УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа №668/9499/15-ц

Пров. №4-с/668/61/15

28.08.2015 року Суворовський районний суд м. Херсона у складі:

головуючого судді Гонтар Д.О.,

при секретарі Остапенко О.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Херсоні скаргу ОСОБА_1 на дії головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Херсонській області ОСОБА_2,-

ВСТАНОВИВ:

Скаржник ОСОБА_1 звернувся до суду зі скаргою на дії державного виконавця в якій з урахуванням уточнень до скарги остаточно просив скасувати постанову про арешт коштів боржника ВП №24873230 від 17 липня 2015 року, винесену головним державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Херсонській області ОСОБА_2 про накладення арешту на кошти, що містяться на рахунках р/р № 0655, 8450 в ПАТ «А-Банк», МФО 307770, р/р№ 4600 в АТ «УкрСиббанк», МФО351005, які зареєстровані на імя фізичної особи-підприємця ОСОБА_1, зобовязати головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Херсонській області ОСОБА_2 не здійснювати виконавчі дії щодо списання коштів, що містяться на рахунках р/р № 0655, 8450 в ПАТ «А-Банк», МФО 307770, р/р№ 4600 в АТ «УкрСиббанк», МФО351005, які зареєстровані на імя фізичної особи-підприємця ОСОБА_1

Скаргу обґрунтовував тим, провадженні відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Херсонській області перебував виконавчий лист №2-368/10, виданий 27 вересня 2010 року Суворовським районним судом м. Херсона про стягнення з ОСОБА_1 боргу на користь ПАТ «Мегабанк» в сумі 315259,83 грн.

Головним державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Херсонській області ОСОБА_2 було винесено постанову про арешт коштів боржника ВП №24873230 від 17 липня 2015 року, копію якої скаржник отримав через свого представника 05 серпня 2015 року, про що зроблено відповідний запис в матеріалах виконавчого провадження.

Відповідно до п. 1 зазначеної постанови на підставі рішення суду накласти арешт на кошти, що містяться на рахунку (ах), р/р № 0655, 8450 в ПАТ «А-БАНК», МФО 307770, р/р №4600 в АТ «УкрСиббанк», МФО 351005, що належать боржнику ОСОБА_1/РНОКПП НОМЕР_1 в межах суми 279171,13 грн.

Посилався на те, що по виконавчому листу борг стягується з фізичної особи ОСОБА_1, а рахунки належать суб'єкту підприємницької діяльності - ФОП ОСОБА_1.

В судовому засіданні скаржник та його представник вимоги скарги підтримали, вказали, що постанова державного виконавця про арешт коштів боржника від 17.07.2015 року була винесена з порушенням Закону України «Про виконавче провадження» , не враховано того, що по виконавчому листу , що виданий, борг стягується з фізичної особи, а рахунки на які накладено арешт належать суб'єкту підприємницької діяльності, відповідно накладення арешту перешкоджає підприємницькій діяльності суб'єкта підприємницької діяльності. Також посилалися на те, що арешт накладений на значно більший обсяг коштів, що є порушенням вимог Закону України «Про виконавче провадження», оскільки боржник на протязі року частково сплачував наявну заборгованість.

Державний виконавець в судовому засіданні вимоги скарги не визнав, вказав що наразі виконавчий лист повернуто стягувачеві.

Заслухавши пояснення учасників судового процесу, з'ясувавши обставини справи суд приходить до висновку про те, що скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

У силу статті 14 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов'язкові для всіх органів влади, посадових чи службових осіб і підлягають виконанню на всій території України, а їх невиконання є підставою для відповідальності, встановленої законом.

Відповідно до ст. 6 Закону України «Про виконавче провадження», державний виконавець зобов'язаний використовувати надані йому права відповідно до закону і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб.

Згідно з ч. 1 ст. 27 Закону України «Про виконавче провадження», у разі ненадання боржником у строки, встановлені частиною другою статті 25 цього Закону для самостійного виконання рішення, документального підтвердження повного виконання рішення державний виконавець на наступний день після закінчення відповідних строків розпочинає примусове виконання рішення.

Відповідно до ст. 32 Закону України «Про виконавче провадження» заходами примусового виконання рішень є: 1) звернення стягнення на кошти та інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб; 2) звернення стягнення на заробітну плату (заробіток), доходи, пенсію, стипендію боржника; 3) вилучення в боржника і передача стягувачу певних предметів, зазначених у рішенні; 4) інші заходи, передбачені рішенням.

За змістом ст. 52 Закону України «Про виконавче провадження», звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні та примусовій реалізації; стягнення за виконавчими документами звертається в першу чергу на кошти боржника у гривнях та іноземній валюті, інші цінності, у тому числі кошти на рахунках і вкладах боржника у банках та інших фінансових установах, на рахунки в цінних паперах у депозитарних установах. Забороняється звернення стягнення та накладення арешту на кошти, що перебувають на поточних рахунках із спеціальним режимом використання, відкритих на виконання статей 19-1 та 26-1 Закону України "Про теплопостачання" ( 2633-15 ), статті 15-1 Закону України "Про електроенергетику" ( 575/97-ВР ), та на спеціальному рахунку експлуатуючої організації (оператора) відповідно до Закону України "Про впорядкування питань, повязаних із забезпеченням ядерної безпеки". Готівкові кошти, виявлені у боржника, вилучаються. На кошти та інші цінності боржника, що перебувають на рахунках, вкладах та на зберіганні у банках чи інших фінансових установах, накладається арешт не пізніше наступного робочого дня з моменту їх виявлення. Арешт поширюється також на кошти на рахунках, які будуть відкриті після винесення постанови про накладення арешту. У разі відсутності у боржника коштів та інших цінностей, достатніх для задоволення вимог стягувача, стягнення невідкладно звертається також на належне боржнику інше майно, за винятком майна, на яке згідно із законом не може бути накладено стягнення. Звернення стягнення на майно боржника не зупиняє звернення стягнення на кошти боржника. Боржник має право запропонувати ті види майна чи предмети, на які необхідно в першу чергу звернути стягнення. Черговість стягнення на кошти та інше майно боржника остаточно визначається державним виконавцем.

Відповідно до ст. 57 Закону України «Про виконавче провадження», арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно боржника може накладатися державним виконавцем шляхом: винесення постанови про арешт коштів та інших цінностей боржника, що знаходяться на рахунках і вкладах чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах; винесення постанови про арешт коштів, що перебувають у касі боржника або надходять до неї; винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження; проведення опису майна боржника і накладення на нього арешту.

З матеріалів справи вбачається, що постановою головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Херсонській області ОСОБА_2 було винесено постанову про арешт коштів боржника ВП №24873230 від 17 липня 2015 року, відповідно до п. 1 зазначеної постанови накладено арешт на кошти, що містяться на рахунку (ах), р/р № 0655, 8450 в ПАТ «А-БАНК», МФО 307770, р/р №4600 в АТ «УкрСиббанк», МФО 351005, що належать боржнику ОСОБА_1/РНОКПП НОМЕР_1 в межах суми 279171,13 грн., в звязку з виконанням виконавчого листа №2-368/10, виданого 27 вересня 2010 року Суворовським районним судом м. Херсона про стягнення з ОСОБА_1 боргу на користь ПАТ «Мегабанк» в сумі 315259,83 грн.

Згідно зі статтею 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Законом, який визначає умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку є Закон України «Про виконавче провадження».

Частина 1 ст. 11 Закону України «Про виконавче провадження» визначає, що Державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Порядок звернення стягнення на кошти та інше майно боржника регламентовано статтею 52 Закону України «Про виконавче провадження».

Частиною першою цієї статті Закону України «Про виконавче провадження» звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні та примусовій реалізації.

Посилання представника скаржника на те, що постанова державного виконавця про арешт коштів боржника від 17.07.2015 року була винесена з порушенням Закону України «Про виконавче провадження» суд вважає безпідставними, оскільки накладення арешту на кошти ФОП ОСОБА_1 відповідає положенням п.1 ч. 1 ст. 32 Закону України «Про виконавче провадження», та не суперечить вимогам ст. 52 Закону України «Про виконавче провадження».

Посилання скаржника про те, що арешт накладений на більший обсяг коштів ніж зазначений в постанові про арешт коштів боржника, тобто без врахування поточних платежів, суд не приймає до уваги, так як суду не надано відомостей існування іншого розміру заборгованості на момент винесення оскаржуваної постанови, враховуючи, що арешт накладено на меншу суму ніж вказану у виконавчому листі.

За таких обставин, суд приходить до висновку про безпідставність заявлених вимог.

Враховуючи викладене, керуючись ст. 383-387 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Скаргу ОСОБА_1 на дії головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Херсонській області ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається до апеляційного суду Херсонської області через Суворовський районний суд м. Херсона протягом п'яти днів з дня її проголошення. У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п'яти днів з дня отримання копії ухвали.

СуддяОСОБА_3