У х в а л а

23 березня 2015 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і

кримінальних справ у складі:

головуючого Касьяна О.П.,
суддів: Амеліна В.І., Писаної Т.О.,Гончара В.П., Ситнік О.М.,
розглянувши у судовому засіданні заяву ОСОБА_6 про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 13 жовтня 2014 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» до ОСОБА_6 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

в с т а н о в и л а:

Рішенням Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 14 липня 2014 року у задоволенні позову ПАТ КБ «Приватбанк» до ОСОБА_6 про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 15 вересня 2014 року рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове, яким позов задоволено.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 13 жовтня 2014 року відповідачу відмовлено у відкритті касаційного провадження у справі за його касаційною скаргою на рішення апеляційного суду на підставі п. 5 ч. 4 ст. 328 ЦПК України.

26 лютого 2015 року відповідач подав заяву про перегляд цієї ухвали з підстав неоднакового застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що потягло ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах.

Крім того, разом із заявою про перегляд судових рішень заявником подано клопотання про поновлення строку на її подання, у якому відповідач посилається на поважність причин його пропуску та просить його поновити.

Клопотання підлягає задоволенню, оскільки наведені заявником обставини пропуску строку на подання заяви про перегляд судових рішень можна визнати поважними, що є підставою для його поновлення, як передбачено ст. ст. 73, 356 ЦПК України.

Як приклад неоднакового застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що потягло ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах, заявник зазначає:

- ухвалу колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 05 лютого 2014 року у справі про стягнення заборгованості за кредитним договором, якою рішення апеляційного суду скасовано, а справу направлено на новий розгляд до апеляційного суду;

- ухвалу колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 19 березня 2014 року у справі про стягнення заборгованості за кредитним договором, якою рішення апеляційного суду скасовано, а рішення суду першої інстанції залишено в силі;

- ухвалу колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 26 березня 2014 року у справі про стягнення заборгованості, якою рішення суду першої інстанції та ухвалу апеляційного суду в частині стягнення пені та штрафів скасовано, а справу в цій частині направлено на новий розгляд до суду першої інстанції;

- ухвалу колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 20 серпня 2014 року у справі про стягнення заборгованості, якою рішення судів першої та апеляційної інстанцій скасовані, а справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції;

- ухвалу колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 03 вересня 2014 року у справі про стягнення заборгованості, якою рішення апеляційного суду скасовано, а справу направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

На обґрунтування заяви про перегляд заявник посилається на ті обставини, що судом касаційної інстанції при вирішенні подібних спорів неоднаково застосовані ст. ст. 256-258, ч. ч. 1, 5 ст. 261 ЦК України, що потягло ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах.

Перевіривши доводи заяви, зміст судових рішень, на які посилається заявник, та судового рішення, про перегляд якого подана заява, колегія суддів дійшла висновку, що у допуску справи до провадження Верховного Суду України потрібно відмовити з таких підстав.

Відповідно до ст. 355 ЦПК України заява про перегляд судових рішень у цивільних справах може бути подана виключно з підстав: неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що потягло ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах; встановлення міжнародною судовою установою, юрисдикція якої визнана Україною, порушення Україною міжнародних зобов'язань при вирішенні справи судом.

Під судовими рішеннями у подібних правовідносинах потрібно розуміти такі, де тотожними є предмет спору, підстави позову, зміст позовних вимог та встановлені судом фактичні обставини, а також має місце однакове матеріально-правове регулювання спірних правовідносин. Зміст правовідносин із метою з'ясування їх подібності в різних судових рішеннях суду (судів) касаційної інстанції визначається обставинами кожної конкретної справи.

Зі змісту ухвали суду касаційної інстанції, про перегляд якої подана заява, вбачається, що суд касаційної інстанції погодився з висновками суду апеляційної інстанції про те, що строк позовної давності для звернення до суду з позовом про стягнення боргу за кредитом позивачем не пропущено, оскільки між сторонами була досягнута домовленість про збільшення строку позовної давності, а відповідач не виконав взяті на себе зобов'язання за договором кредиту внаслідок чого утворився борг, який підлягає стягненню.

Зі змісту ухвал суду касаційної інстанції від 05 лютого 2014 року, 26 березня 2014 року, 20 серпня 2014 року, 03 вересня 2014 року, на які посилається заявник, як на приклад неоднакового застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що потягло ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах вбачається, що суд касаційної інстанції, скасовуючи рішення судів попередніх інстанцій та направляючи справи на новий розгляд, виходив з того, що судами не встановлені фактичні обставини справи, які мають значення для правильного вирішення справи, тобто з підстав порушення судом норм процесуального права і при цьому судом не застосовувались норми матеріального права, а відтак і їх неоднакове застосування судом касаційної інстанції в даному випадку відсутнє.

Зі змісту ухвали суду касаційної інстанції від 19 березня 2014 року, на яку посилається заявник як на приклад неоднакового застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що потягло ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах вбачається, що суд касаційної інстанції погодився з висновками суду першої інстанції про те, що позивач пропустив трирічний строк для звернення до суду з позовом, не ставив питання про його поновлення, а відповідач подав заяву про застосування цього строку, договір про збільшення строку позовної давності між сторонами не укладався, а матеріали справи не містять доказів того, що підписуючи заяву про надання кредиту, відповідач розумів саме надані позивачем Умови і Правила надання банківських послуг, та підписував їх.

Отже, в даному випадку судом встановлені різні фактичні обставини справ та надана їм відповідна оцінка, оскільки судовим рішенням, про перегляд якого подана заява, встановлено наявність між сторонами домовленості про збільшення позовної давності до 5 років, а відтак і неоднакового застосування одних і тих самих норм матеріального права, що потягло ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах, в даному випадку також не відбулось.

За таких обставин наведені заявником доводи не містять ознаки, які згідно з вимогами статті 355 ЦПК України є підставою для перегляду судових рішень суду касаційної інстанції, тому у допуску справи до провадження Верховного Суду України потрібно відмовити.

Керуючись ст. ст. 355, 356, 360 ЦПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а:

Клопотання ОСОБА_6 задовольнити та поновити строк на подання заяви про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 13 жовтня 2014 року.

У допуску до провадження Верховного Суду України справи за позовом Публічного акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» до ОСОБА_6 про стягнення заборгованості за кредитним договором, за заявою ОСОБА_6 про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 13 жовтня 2014 року - відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.П. Касьян

Судді: В.І. Амелін

В.П. Гончар

Т.О. Писана

О.М. Ситнік