Ухвала

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 липня 2015 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого

спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і

кримінальних справ у складі

суддів: Гончара В.П.,

Карпенко С.О.,

Остапчука Д.О., -

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором, за касаційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 18 грудня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Закарпатської області від 02 квітня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У листопаді 2014 року публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» звернувся до суду з указаним позовом, в обґрунтування вимог посилаючись на те, що 14 липня 2006 року між закритим акціонерним товариством комерційним банком «ПриватБанк», правонаступником якого є публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк», та ОСОБА_3 було укладено кредитний договір № DNH4KS97830334, за умовами якого останній отримав споживчий кредит в розмірі 6 200 грн зі сплатою 2,09 % в місяць на суму залишку заборгованості, комісії та інших витрат, зазначених у кредитному договорі, строком повернення до 14 січня 2010 року.

Сторони узгодили, що позичальник доручає банку без додаткового погодження перерахувати кредитні кошти в день надання в розмірі 5000 грн на поточний рахунок приватного підприємця ОСОБА_4 в рахунок придбання побутової техніки, а також комісію, зазначену в п 2.2. Умов про надання споживчого кредиту фізичним особам (далі - Умови).

Згідно з п. 4.2 Умов, при порушенні позичальником зобов'язань по погашенню кредиту, позичальник сплачує банку відсотки за користування кредитом у розмірі 6 % на місяць, розрахованих від суми залишку непогашеної заборгованості за кредитом.

Відповідач належним чином зобов'язання за кредитним договором не виконав, у зв'язку з чим станом на 04 грудня 2014 року утворилась заборгованість у розмірі 65 529 грн 24 коп., яка складається з: заборгованості за кредитом - 4 140 грн; заборгованості за процентам - 18 294 грн 80 коп., пені - 39 497 000 грн 81 коп., штрафу (фіксована частина) - 500 грн, штрафу (процентна складова) - 3096 грн 63 коп., яку, уточнивши вимоги, банк просив стягнути з відповідача.

Рішенням Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 18 грудня 2014 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Закарпатської області від 02 квітня 2015 року, позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором від 14 липня 2006 року № DNH4KS97830334 у розмір 41 031 грн 43 коп., яка складається з: заборгованості за кредитом - 4 140 грн; заборгованості за процентам - 18 294 грн 80 коп., пені - 15 000 грн, штрафу (фіксована частина) - 500 грн, штрафу (процентна складова) - 3096 грн 63 коп.

У решті позову відмовлено.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У касаційній скарзі ОСОБА_3 просить скасувати вказані рішення суду першої інстанції та ухвалу апеляційного суду, посилаючись на невідповідність висновків судів обставинам справи, неправильне застосування судами норм матеріального права та порушенням норм процесуального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦГІК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову, суд першої інстанції, з яким погодився й апеляційний суд, виходив із того, що Умовами, з якими погодився відповідач, підписавши заяву про надання споживчого кредиту, передбачено строк позовної давності п'ять років, останній платіж відповідачем здійснено 11 вересня 2012 року, тому дійшов висновку про стягнення заборгованості за кредитом, процентами і штрафу та про зменшення розміру пені у зв'язку зі її значним перевищенням розміру збитків на підставі ч. 3 ст. 551 ЦК України.

Встановлено й це вбачається з матеріалів справи, що рішення суду першої інстанції та ухвала апеляційного суду ухвалені з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Наведені в касаційній скарзі доводи висновків судів не спростовують.

Керуючись ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 18 грудня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Закарпатської області від 02 квітня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: В.П. Гончар

С.О. Карпенко

Д.О. Остапчук