Апеляційний суд Житомирської області
Категорія 47 Доповідач Широкова Л. В.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 травня 2015 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Житомирської області в складі:

головуючого судді Широкової Л.В.,

суддів Борисюка Р.М., Матюшенка І.В.,

при секретарі судового

засідання Кравчук Л.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Житомирі цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Богунського районного суду м. Житомира від 09 грудня 2014 року

по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою, знесення самочинно збудованих споруд та стягнення моральної шкоди,-

в с т а н о в и л а :

У листопаді 2014 року ОСОБА_2 звернувся до суду з даним позовом, обґрунтовував його тим, що він є власником земельної ділянки та будинку, які розташовані по АДРЕСА_1. На відстані 6 метрів від його домоволодіння ОСОБА_3 незаконно збудував хлів та туалет чим порушив його права власника. Тому, просив знести вказані будівлі і стягнути з останнього 10000,00 грн. на відшкодування моральної шкоди.

Рішенням Богунського районного суду м. Житомира від 09 грудня 2014 року у задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить скасувати оскаржуване рішення та постановити нове, яким зобов'язати ОСОБА_3 усунути перешкоди у користуванні майном шляхом знесення останнім самочинно збудованих споруд.

На обґрунтування апеляційної скарги посилається на те, що рішення суду постановлено з порушенням норм матеріального, процесуального права та з не повним з'ясуванням фактичних обставин справи. Вказує, що у відповідача відсутні документи за якими він має право на будівництво спірних забудов.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про те, що апеляційна скарга підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Статтею 391 ЦК України визначено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Статтею 103 ЗК України передбачено, що власники та землекористувачі земельних ділянок повинні обирати такі способи використання земельних ділянок відповідно до їх цільового призначення, при яких власникам сусідніх земельних ділянок завдається найменше незручностей.

Постановою Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику застосування судами статті 376 Цивільного кодексу України (про правовий режим самочинного будівництва)» НОМЕР_2 від 30.03.2012 року роз'яснено, що самочинним вважається будівництво житлового будинку, будівлі, споруди, іншого нерухомого майна, якщо вони збудовані (будуються) на земельній ділянці, що не була відведена особі, яка здійснює будівництво; або відведена не для цієї мети; або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи, чи належно затвердженого проекту; або з істотним порушенням будівельних норм і правил.

Позов про знесення самочинно збудованого нерухомого майна може бути пред'явлено власником чи користувачем земельної ділянки або іншою особою, права якої порушено, зокрема, власником (користувачем) суміжної земельної ділянки з підстав, передбачених статтями 391, 396 Цивільного кодексу України, статтею 103 ЗК України.

Власником або землекористувачем земельної ділянки право на її забудову (будівництво) реалізується за умови використання земельної ділянки за її цільовим призначенням та видом відповідно до містобудівних умов і обмежень, встановлених законодавством.

Право на забудову виникає у особи, яка набула права на земельну ділянку на законних підставах, після здійснення нею дій, передбачених ст. ст. 26-32 ЗУ «Про регулювання містобудівної діяльності».

Житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважається самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, що дає право виконувати будівельні роботи, чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил.

Якщо власник (користувач) земельної ділянки заперечує проти визнання права власності на нерухоме майно за особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво на його земельній ділянці, або якщо це порушує права інших осіб, майно підлягає знесенню особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, або за її рахунок (ст. 376 ЦК України).

Законом України «Про регулювання містобудівної діяльності» від 17.02.2011 року № 3038-VI (зі змінами) передбачено, що забудова територій здійснюється шляхом розміщення об'єктів будівництва. Суб'єкти містобудування зобов'язані додержуватися містобудівних умов та обмежень під час проектування і будівництва об'єктів.

Проектна документація на будівництво об'єктів розробляється у порядку, встановленому центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері містобудування, з урахуванням вимог містобудівної документації та вихідних даних і дотриманням вимог законодавства, будівельних норм, державних стандартів і правил та затверджується замовником.

Відповідно до Закону України «Про будівельні норми» від 05.11.2009 року № 1704- VI застосування будівельних норм або окремих положень є обов'язковим для всіх суб'єктів господарювання незалежно від форми власності, які провадять будівельну, містобудівну, архітектурну діяльність та забезпечують виготовлення продукції будівельного призначення.

Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи ОСОБА_2 є власником житлового будинку та земельної ділянки 0,1245 га для багатоквартирної малоповерхової безсадибної забудови та ведення садівництва НОМЕР_1 по АДРЕСА_1.

ОСОБА_3 є власником дерев'яного будинку НОМЕР_2 по АДРЕСА_1. На земельній ділянці за вказаною адресою були розташовані дерев'яні господарські будівлі - хлів та туалет, які у подальшому були знесені останнім.

Відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_2 суд виходив з того, що останнім не надано жодних доказів на підтвердження здійснення самочинного будівництва відповідачем об'єктів нерухомого майна, а в частині стягнення моральної шкоди на обґрунтування наявності його вини.

Проте, такий висновок суду не відповідає дійсним обставинам справи.

Порушуючи у суді спір про знесення самочинно збудованих споруд, позивач посилався на те, що відповідач на своїй земельній ділянці в порушення норм ДБН збудував хлів та туалет чим порушив його права власника.

Вказані доводи позивача підтверджені проведеною по справі судовою будівельно-технічною експертизою № 152/04-2015 від 27.04.2015 року, яка була проведена під час розгляду справи у суді апеляційної інстанції.

Так із вказаного висновку вбачається, що на земельній ділянці по АДРЕСА_2 відсутні сараї проте наявні зблоковані будівлі та споруди, які не зазначені у інвентаризаційній справі від 25.01.1982 року № 135, а саме: дерев'яна вбиральня, розмір 1,0х1,0 м, металева споруда (за зовнішніми ознаками - гараж), розмір 5,15х5,75 м, дерев'яний навіс влаштований вздовж лівого та тильного фасаду металевої споруди.

Відстань між житловим будинком «А», розташованим на земельній ділянці по АДРЕСА_1 (що належить на праві приватної власності гр. ОСОБА_2) та зблокованими господарськими будівлями і спорудами, а саме: металевою спорудою (гаражу) (ступінь вогнестійкості ІІІа), вбиральнею та дерев'яним навісом, розташованим на суміжній земельній ділянці по АДРЕСА_2, становить 5,87 м, що не відповідає вимогам пункту 3.25 та обов'язковому Додатку 3.1 (таблиця 1) ДБН 360-92 «Містобудування. Планування і забудова міських і сільських поселень», згідно яких відстань між будинками, розташованими на суміжних земельних ділянках і ступінь вогнестійкості яких складає відповідно ІІІа, IV та I-II, повинна становити не менше 10,0 м.

Також встановлено порушення вимог п. 3.25 та п. 3.26 ДБН 360-92 «Містобудування. Планування і забудова міських і сільських поселень», відповідно до яких відстань від стіни будівлі до межі земельної ділянки повинна становити не менше 1,0м та відстань від дворової вбиральні до вікон житлових будинків повинна становити не менше 15,0 м. (а. с. 81-91).

З огляду на вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку, що відповідач на своїй земельній ділянці самочинно та в порушення норм ДБН провів будівництво дерев'яної вбиральні та навісу, металевої споруди, які чинять перешкоди позивачу у користуванні належною йому земельною ділянкою.

Відтак, колегія суддів вважає позовні вимоги ОСОБА_2 обґрунтованими та такими, що підлягають до задоволення.

Вирішуючи питання про наявність підстав для відшкодування позивачу моральної шкоди, колегія суддів враховує вимоги ст. 1167 ЦК України, згідно яких моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями або бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті, відповідно до якої моральна шкода відшкодовується незалежно від вини фізичної або юридичної особи, яка її завдала, якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю фізичної особи внаслідок дій джерела підвищеної небезпеки.

З урахуванням характеру, обсягу та глибини заподіяних позивачу моральних страждань, їх негативних наслідків, враховуючи вимоги розумності та справедливості, колегія суддів визначає розмір морального відшкодування - 500,00 грн.

Відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України з ОСОБА_3 підлягають стягненню на користь ОСОБА_2 2400,00 грн. витрат, пов'язаних зі проведенням судової будівельно-технічної експертизи та 487,20 грн. понесених судових витрат.

Оскільки належних доказів про витрати на правову допомогу позивачем суду не надані, колегія суддів у задоволенні таких вимог відмовляє.

Керуючись ст. ст. 209, 303, 304, 307, 309, 313, 314, 316 ЦПК України, колегія суддів, -

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Богунського районного суду м. Житомира від 09 грудня 2014 року скасувати та ухвалити нове про часткове задоволення позову ОСОБА_2.

Зобов'язати ОСОБА_3 усунути перешкоди у користуванні ОСОБА_2 земельною ділянкою по АДРЕСА_1, шляхом знесення на своїй земельній ділянці по пров. 2-ому Кривому,6 у м.Житомирі самочинно збудованої дерев'яної вбиральні, розміром 1,0х1,0 м, металевої споруди (за зовнішніми ознаками - гараж), розміром 5,15х5,75 м, дерев'яного навісу, влаштованого вздовж лівого та тильного фасаду металевої споруди.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 500,00 грн. на відшкодування моральної шкоди, 2400,00 грн. витрат, пов'язаних із проведенням судової будівельно-технічної експертизи та 487,20 грн. понесених судових витрат.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити за безпідставністю.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий: Судді: