Провадження № 22-ц/780/2935/15 Доповідач у 2 інстанції Приходько К. П.
Категорія 18 20.05.2015
УХВАЛА

Іменем України

20 травня 2015 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області в складі:

головуючого Приходька К.П.,

суддів Верланова С.М., Голуб С.А.,

при секретарі: Химинець Н.М.,

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 19 березня 2015 року за позовом Публічного акціонерного товариства «Родовід Банк» до ОСОБА_2 та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Родовід Банк» про розірвання кредитного договору,-

встановила:

у грудні 2014 року Позивач звернувся до суду з даним позовом.

Обґрунтовувала його тим, що між ПАТ «Родовід Банк» та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір №33/АА-030.07,2 від 14.12.2007 року.

Відповідно до п.1.1 Кредитного договору Банк відкриває позичальнику відновлювальну кредитну лінію на загальну суму 13 776,00 (тринадцять тисяч сімсот сімдесят шість) доларів, 00 центів, терміном по 14.12.2014 року.

В забезпечення виконання зобов»язань за кредитним договором, між АТ «РОДОВІД БАНК» та ОСОБА_3 було укладено договір поруки №33/АА-030.07.2 від 14.12.2007 року.

Відповідно до п.1.1 Договору поруки, Поручитель зобов»язується солідарно відповідати перед Банком у повному обсязі за своєчасне та повне виконання зобов»язань ОСОБА_2 за кредитним договором, а також усіх додаткових угод, які можуть бути укладені до закінчення строку його дії, що укладені між Банком та Позичальником.

Відповідно до п.1.3 Договору поруки, Поручитель бере на себе зобов»язання відповідати перед Банком у тому ж обсязі на тих же умовах та в ті ж строки, що і Позичальник.

Згідно з п.3.2 Договору поруки, Поручитель відповідає перед Банком за зобов»язаннями, що випливають з цього Договору, майном та грошовими коштами, на які можуть бути звернене стягнення у відповідності з чинним законодавством України.

Однак, відповідачем систематично порушувались умови кредитного договору. Несвоєчасне виконання зобов»язань щодо сплати щомісячних платежів (повернення кредитних коштів, сплати процентів за користування кредитом та плати за : вслуговування кредиту) протягом строку дії кредитного договору призвело до виникнення заборгованості.

Відповідно до п.4.2. Кредитного договору проценти за користування кредитами - враховуються щомісячно, в останній робочий день місяця, а також у день повного погашення заборгованості за кредитами, але не пізніше строку вказаного в п.1.1. кредитного договору.

У відповідності до п.1.5. кредитного договору №33/АА-030.07.2 від 14.12.2007 року процентна ставка за користування кредитом становить 12,5% процента річних, та згідно маткової угоди до кредитного договору процентна ставка становить 16 % процентів «них.

Згідно розрахунків наданих позивач у відповідача мається кредитна заборгованість яка складається з суми заборгованості за кредитом 6 208,43 дол. США, сума заборгованості за процентами по кредиту - 2 705,68 дол. США, загальна сума пені 1 389 429,09 грн., загальна сума 3 % річних від суми простроченої кредитної заборгованості - 7 136,47 грн.

Тому позивач за первісним позовом з урахуванням уточнених позовних вимог просив стягнути солідарно з відповідачів заборгованість за кредитом у розмірі 8 914.11 дол. США, 1 389 429, 09 грн. пені, та загальну суму 3% річних від суми простроченої заборгованості 7 136,47 грн., та стягнути з відповідачів суми сплаченого збору.

Не погоджуючись з вимогами первісного позову, ОСОБА_2 було подано зустрічну позовну заяву до ПАТ «Родовід Банк» про розірвання кредитного договору, яку вона мотивувала тим, що 14.12.2007р. року між Відкритим акціонерним товариством «РОДОВІД БАНК», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «РОДОВІД БАНК» та гр. ОСОБА_2, було підписано кредитний договір №33/АА-030.07.2.

Згідно з ч.9 ст.15 Закону України «Про захист прав споживачів». Під час розгляду вимог споживача про відшкодування збитків, завданих недостовірною або неповною інформацією про продукцію чи недобросовісною рекламою, необхідно виходити з припущення, що у споживача немає спеціальних знань про властивості та характеристики продукції, яку він придбаває.

Відповідно до п.12 Постанови Пленуму Верховного Суду України №5 від 12 квітня 1996 «Про практику розгляду цивільних справ за позовами про захист прав споживачів», у справах за позовами про захист прав споживачів, порушених внаслідок недостовірної або неповної інформації про послугу чи недобросовісної реклами, суд мас виходити з припущення, що споживач не мас спеціальних знань про властивості та характеристики товарів, робіт, послуг.

Тому позивач не міг усвідомлювати, що при укладенні кредитного його вводять в оману та не зазначають істотні умови, що мають значення для його свідомого вибору.

Крім цього, позичальнику кредит взагалі не був наданий.

Позичальник буде позбавлений того, на що розраховував при укладенні кредитного договору, адже Банком не було надано кредит, який передбачено умовами кредитного договору.

Позичальник зобов»язався виконувати зобов»язання за умови надання кредиту, а дострокове повернення кредиту є суттєвою зміною обставин договору, на яку згоди позивач не давав, і яке обумовлено обставинами непереборної сили - світовою фінансовою кризою та військовими діями в України, які не могли бути передбачені сторонами, так як в кредитному договорі вони не врегульовані.

Банк зі свого боку ініціював звернення з позовом до суду, чим, фактично, в односторонньому порядку змінив умови кредитного договору і стягує кошти одночасно і одноразово, але кредит не був наданий на умовах кредитного договору, у зв'язку з чим кредитний договір підлягає розірванню, а зобов'язання, що виникли, згідно з договором, припиняються.

Таким чином, дострокове повернення кредитних коштів та не надання кредиту у обсязі, передбаченому кредитним договору, повертає банк, як сторону в договорі в первісний стан.

Але, вимог щодо розірвання кредитного договору банк не ставить. Ухвалення рішення про повернення лише однієї сторони в договорі в первісний стан шляхом дострокового стягнення кредитних коштів має дискримінаційний, стосовно позичальника характер, с несправедливим вирішенням договірних відносин, всупереч принципу справедливості мас наслідком істотний дисбаланс договірних прав та обов»язків на шкоду позичальнику.

Якщо кредитний договір не буде розірвано, то подальше існування кредитного договору приведе до того, що Позичальнику будуть далі нараховувати по кредиту, який він фактично не отримував, проценти за його користування неустойку, проте вся сума кредиту вже буде стягнута на користь банку і таке нарахування відсотків, штрафів і пені буде порушувати права позичальника.

Звернувшись з позовом про дострокове стягнення суми кредиту в умовах фінансової кризи, банк, фактично, змінив зміст договору щодо прав та обов»язків сторін та строку його дії. Право на дострокове стягнення суми кредиту передбачено умовами договору, але воно тягне за собою таку суттєву зміну прав та обов»язків сторін, що втрачається сенс договору.

Посилаючись на вищевикладене та норми Закону України «Про захист прав споживачів» позивач за зустрічним позовом просила розірвати кредитний договір №33/АА-030.07.2. від 14.12.2007 року укладений між ВАТ «Родовід Банк» та ОСОБА_2.

Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 19 березня 2015 року основник позов задоволено частково.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_2 (ІП11: НОМЕР_1) та ОСОБА_3 (ІПН: НОМЕР_2) на користь Публічного акціонерного товариства «Родовід Банк» заборгованість за договором у розмірі 8 914,11 дол. США, 3% річних від суми простроченої кредитної заборгованості у розмірі 7 136,47 грн., та пеню в розмірі 148 000,00 гри., а всього 8 914,11 дол. США (вісім тисяч дев'ятсот чотирнадцять доларів та одинадцять центів США) та 155 136,47 грн. (сто п'ятдесят п'ять тисяч сто тридцять шість гривень та сорок сім копійок).

В решті позову відмовлено.

В зустрічному позові ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Родовід Банк» про розірвання кредитного договору - відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якій просила скасувати рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 19 березня 2015 року та ухвалити нове рішення, яким відмовити ПАТ «РОДОВІД БАНК» в позові. Рішення суду першої інстанції про відмову у задоволенні її зустрічного позову, залишити без змін.

В доводах апеляційної скарги посилається на те, що судом першої інстанції не прийняті до уваги посилання відповідача на те, що позивачем за основним позовом пропущені строки позовної давності, а також те, що позивачем був збільшений обсяг відповідальності без повідомлення поручителя.

Зазначила, що рішення в незаконне, ухвалене в результаті неправильного застосування норм матеріального та процесуального права.

Колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

У відповідності до ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним та обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з»ясованих обставин справи, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно ч.1 ст.1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та па умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

За правилами ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

У відповідності до ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Згідно ст.549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Також ст.553 ЦК України визначає що за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. Порукою може забезпечуватися виконання зобов'язання частково або у повному обсязі.

Крім того, ст.554 ЦК України передбачає, що у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Особи, які спільно дали поруку, відповідають перед кредитором солідарно, якщо інше не встановлено договором поруки.

Встановлено, що 14.12.2007 року між ВАТ «Родовід Банк» (правонаступником якого є ПАТ «Родовід Банк») та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір кредитний договір №33/АА-030.07.2.

Відповідно до п. 1.1 Кредитного договору Банк відкриває Позичальнику відновлювальну кредитну лінію на загальну суму 13 776,00 (тринадцять тисяч сімсот сімдесят шість) доларів, 00 центів, терміном по 14.12.2014 року.

Також згідно з п.4.2. Кредитного договору проценти за користування кредитами нараховуються щомісячно, в останній робочий день місяця, а також у день повного погашення заборгованості за кредитами, але не пізніше строку вказаного в п. 1.1. кредитного договору.

У відповідності до п.1.5. кредитного договору №33/АА-030.07.2 від 14.12.2007 року процентна ставка за користування кредитом становить 12,5% процента річних, та згідно додаткової угоди до кредитного договору процентна ставка становить 16 % процентів річних.

В забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором, між ПАТ «РОДОВІД БАНК» та ОСОБА_3 було укладено договір поруки №33/АА-030.07.2 від 14.12.2007 року.

Відповідно до п.1.1 Договору поруки, Поручитель зобов'язується солідарно відповідати перед Банком у повному обсязі за своєчасне та повне виконання зобов'язань ОСОБА_2 за кредитним договором, а також усіх додаткових угод, які можуть бути укладені до закінчення строку його дії, що укладені між банком та позичальником.

Згідно з п.1.3 Договору поруки, Поручитель бере на себе зобов'язання відповідати перед Банком у тому ж обсязі на тих же умовах та в ті ж строки, що і Позичальник.

Також і відповідності до п.3.2 Договору поруки, Поручитель відповідає перед Банком за зобов'язаннями, що випливають з цього Договору, майном та грошовими коштами, па які можуть бути звернене стягнення у відповідності з чинним законодавством України.

Банком були виконані умови кредитного договору, що підтверджується відповідною заявою на видачу готівки ОСОБА_2 № 1281116.

ОСОБА_2 систематично порушувались умови кредитного договору. Несвоєчасне виконання зобов'язань щодо сплати щомісячних платежів (повернення кредитних коштів, сплати процентів за користування кредитом та плати за обслуговування кредиту) протягом строку дії кредитного договору призвело до виникнення заборгованості.

Згідно розрахунку наданого позивачем по кредитному договору у відповідача існує заборгованість, яка складається з суми заборгованості за кредитом 6 208,43 дол. США, сума заборгованості за процентами по кредиту - 2 705,68 дол. США, загальна сума пені 1 389 429,09 гри., загальна сума 3% річних від суми простроченої кредитної заборгованості - 7 136, 47 грн.

У відповідності до ст. 551 ЦК України предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Розмір неустойки, встановлений законом, може бути збільшений у договорі.

Розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Відповідно до п.27 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 №5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» положення частини третьої статті 551 ЦК України про зменшення розміру неустойки може бути застосовано судом лише за заявою відповідача до відсотків, які нараховуються як неустойка, і не може бути застосовано до сум, які нараховуються згідно з частиною другою статті 625 ЦК, які мають іншу правову природу. При цьому проценти, які підлягають сплаті згідно з положеннями статей 1054, 1056-1 ЦК, у такому порядку не підлягають зменшенню через не співмірність із розміром основного боргу, оскільки вони є платою за користування грошима і підлягають сплаті боржником за правилами основного грошового боргу.

Суд першої інстанції прийшов до вірного висновку що, відповідач ОСОБА_2 не виконувала передбачених кредитним договором обов'язків по поверненню кредиту шляхом внесення щомісячних платежів, має прострочену заборгованість, що у свою чергу порушує права ПАТ «Родовід Банк», які забезпечені порукою відповідача ОСОБА_3 і які підлягають до захисту, шляхом солідарного стягнення з відповідачів заборгованість за договором у розмірі 8 914,11 дол. США, 3 % річних від суми простроченої кредитної заборгованості у розмірі 7 136,47 грн.

Крім того, суд першої інстанції вірно зауважив, що не можна погодитись з позовними вимогами в частині стягнення з відповідачів пені в сумі 1 389 429,09 грн., оскільки такий розмір нені нарахований позивачем з порушенням спеціальної позовної давності яка встановлена в один рік. а також суд враховує що дана сума значно перевищує саму заборгованість по кредиту, тим самим значно перевищує розмір збитків, і є неспівмірною із розміром основного боргу.

Отже, суд першої інстанції доцільно зменшив розмір неустойки у вигляді пені до основної суми заборгованості за кредитом 148 000,00 грн.

Таким зроблено вірний висновок про необхідність часткового задоволення позовних вимог по первісному позову.

Також суд першої інстанції вірно зауважив, що немає підстав для задоволення зустрічного позову про розірвання кредитного договору, та застосування до вимог первісного позову строків позовної давності виходячи з наступного.

Стаття 651 ЦК України визначає що зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.

Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом.

Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

Стаття 256 ЦК України визначає, що позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Стаття 257 ЦК України передбачає, що, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Відповідно до ст. 258 ЦК України для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю.

Позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Відповідно до ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

У відповідності до ч. З, 4 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Як вбачається з матеріалів справи а саме пунктом 3.2. кредитного договору визначено що позичальник зобов'язався повернути одержані кредитні кошти не пізніше 14 грудня 2014 року, а ПАТ «Родовід Банк» звернувся до суду за захистом своїх прав 15.12.2014 року.

Тому суд першої інстанції правильно зауважив, що немає підстав для застосування строків позовної давності до вимог первісного позову.

Дані обставини спростовують доводи апеляційної скарги, в частині пропуску позивачем строку позовної давності.

Що стосується вимог про розірвання кредитного договору, то позивачем за зустрічним позовом відповідно не доведено завдання шкоди ПАТ «Родовід Банк» внаслідок чого банк значною мірою позбавляється того, на що він розраховував при укладенні договору.

Суд першої інстанції вірно не приймає до уваги посилання позивача за зустрічним позовом про порушення умов Закону України «Про захист прав споживачів», оскільки відповідно до п.7.9. кредитного договору позичальник підписуючи цей договір підтвердила що вона отримала в письмовій формі та ознайомилась з інформацією, наданою банком про умови кредитування, вартість супутніх послуг та орієнтовну сукупну вартість кредиту.

Стаття 60 ЦПК України визначає що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як па підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд першої інстанції прийшов до вірного висновку, що первісний позов підлягає частковому задоволенню, а у вимогах зустрічного позову необхідно відмовити.

Тому доводи апелянта в апеляційній скарзі про порушення норм матеріального права при його ухваленні, на переконання колегії суддів апеляційної інстанції, не знайшли свого підтвердження і повністю спростовуються дослідженими належними та допустимими доказами по справі.

За таких обставин, колегія судів, вважає, що суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, дав належну оцінку зібраним доказам, вірно послався на закон, що регулює спірні правовідносини, дійшов правильного висновку задовольнивши позов частково.

Оскільки рішення суду ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, колегія суддів вважає за необхідне відхилити апеляційні скарги і залишити рішення суду без змін.

Керуючись: ст.ст.303,307,308,313-315,317,319 ЦПК України колегія суддів, -

ухвалила :

апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити, рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 19 березня 2015 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді