Справа № 159/3268/15-ц
Провадження № 2/159/923/15
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Ковель 27 серпня 2015 року

Ковельський міськрайонний суд Волинської області в складі:

головуючого - судді Наваляного Т.Д.,

з участю секретаря Спасюк К.В.,

представника позивача - ОСОБА_1,

третьої особи стороні позивача - ОСОБА_2

представника відповідача - Дудки В.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Ковелі цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приват Банк», третя особа на стороні позивача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору - ОСОБА_2 про визнання припиненими зобов'язань за договором поруки, -

в с т а н о в и в :

ОСОБА_4 звернувся в суд з позовом до ПАТ КБ «Приватбанк», третя особа на стороні позивача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору - ОСОБА_2 про визнання припиненими зобов'язань за договором поруки. В обґрунтування заявлених вимог позивач вказує, що відповідно до укладеного договору № VOKVGK00001001 від 28.07.2006 року ОСОБА_2 отримала кредит у вигляді не поновлювальної кредитної лінії у розмірі 27000 доларів США на придбання житла, а також 4408,66 доларів США на сплату страхових платежів, зі сплатою за користування кредитом відсотків у розмірі 1 % на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом. Кредитний договір укладено на строк з 28.07.2006 року по 28.07.2021 рік. Пунктом 1.1. кредитного договору встановлено, що позичальник повинен надати банку кошти (щомісячний платіж) в сумі 383,65 доларів США для погашення заборгованості за кредитним договором, що складається з заборгованості по кредиту, відсоткам, винагороди, комісії. Пунктом 3.2 кредитного договору визначено, що згідно ст. 212 ЦК України, при порушенні позичальником зобов'язань по погашенню кредиту, позичальник сплачує Банку відсотки за користування кредитом у розмірі 3% на місяць, нараховані на суму непогашеної в строк заборгованості за кредитом. Кредитним договором визначено, що при порушенні позичальником будь-якого зобов'язання, банк має право нарахувати, а позичальник зобов'язується сплатити банку пеню в розмірі 0,15% від суми простроченого платежу, але не менше 1 гривні за кожен день прострочки. В забезпечення виконання боржником ОСОБА_2 взятих на себе зобов'язань за кредитним договором, 28.07.2006 року між ОСОБА_4 та ПАТ КБ «Приват Банк» укладено договір поруки. Пунктом 2 договору поруки визначено, що поручитель відповідає перед кредитором за виконання зобов'язань за кредитним договором в тому ж розмірі, що і боржник, включаючи сплату кредиту, відсотків за користування кредитом, комісій, винагород, штрафів пені та інших платежів, відшкодування збитків. Позивач зазначає, що 21.11.2011 року між Банком та позичальником ОСОБА_2 було укладено додаткову угоду до кредитного договору від 28.07.2006 року, згідно якої обсяг зобов'язань позичальника ОСОБА_2 зріс в порівнянні з кредитним договором, зокрема зріс розмір щомісячних платежів з 383,65 доларів США до 397,38 доларів США. Тобто, після укладення додаткової угоди, обсяг відповідальності поручителя збільнився, що відповідно до ч.1 ст. 559 ЦК України є підставою для припинення поруки. Крім того, позивач вказує, що ОСОБА_2 не виконала взяті на себе зобов'язання за кредитними договором, внаслідок чого, Банк 05.03.2015 року звернувся в суд з позовом про стягнення з боржника ОСОБА_2 та поручителя ОСОБА_5 заборгованості за кредитним договором. Причому позов подано до суду після спливу 6 місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання простроченого позичальником, що теж відповідно до положень ч.4 ст. 559 ЦК України є самостійною підставою для припинення поруки. Просить визнати зобов'язання за договором поруки від 28.07.2006 року № VOKVGK00001001/1 припиненими з 21.11.2011 року.

Представник позивача в судовому засіданні позов підтримав повністю, з підстав, викладених у заяві, просить його задовольнити. Суду пояснив, що після укладення додаткової угоди, сукупна вартість кредиту зросла, оскільки зріс розмір щомісячних платежів на 13.73 долари США, тому з посиланням на ч.1 ст. 559 ЦК України, яка передбачає, що порука припиняється, зокрема, у разі зміни зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності, просить позов задоволити.

Третя особа ОСОБА_2, яка є позичальником за вказаним кредитним договором, в судовому засіданні вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, а зобов'язання за договором поруки слід визнати припиненими.

Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнав, рахує його безпідставним. Суду пояснив, що перед підписанням додаткової угоди в ОСОБА_2 була заборгованість за кредитним договором, яка становила 23464,42 долари США, зокрема: поточна заборгованість за тілом кредиту - 22278,56 доларів США, прострочена заборгованість за тілом - 567,90 доларів США, заборгованість за відсотками - 597,93 долари США, заборгованість з пені - 6,45 доларів США і заборгованість з комісії - 13,58 доларів США. Після підписання додаткової угоди, залишок поточної заборгованості за тілом кредиту становив 23279,51 долар США. Тобто, фактичний залишок заборгованості за кредитом зменшився та боржник отримав можливість сплачувати кредит за графіком без додаткових нарахувань за прострочення. Просить в задоволенні позову відмовити з мотивів його безпідставності. Також позивачем заявлено клопотання про застосування строку позовної давності до правовідносин між сторонами та посилаючись на пропуск позивачем строку позовної давності, що є підставою для відмови в позові згідно ст. 267 ЦК України, просив в задоволенні позову відмовити.

Суд, заслухавши пояснення учасників судового розгляду, дослідивши матеріали цивільної справи, приходить до висновку, що в позові слід відмовити.

Згідно ст. 629 ЦК України, договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Судом встановлено, що 28.07.2006 року піж ПАТ КБ «Приват Банк» та ОСОБА_2 укладено кредитний договір № VOKVGK00001001 у вигляді непоновлюваної кредитної лінії, відповідно до якого банк надав ОСОБА_2 кредит у розмірі 27000 доларів США на придбання житла, а також 4408,66 доларів США на сплату страхових платежів, зі сплатою за користування кредитом відсотків у розмірі 1,00 % на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом. Кредитний договір укладено на строк з 28.07.2006 року по 28.07.2021 рік.

Пунктом 1.1. кредитного договору № VOKVGK00001001 встановлено, що позичальник повинен надати банку кошти (щомісячний платіж) в сумі 383,65 доларів США для погашення заборгованості за кредитним договором, що складається з заборгованості по кредиту, відсоткам, винагороди, комісії.

Пунктом п.3.2 кредитного договору визначено, що згідно ст. 212 ЦК України, при порушенні позичальником зобов'язань по погашенню кредиту, позичальник сплачує Банку відсотки за користування кредитом у розмірі 3% на місяць, нараховані на суму непогашеної в строк заборгованості за кредитом. При порушенні позичальником будь-якого зобов'язання, банк має право нарахувати, а позичальник зобов'язується сплатити банку пеню в розмірі 0,15% від суми простроченого платежу, але не менше 1 гривні за кожен день прострочки (а.с.7-8).

28.07.2006 року, з метою забезпечення виконання ОСОБА_2 (боржником) зобов'язань за вказаним кредитним договором, між ПАТ КБ «Приват Банк» (кредитором) та позивачем ОСОБА_4 (поручителем) укладено договір поруки № VOKVGK00001001/1. Згідно з пунктом 2 договору поруки, поручитель зобов'язався перед кредитором відповідати за виконання боржником у повному обсязі зобов'язань щодо повернення суми кредиту, відсотків за користування кредитом, комісій, винагород, штрафів, пені та інших платежів, відшкодування збитків. В пункті 4 договору поруки зазначено, що у випадку невиконання боржником зобов'язань за кредитним договором боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники. В п.13 договору поруки зазначено, що зміни і доповнення до цього договору вносяться тільки за згодою сторін в письмовому вигляді шляхом укладення відповідної додаткової угоди (а.с.9-10).

Відповідно до положень ч.1, ч.2 ст. 554 ЦК України, у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Відповідно до правил ч. 1 ст. 559 ЦК України, порука припиняється також у разі зміни зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності.

Згідно з роз'ясненнями, вказаними в п. 22 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», відповідно до частини першої статті 559 ЦК припинення договору поруки пов'язується зі зміною забезпеченого зобов'язання за відсутності згоди поручителя на таку зміну та за умови збільшення обсягу відповідальності поручителя. При цьому обсяг зобов'язання поручителя визначається як умовами договору поруки, так і умовами основного договору, яким визначено обсяг зобов'язань боржника, забезпечення виконання яких здійснює поручитель. Проте якщо в договорі поруки передбачено, зокрема, можливість зміни розміру процентів за основним зобов'язанням і строків їх виплати тощо без додаткового повідомлення поручителя та укладення окремої угоди, то ця умова договору стала результатом домовленості сторін (банку і поручителя), а, отже, поручитель дав згоду на зміну основного зобов'язання. Якщо в договорі поруки такі умови сторонами не узгоджені, а з обставин справи не вбачається інформованості поручителя і його згоди на збільшення розміру його відповідальності, то відповідно до положень частини першої статті 559 ЦКпорука припиняється у разі зміни основного зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності. У цьому випадку поручитель має право на пред'явлення позову про визнання договору поруки припиненим.

21.11.2011 року між ПАТ КБ «Приват Банк» та ОСОБА_2 було укладено додаткову угоду до кредитного договору № VOKVGK00001001 від 28.07.2006 року, згідно з яким сторони домовилися внести такі зміни в кредитний договір: суму заборгованості, що виникла в період з дати надання позичальнику кредиту до дати підписання цієї додаткової угоди зменшити на 6,45 доларів США, а саме: відсотки у розмірі 0 доларів США, комісія у розмірі 0 доларів США, пеня у розмірі 6,45 доларів США; згідно ст. 212, 651 ЦК України, у разі порушення позичальником будь-якого з зобов'язань, передбачених в графіку погашення кредиту понад 31 день, позичальник сплачує Банку штраф у розмірі 6,45 доларів США. Відсотки за користування кредитом згідно додаткової угоди не змінювались, як і не змінювались строки виплати коштів за кредитним договором (а.с.11-12).

При цьому в додатку до додаткової угоди визначено, що залишок по кредиту склав 23279,51 долар США, щомісячний платіж склав 397,38 долар США.

Як пояснив представник відповідача в судовому засіданні, перед підписанням додаткової угоди заборгованість ОСОБА_2 перед ПАТ КБ «Приват Банк» становила 23464,42 долари США, а після підписання додаткової угоди залишок поточної заборгованості становив 23279,51 долар США, тобто сума боргу зменшилась.

Що стосується збільшення розміру щомісячного платежу, то як пояснив в судовому засіданні представник відповідача щомісячний платіж збільшився за рахунок того, що у ОСОБА_2 утворилась заборгованість перед ПАТ КБ «Приват Банк» за кредитним договором. При цьому обсяг відповідальності за кредитним договором залишився незмінним, тобто зміна основного зобов'язання не здійснювалась.

Позивач покликається на ту обставину, що він, як поручитель не надавав своєї згоди на укладення між ПАТ КБ «Приват Банк» та ОСОБА_2 додаткової угоди до вказаного кредитного договору, якими було збільшено розмір відповідальності поручителя, а тому в силу ч. 1 ст. 559 ЦК України просив визнати договір поруки припиненим.

Згідно з п. 1 договору поруки від 28.07.2006 року № VOKVGK00001001/1, порукою за цим договором забезпечуються вимоги кредитора щодо повернення кредиту в сумі 27000 доларів США у строк до 28.07.2021 року включно; сплати відсотків за користування кредитом у розмірі 1,00 % за місяць у період сплати з 25 по 31 число кожного місяця; щомісячного надання грошових коштів в сумі 383,65 доларів США; сплати відсотків за користування кредитом при порушення позичальником зобов'язань по погашенню кредиту у розмірі 3,00 % за місяць від суми залишку непогашеної заборгованості за кредитом; сплати пені в розмірі 0,15 % від суми непогашеної заборгованості, але не менше 1 гривні за кожен день прострочки.

Також згідно із Правовою позицією Верховного Суду України у справі 6-73цс12 від 18.06.2012 року до припинення поруки призводять такі зміни умов основного зобов'язання без згоди поручителя, які призвели до збільшення обсягу відповідальності останнього. Збільшення відповідальності поручителя внаслідок зміни основного зобов'язання виникає в разі: підвищення розміру процентів; відстрочення виконання, що призводить до збільшення періоду, за який нараховуються проценти за користування чужими грошовими коштами; установлення (збільшення розміру) неустойки; встановлення нових умов щодо порядку зміни процентної ставки в бік збільшення тощо. У зобов'язаннях, в яких беруть участь поручителі, збільшення кредитної процентної ставки навіть за згодою банку та боржника, але без згоди поручителя або відповідної умови у договорі поруки, не дає підстав покладення на останнього відповідальності за невиконання або неналежне виконання позичальником своїх зобов'язань перед банком.

При укладенні додаткової угоди до кредитного дотговору, відповідачем були змінені санкції за неналежне виконання зобов'язань по сплаті плати за кредитом.

В кредитному договорі встановлено, що банк має право нарахувати, а позичальник зобов'язується сплатити банку пеню в розмірі 0,15% від суми простроченого платежу, але не менше 1 гривні за кожен день прострочки(п. 4.1 кредитного договору), що становить 015 % х 365 днів = 54,75 % річних від всієї суми простроченого платежу.

В додатковій угоді за неналежне виконання боржником грошового зобов'язання, остання сплачує неустойку в розмірі: 100 % від розміру неналежно сплачених відсотків та 100 % від розміру неналежно сплачених винагород.

Аналізуючи додаток до додаткової угоди (графік платежів), де вказана щомісячнна винагорода 56,70 доларів США, а також відсотки на момонт укладення додаткової угоди, що складає 240,55 доларів США і 5,66 доларів США на момент закінчення додаткової угоди, тобто штрафні санкції, які буде сплачувати позичальник ОСОБА_2 будуть складати : 56,70 доларів США + 240,55 доларів США = 297,25 доларів США на момент укладення додаткової угоди і 56,70 доларів США + 5,66 доларів США = 62,36 доларів США - на момент закінчення додаткової угоди, у випадку прострочення платежу позичальником.

Тобто, середня сума штрафних санкцій буде складати (297,25 доларів США + 62,36 доларів США = 359,61 долар США : 2 = 179,80 доларів США.

Враховуючи, що щомісячний платіж, вказаний в додатковій угоді складає 397,38 доларів США, то в разі прострочення позичальником пратежу, остання буде сплачувати 45,25 % штрафних санкцій за рік (179,80 доларів США х 100 : 397,38 = 45,25 %) від усієї суми простроченого платежу.

Тобто, сума штрафних санкцій за додатковою угодою зменшилась в порівнянні з укладенням кредитног договорору.

При цьому суд виходить з того, що зміна обсягу боргових зобов'язань за кредитним договором від 28.07.2006 року не може бути підставою для припинення зобов'язань за договором поруки у порядку, передбаченому ч. 1 ст. 559 ЦК України, а твердження позивача про ненадання згоди на зазначену зміну обсягу боргових зобов'язань суд визнає безпідставними і такими, що спростовуються умовами вказаного договору поруки.

Як вбачається з договору поруки від 28.07.2006 року № VOKVGK00001001/1, в даному договорі сторони погодили, що сума кредиту, процентна ставка за користування кредитними коштами та строки повернення кредиту, передбачено умовами Кредитного договору. Будь-яких інших домовленостей між Банком та Поручителем встановлено не було. Строк виконання основного зобов'язання за кредитним договором і договором поруки повинен був настати 28.07.2021 року. У зв'язку з невиконанням боржником зобов'язання Банк пред'явив позов до суду про стягнення з позичальника ОСОБА_6Б, та поручителя ОСОБА_4 кредитної заборгованості.

Крім цього, відповідно до додаткової угоди до кредитного договору № VOKVGK00001001 від 28.07.2006 року в кредитний договір дійсно були внесені зміни в бік зменшення суми заборгованості, відсотки по кредиту не збільшились, строк кредитування теж не збільшився, при цьому сам позивач не може пояснити чому він вважає що саме ця додаткова угода до Кредитного договору змінила обсяг відповідальності поручителя. Що стосується твердження позивача про те, що зросла сума щомісячного платежу, то як ствердив представник відповідача в судовому засідання це було обумовлено тим, що у ОСОБА_2 була наявна заборгованість за кредитним договором, а підписання додаткової угоди дало можливість боржнику сплачувати кредит за графіком без додаткових нарахувань і прострочення та підписання додаткової угоди було направлено на зменшення грошового зобов'язання і виведення боржника в графік погашень.

Таким чином, збільшення суми погашення основної суми кредиту на 13,73 долари США (397,38 доларів США - 383,65 доларів США), є рівномірним розподілом погашення основної суми кредиту, що зобов'язаний був сплатити позичальник з урахуванням утвореної заборгованості за кредитним договором, а тому суд вважає, що таке збільшення погашення основної суми кредиту на 13,73 долари США не може вважатись, як збільшення обсягу відповідальності за кредитним зобов'занням, оскільки таке збільшення не призвело до збільшення сукупної вартості кредиту вцілому.

У відповідності до вимог ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Крім того, умовами договору поруки № VOKVGK00001001/1 від 28.07.2006 року встановлені обсяги відповідальності поручителя, а саме: поручитель зобов'язується відповідати перед кредитором за порушення боржником зобов'язання за кредитним договором як солідарний боржник, а саме щодо: повернення кредиту; сплату нарахованих процентів та можливих штрафних санкцій.

При цьому ОСОБА_4 засвідчив, що йому відомі усі умови кредитного договору, укладеного між кредитором та позичальником.

Також, в ході розгляду справи судом не встановлено будь-яких внесень змін до кредитного договору, унаслідок яких збільшено обсяг відповідальності поручителя.

Враховуючи викладене, позовні вимоги про визнання договору поруки № VOKVGK00001001/1 від 28.07.2006 року, укладеного між ОСОБА_4 та ПАТ КБ «Приват Банк» таким, що припинив свою дію, з підстав, передбачених ч.1 ст. 559 ЦК України вважаються судом не доведеними, а тому задоволенню не підлягають.

Згідно з ч. 4 ст. 559 ЦК України, порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов'язання не встановлений або встановлений моментом пред'явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки.

Тобто, в разі не закріплення в договорі поруки строку її дії, остання вважається припинено, якщо кредитор протягом 6 місяців від дня виконання основного зобов'язання не пред'явить вимогу до поручителя.

Судом встановлено, що строк виконання основного зобов'язання передбачений у п. 1.1 кредитного договору від 28.07.2006 року є 28.07.2021 рік.

05.03.2015 року ПАТ КБ «Приват Банк» звернувся в суд з позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_4 про солідарне стягнення заборгованості за кредитним договором.

Таким чином, кредитор не пропустив строк на пред'явлення вимоги до боржника та поручителя за кредитним договором від 28.07.2006 року № VOKVGK00001001.

Разом з тим частиною ч. 2 ст. 1050 ЦК України передбачено право позикодавця, а не його обов'язок, вимагати повернення позики, а враховуючи, що боржником порушено зобов'язання за кредитним договором, тому кредитор вправі звернутися до боржника та поручителя в будь-який час, а не протягом шести місяців з дати прострочення плати по кредиту.

Представником віповідача заявлено суду клопотання про застосування строку позовної давності.

Позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу, що передбачено ст. 256 ЦК України.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки, відповідно до ст. 257 ЦК України.

Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила, як зазначено в ч. 1 ст. 261 ЦК України, тобто перебіг позовної давності визначається з моменту, коли у особи виникло право звернення до суду.

Відповідно до ч.3 ст. 267 ЦК України, позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

Як роз'яснено в п.11 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 18.12.2009 року «Про судове рішення у цивільній справі», встановивши, що строк для звернення з позовом пропущено без поважної причини, суд у рішенні зазначає про відмову в позові з цих підстав, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі, зробленою до ухвалення ним рішення, крім випадків, коли позов не доведено, що є самостійною підставою для цього.

Таким чином, положення закону про правові наслідки спливу позовної давності можуть застосовуватися лише у тих випадках, коли буде доведено існування самого суб'єктивного цивільного права і факт його порушення або оспорювання. Якщо ж під час розгляду справи позивачем не буде доведено наявність суб'єктивного права, про захист якого він просить, або ж воно не порушувалось чи не оспорювалось, суд повинен відмовити в позові не через пропущення позовної давності,а за безпідставністю матеріально-правової вимоги.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 57-60, 64, 179, 185, 212-215 ЦПК України, на підставі ст.ст. 261, 267, 553, 554, 559, 1050 ЦК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

В позові ОСОБА_4 до Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приват Банк», третя особа на стороні позивача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору - ОСОБА_2 про визнання припиненими зобов'язань за договором поруки відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Волинської області через Ковельський міськрайонний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення.

Головуючий:Т. Д. Наваляний