Номер провадження: 22-ц/785/5334/15
Головуючий у першій інстанції Домусчі Л.В.
Доповідач Плавич Н. Д.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.12.2015 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого - Плавич Н.Д.

суддів: Вадовської Л.М., Колеснікова Г.Я.

при секретарі - Коноваленко Х.В.

у відкритому судовому засідання у присутності представника фірми «Одеса - Бласко», мале приватне підприємство, ОСОБА_2, його представника,

розглянула апеляційні скарги:

фірми «Одеса - Бласко» мале приватне підприємство, ОСОБА_3, ОСОБА_4,

на ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 28.04.2015р.

за заявою ОСОБА_2, за участю заінтересованих осіб: фірма «Одеса - Бласко» мале приватне підприємство, відділ примусового виконання рішень Головного управління юстиції в Одеській області,

про зміну способу виконання рішення, -

ВСТАНОВИЛА:

У травні 2006 року ОСОБА_5 звернувся до суду з позовом до фірми «Одеса - Бласко» малого приватного підприємства ( далі фірма «Одеса - Бласко» МПП) з позовом про стягнення заборгованості по договору( т.1.а.с.4-5).

У листопаді 2006 року фірма «Одеса - Бласко» МПП звернулася до суду із зустрічним позовом до ОСОБА_5 про визнання договору недійсним (т.1, а.с.89-90).

Справа розглядалася судами неодноразово.

Останнім рішенням Приморського районного суду м. Одеса від 09.09.2011р., яке набрало чинності, з фірми «Одеса - Бласко» МПП на користь ОСОБА_5 стягнуто 1072624,58грн.

У задоволенні зустрічного позову фірми « Одеса - Бласко» МПП до ОСОБА_5. відмовлено (т.3, а.с.142-146,188-196).

Постановою старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції в Одеській області від 03 вересня 2012року виконавче провадження про стягнення 1072624,58грн. прийнято до виконання (т.3, а.с.218).

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеса від 29.08.2013р., яка набрала чинності, здійснена заміна сторони виконавчого провадження, а саме: стягувача - ОСОБА_5 на його правонаступника ОСОБА_2 (т.4, а.с.240-242, 308-311).

У лютому 2013року ОСОБА_2 звернувся до суду з заявою про зміну способу виконання рішення суду від 09.09.2011р. в порядку ст. 373 ЦПК України шляхом передачі йому у власність майна боржника вартістю 1072624,58грн.(т.4, а.с.15-16).

28 квітня 2015року Приморський районний суд м. Одеса постановив ухвалу, якою заяву ОСОБА_2 про зміну способу виконання рішення суду від 09.09.2011р. задовольнив частково.

В рахунок погашення заборгованості фірми « Одеса - Бласко» малого приватного підприємства перед ОСОБА_2 в розмірі 1072624,58грн. звернуто стягнення на нерухоме майно фірми « Одеса - Бласко» МПП, а саме:

майновий комплекс нежитлових будівель, загальною площею 3464,40кв.м, розташований за адресою: АДРЕСА_1, який належить фірмі « Одеса - Бласко» МПП на підставі свідоцтва про право власності від 24.12.2010р.;

земельну ділянку загальною площею 0,9710га, кадастровий номер НОМЕР_1, що розташована за адресою: АДРЕСА_1, яка належить фірмі « Одеса - Бласко» МПП на підставі державного акту про право власності на земельну ділянку НОМЕР_2 від 08.12.2003р.

Зазначене нерухоме майно суд передав у власність ОСОБА_2 (т. 5, а.с.343-348).

В апеляційних скаргах фірма « Одеса -Бласко» МПП, ОСОБА_3, ОСОБА_4 просять скасувати ухвалу суду першої інстанції від 28.04.2015р. про зміну способу виконання рішення суду шляхом звернення стягнення на майно боржника с передачею його у власність ОСОБА_2 та постановити нову ухвалу про відмову у зміні способу виконання рішення суду, посилаючись на те, що статтею 373 ЦПК України та статтею 36 Закону України « Про виконавче провадження» не передбачено звернення стягнення на майно боржника шляхом визнання права власності на це майно за стягувачем ОСОБА_2, оскільки в силу ст. 62 Закону України « Про виконавче провадження» реалізація майна, на яке звернуто стягнення, здійснюється шляхом його продажу на прилюдних торгах, аукціонах або на комісійних умовах.

Крім того, звернувши стягнення на земельну ділянку, суд першої інстанції порушив права ОСОБА_3, яка з 03.10.2008р. на підставі договорів купівлі - продажу, укладених між фірмою «Одеса - Бласко» МПП та ОСОБА_3, стала власником адміністративної будівлі та частини земельної ділянки площею 0,0087га, на якій ця будівля розташована.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши суддю - доповідача, доводи скарг, заперечення на них ОСОБА_2, його представника, колегія приходить до висновку, що апеляційні скарги підлягають частковому задоволенню, а ухвала суду - скасуванню з постановленням нової ухвали про відмову у задоволенні заяви про зміну способу виконання рішення суду з наступних підстав.

Задовольняючи заяву стягувача ОСОБА_2, суд в своїй ухвалі зазначив, що рішення суду від 09.09.2011р. про стягнення з боржника - фірми « Одеса - Бласко» МПП, боргу у розмірі 1072624,58грн. не виконано на протязі тривалого часу, що є порушенням ст. 6 ч. 1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Звернувши увагу на те, що виконання рішення суду є складовою частиною судового розгляду, завершальною стадією судового провадження, суд вказав, що фірма «Одеса - Бласко» МПП не проводила фінансово - господарську діяльність з 2005р., прибуток не отримувала, що підтверджено листом Іванівського відділення Березівської об'єднаної державної інспекції Головного управління Міндоходів в Одеській області та звітами за 2012-2013р. За боржником не зареєстровані транспортні засоби, рахунки в банках: ПАТ «Інвестбанк» , АТ « Фінанси та Кредит», ПАТ «Укрсоцбанк» закриті або мають незначну кількість коштів.

Відповідно до висновку експерта від 28.12.2014року ринкова вартість нерухомого майна боржника склала 709484,00грн., а земельної ділянки - 56017,00грн. (т.5, а.с. 230-270).

Тому суд першої інстанції прийшов до висновку, що за рахунок майна боржника може бути задоволена частина його грошових зобов'язань у розмірі 765501,00грн. (залишок боргу становить 307123,58грн.), звернувши стягнення на зазначене майно, з передачею його у власність заявнику ОСОБА_2

З такими висновками суду погодитися неможливо, оскільки суд першої інстанції, змінивши спосіб виконання рішення суду шляхом звернення стягнення на майно боржника з визнанням права власності на нерухоме майно за стягувачем у справі за грошовими зобов'язаннями, фактично змінив рішення суду, що є неприпустимим.

Європейський суд з прав людини у своїй прецедентній практиці, у тому числі ї в пункті 43 рішення від 20 липня 2004 року у справі «Шмалько проти України» зазначив, що стаття 6 ч.1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує кожному право на звернення до суду або арбітражу з позовом стосовно будь - яких його цивільних прав та обов'язків.

Стаття 6 Конвенції проголошує право на суд, одним з аспектів якого є право на доступ, тобто право подати позов з приводу цивільно-правових питань до суду. Однак це право було б ілюзорним, якби правова система держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов'язкову силу, не виконувалося на шкоду однієї зі сторін. Було б незрозуміло, якби стаття 6 Конвенції детально описувала процесуальні гарантії, які надаються сторонам у спорі, а саме: справедливий, публічний і швидкий розгляд, - і, водночас, не передбачало виконання судових рішень. Якщо тлумачити статтю 6, як таку, що стосується виключно доступу до судового органу та судового провадження, то це могло б призводити до ситуацій, що суперечать принципу верховенства права, який договірні держави зобов'язалися поважати, ратифікуючи Конвенцію ( 995_004). Отже, для цілей статті 6 виконання рішення, ухваленого будь - яким судом, має розцінюватися як складова частина « судового розгляду» ( див. рішення у справі « Горнсбі проти Греції» ( 980 _ 079) від 19 березня 1997року., Report of Judgments and Decision 1997 - II, с. 510, п.40).

Статтею 124 Конституції України передбачено, що судові рішення ухвалюються судами України і є обов'язковими для виконання на всій території України.

Відповідно до ст. 14 ч.1 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов'язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України.

Державна виконавча служба, як єдиний орган примусового виконання, зобов'язана прийняти всі необхідні заходи для виконання рішення.

У частині 1 ст. 36 Закону України « Про виконавче провадження» зазначено, що у виняткових випадках за наявності обставин, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим, державний виконавець за власною ініціативою чи за заявою сторін, а також самі сторони мають право звернутися до суду, який видав виконавчий документ, із заявою про відстрочку або розстрочку виконання, а також про встановлення або зміну способу і порядку виконання. Така ж норма міститься і в ст. 373 ЦПК України.

Поняття «спосіб і порядок» виконання судового рішення мають спеціальне значення, яке розраховано на виконавче провадження. Вони означають визначену рішенням суду послідовність і зміст вчинення виконавчих дій державним виконавцем. Спосіб виконання судового рішення - це спосіб реалізації та здійснення способу захисту, встановленого ст. 16 ЦК України. Під зміною способу виконання рішення суду слід розуміти прийняття судом нових заходів для реалізації рішення в разі неможливості його виконання у спосіб, раніше встановлений.

Задовольняючи заяву ОСОБА_2 про зміну способу виконання судового рішення про стягнення боргу шляхом звернення стягнення на майно боржника з визнанням права власності на це майно за ОСОБА_2, суд першої інстанції по суті змінив рішення суду від 09.09.2011р., в якому вирішувалося питання щодо грошових зобов'язань фірми « Одеса - Бласко» МПП перед майновим поручителем.

Законом не передбачено такий захист цивільного права, як визнання права власності на майно боржника за його грошовими зобов'язаннями, в тому числі і на стадії виконання рішення суду.

В силу ст. 62 Закону України « Про виконавче провадження» реалізація майна, на яке звернуто стягнення, здійснюється шляхом його продажу на прилюдних торгах, аукціонах або на комісійних умовах.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом України у справі №6-1829 цс 15.

Розглядаючи питання щодо виконання остаточного судового рішення, що має обов'язкову силу, як складову частину «судового розгляду», суд першої інстанції, змінивши спосіб виконання судового рішення, не врахував те, що законом не передбачено визнання права власності на майно у справах стосовно грошових зобов'язань в процесі реалізації способу захисту цивільного права, оскільки це суперечить принципу верховенства права в контексті ст. 6 Конвенції.

Тому ухвала суду першої інстанції підлягає скасуванню з постановленням нової ухвали про відмову в задоволенні заяви ОСОБА_2 про зміну способу виконання рішення суду від 09.09.2011р. шляхом звернення стягнення на нерухоме майно боржника та передачі нерухомого майна у власність стягувачу ОСОБА_2

Керуючись ст. ст. 303,307ч.2п.2, 312ч.1п.2, 315, 317, 319 ЦПК України, судова колегія,-

УХВАЛИЛА:

апеляційні скарги фірми « Одеса - Бласко» мале приватне підприємство, ОСОБА_3, ОСОБА_4 задовольнити частково.

Ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 28.04.2015р. по заяві ОСОБА_2, заінтересовані особи: фірма « Одеса - Бласко» мале приватне підприємство, відділ примусового виконання рішень Головного управління юстиції в Одеській області про зміну способу виконання рішення скасувати.

Відмовити в задоволенні заяви ОСОБА_2, заінтересовані особи: фірма «Одеса - Бласко» мале приватне підприємство, відділ примусового виконання рішень Головного управління юстиції в Одеській області, про зміну способу виконання рішення Приморського районного суду м. Одеса від 09.09.2011р. по справі за позовом ОСОБА_5 до фірми « Одеса- Бласко» мале приватне підприємство, третя особа на стороні позивача - ПАТ « Комерційний Банк «Інвестбанк», про стягнення заборгованості з урахуванням індексу інфляції, 3 відсотків річних, відшкодування збитків, за зустрічним позовом фірми « Одеса - Бласко» мале приватне підприємство до ОСОБА_5, третя особа на стороні відповідача - ОСОБА_6, про визнання частково недійсним договору позики, визнання недійсним правочину про неустойку, визнання недійсним договору застави, визнання недійсним договору про надання майнової поруки.

Ухвала набуває чинності негайно після її проголошення.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку протягом 20 днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Судді апеляційного суду Одеської області: Н.Д. Плавич

Л.М. Вадовська

Г.Я. Колесніков