Апеляційний суд Житомирської області
Категорія 27 Доповідач Шевчук А. М.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 грудня 2015 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Житомирської області в складі:

головуючого судді: Шевчук А.М.,

суддів: Заполовського В.Й., Талько О.Б.,

з участю секретаря судового засідання: Гарбузюк Ю.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі

цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу

за апеляційною скаргою представника ОСОБА_2 ОСОБА_3

на рішення Корольовського районного суду м. Житомира від 29 жовтня 2015 року,-

в с т а н о в и л а:

У вересні 2015 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 Просила стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за розписками в сумі 203 300 грн. В обґрунтування позову посилалася на те, що ОСОБА_2 01 серпня 2012 року та 30 травня 2013 року отримала у неї під розписки грошові кошти в загальній сумі 24 000 дол. США, що еквівалентно 203 300 грн., які зобовязалася повернути при продажу будинку №6 по вул. Саєнка в м. Житомирі. В 2015 році позивач захворіла та отримала інвалідність 1 групи. За допомогою поштового звязку 14 вересня 2015 року надіслала відповідачу заяву з вимогою повернення коштів, попри те, остання коштів не повернула.

Рішенням Корольовського районного суду Житомирської області від 29 жовтня 2015 року позов задоволено в повному обсязі. Вирішено питання судових витрат.

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, представник ОСОБА_2 ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу. Просить рішення скасувати та ухвалити нове, яким відмовити в задоволені позову у звязку з його передчасністю. Вважає, що судом порушені норми матеріального права. Зазначає, що дійсно відповідач 01 серпня 2012 року та 30 травня 2013 року видала розписки про отримання нею коштів. Однак, у розписках чітко зазначена умова при настанні якої вона має повернути кошти, а саме, при продажу будинку №6 по вул. Саєнка у м. Житомирі. На думку представника відповідача суд першої інстанції вірно встановив правову природу правовідносин, що виникли між сторонами, але невірно застосував статтю закону, яка регулює спірні правовідносини, в частині строку виконання даного зобовязання. Так, суд неправильно розтлумачив положення статей 251, 252 ЦК України та дійшов невірного висновку про те, що подія, яка зазначена у розписках, не обовязково має настати. Наполягає на тому, що до спірних правовідносин слід застосовувати положення ст.530 ЦК України. Подія, з настанням якої повязано момент виникнення права вимоги (продаж будинку) не настала, а тому вимоги щодо стягнення позичених коштів є передчасними.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів, викладених в апеляційній скарзі, колегія суддів вважає, що скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Із матеріалів справи вбачається та судом установлено, що відповідно до змісту розписок 01 серпня 2012 року відповідач позичила у позивача 12 000 дол. США , які зобовязалася віддати при продажу будинку №6 по вул. Саєнка у м. Житомирі, а 30 травня 2013 року вона позичила ще 12 000 дол., еквівалентні 101 650 грн., які також зобовязалася віддати при продажі того ж будинку (а.с.46-47).

За змістом ст.ст.10,11,60,212 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

У матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази на спростування укладення між сторонами 01 серпня 2012 року та 30 травня 2013 року договорів позики, за умовами яких ОСОБА_1 (позикодавець) передала у власність ОСОБА_2О.(позичальника) грошові кошти, що еквівалентні 202 300 грн., а остання зобовязалася повернути вищевказану суму коштів при продажу будинку №6 по вул. Саєнка у м. Житомирі.

Наразі й не було доведено відповідачем неодержання нею грошових коштів від позикодавця у відповідності до ч.1 ст.1051 ЦК України.

Відповідно до інформаційної довідки з Держаного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборони відчуження обєктів нерухомого майна щодо обєкта нерухомого майна відповідачу на праві власності належить 39/100 ід ч. будинку №6, що знаходиться по вул. Саєнка у м. Житомирі (а.с.51).

Заяву з вимогою повернути борг впродовж місяця з дня її отримання відповідач одержала 17 вересня 2015 року (а.с.14,30).

Попри те, хоча сплинуло більше місяця борг наразі не повернуто.

Обставини сторонами визнаються.

У розписках зазначено, що відповідач зобовязалася повернути кошти при продажу вищевказаного будинку.

Доводи апеляційної скарги ґрунтуються на передчасності задоволення вимог позивача та зводяться до того, що, якщо б до спірних правовідносин було застосовано норму абзацу другого ч.1 ст.530 ЦК України, яка передбачає, що зобовязання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, підлягає виконанню з настанням цієї події, то позика підлягала б поверненню, якщо б будинок був би проданий. Оскільки будинок не проданий, то і вимоги про повернення позичених коштів та стягнення еквівалентної суми є передчасними. Колегія суддів не може погодитися з таким обґрунтуванням, оскільки воно спростовується самою конструкцією абзацу другого ч.1 ст. 530 ЦК України, яка передбачає, що подія має настати неминуче. Однак, відповідач не є власником всього будинку, а лише її частини, а тому апріорі вона не має права розпорядитися цілим будинком. Дана обставина виключає неминучість продажу відповідачем всього будинку. Таким чином, подія, яка зазначена у розписках, не може настати неминуче. Окрім того, зміст норми абзацу другого ч.1 ст.530 ЦК України не суперечить приписам ч.2 ст.252 ЦК України, оскільки обидві норми говорять про подію, яка має настати неминуче.

Інші доводи апеляційної скарги також не змінюють висновків суду першої інстанції, оскільки зводяться до переоцінки доказів.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів апеляційного суду, приходить до висновку, що суд першої інстанції, керуючись ст.ст.251,252,526,1046,1047,1049 ЦК України, обґрунтовано виходив із того, що подія виникає за волею субєктів, але розвивається і приходить незалежно від їх волі, продаж же будинку залежить від волі відповідача, підстав вважати, що будинок неодмінно буде проданий немає, заява-вимога про повернення позики залишена ОСОБА_2 без належного реагування та задоволення, а тому правильно дійшов висновку про порушення прав позивача та захистив їх у спосіб, який просила ОСОБА_1

Таким чином, суд першої інстанції повно встановив обставини справи, висновки їм відповідають, правильно застосував норми матеріального права при дотриманні норм процесуального права, доводи, викладені в апеляційній скарзі, висновків суду не спростовують, а тому рішення суду, згідно ст.308 ЦПК України, колегія суддів апеляційного суду залишає без змін.

Рішення законне та обґрунтоване. Підстав для його скасування не вбачається.

Керуючись ст.ст.209,303,304,307,308,313-315 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Корольовського районного суду м. Житомира від 29 жовтня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий:

Судді: