за кредитом та процентів за користування кредитом) кожного місяця в сумі та в строк встановлений графіком платежів за кредитом.

Таким чином, умовами договору погашення кредитної заборгованості та строки сплати чергових платежів визначено місяцями.

Перебіг позовної давності за вимогами кредитора, які випливають із порушення боржником умов договору (графіка погашення кредиту) про погашення боргу частинами (щомісячними платежами) починається стосовно кожної окремої частини, від дня, коли відбулося це порушення.

Позовна давність у таких випадках обчислюється окремо по кожному простроченому платежу.

У разі порушення боржником строків сплати чергових платежів, передбачених договором, відповідно до ч.2 ст.1050 ЦК України кредитор протягом усього часу - до встановленого договором строку закінчення виконання останнього зобов'язання, вправі заявити в суді вимоги про дострокове повернення тієї частини позики (разом з нарахованими процентами - ст.1048 ЦК України ), що підлягає сплаті.

Несплачені до моменту звернення кредитора до суду платежі підлягають стягненню у межах позовної давності по кожному із платежів.

Оскільки умовами договору встановлені окремі самостійні зобов'язання, які деталізують обов'язок боржника повернути весь борг частинами та встановлюють самостійну відповідальність за невиконання цього обов'язку, то право кредитора вважається порушеним з моменту недотримання боржником строку погашення кожного чергового траншу, а відтак і початок перебігу позовної давності за кожний черговий платіж починається з моменту порушення строку його погашення.

Такої правової позиції дійшов Верховний Суд України, зокрема у постанові від 06 листопада 2013 року у справі № 6-116цс13, яка у силу вимог ст.360-7 ЦПК України є обов'язковою для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначену норму права, та для всіх судів України. Суди зобов'язані привести свою судову практику у відповідність із рішенням Верховного Суду України.

Як вбачається з розрахунку заборгованості за кредитним договором, прострочена заборгованість по тілу кредиту за кредитним договором №CL-SME606/002/2008 від 11 серпня 2008 року виникла починаючи з 11 грудня 2009 року. Так, останній платіж по тілу кредиту відповідачем ОСОБА_2 здійснено 11 грудня 2009 року, а по нарахованим відсоткам - по відсотках за кредит 23 лютого 2010 року, в подальшому позичальник жодного платежу в рахунок погашення за кредитним договором не здійснив.

А відтак, позивачу з моменту виникнення простроченої заборгованості за кредитом було достовірно відомо про порушення свого права та про особу, яка його порушила.

До суду ж з вимогою про захист свого порушеного цивільного права ТзОВ «ОТП Факторинг Україна»» звернулося лише 23 квітня 2014 року, тобто з пропуском встановленого законом строку позовної давності.

Відповідно до положень частин 3, 4 ст.267 ЦПК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Як вбачається з матеріалів справи, представник відповідача ОСОБА_2, заперечуючи проти позову настоює на застосуванні строку позовної давності до позовних вимог ТзОВ «ОТП Факторинг Україна»», клопотання про поновлення та доказів поважності пропуску строку позовної давності позивачем суду не надано.

Суд не приймає покликання представника позивача на переривання строку позовної давності зверненням ПАТ «ОТП Банк» з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором та звернення стягнення на предмет застави, оскільки такий ухвалою Сихівського районного суду м.Львова від 16.08.2013р. був залишений без розгляду за заявою позивача, на підставі п.5 ч.1 ст.207 ЦПК України, що не перериває перебігу строку позовної давності (а.с.130).

Так, як вбачається з представленого позивачем розрахунку заборгованості за кредитним договором, заборгованість по тілу кредиту нарахована позивачем починаючи з 11 грудня 2009 року та становить 71152,73 доларів США, що еквівалентно 1657630грн., заборгованість по відсотках нарахована за період з 11 вересня 2009 року по 23 лютого 2010 року в сумі 4569,65 доларів США, що еквівалентно 106458,17грн., пеня за несвоєчасне повернення суми кредиту нарахована за період з 19 березня 2014 року по 19 березня 2015 року та становить 3654грн. (а.с.124).

А відтак, аналізуючи умови кредитного договору та зміст вищезазначених правових норм, суд приходить до висновку, що з відповідача ОСОБА_2 слід стягнути лише заборгованість по тілу кредиту в межах строку позовної давності у три роки щодо кожного із цих платежів, а саме починаючи з 11 травня 2005 року, що згідно представленого розрахунку становить 51834,34 доларів США, що за офіційним курсом НБУ на день винесення рішення по справі становить 1089557,83грн. (а.с.156, 157). Даний розрахунок відповідачем не заперечено та не спростовано, а відтак такий приймається до уваги.

Щодо позовних вимог про стягнення заборгованості по відсотках, яка нарахована за період з 11 вересня 2009 року по 23 лютого 2010 року в сумі 4569,65 доларів США, що еквівалентно 106458,17грн., то такі до задоволення не підлягають, оскільки заявлені поза межами встановленого строку позовної давності в три роки, а також пені за період з 11 вересня 2009 року по 23 лютого 2010 року в сумі 4569,65 доларів США, що еквівалентно 106458,17грн., то такі також заявлені поза межами встановленого строку позовної давності в один рік, що є самостійною підставою для відмови у позові в цій частині.

Згідно ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. А відтак, з відповідача в користь позивача підлягає стягненню 3654грн. сплаченого при подачі позову до суду судового збору.

На підставі ст.ст. 253, 256, 257, 258, 261, 267, 512, 514, 525, 526, 549, 598, 599, 612, 625, 1048, 1050, 1054, 1077, 1078 ЦК України та керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 88, 169, 208, 209, 212-215, 218, 360-7 ЦПК України, постановою Верховного Суду України № 6-116цс13 від 06.11.2013р., с у д , -

в и р і ш и в :

Позов задоволити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» 51834,34 доларів США, що еквівалентно 1089557,83грн., заборгованості за кредитним договором №CL-SME606/002/2008 від 11 серпня 2008 року.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» 3654грн. судового збору.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення, а особою, у відсутності якої таке було постановлено, - протягом того ж строку з дня отримання його копії.

Головуючий

Оригінал. Виготовлено в одному екземплярі.