АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 грудня 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Дніпропетровської області в складі

Головуючого судді: Рудь В.В.

суддів: Ткаченко І.Ю., Повєткіна В.В.

при секретарі: Назаренко А.С.

Розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Дніпропетровську цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 15 жовтня 2015 року по справі за позовом ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Агропромисловий комплекс «Спаський» про витребування майна, стягнення отриманих доходів, відшкодування завданої моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И Л А:

У вересні 2014 року ОСОБА_2 звернулася з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Агропромисловий комплекс «Спаський» про витребування майна, стягнення отриманих доходів, відшкодування завданої моральної шкоди(а.с.4-6).

Позивачка зазначала, що на підставі Державного акту серії НОМЕР_1 від

22.12.2003 року їй на праві власності належить земельна ділянка площею 3,4050 га на території Спаської сільської ради Новомосковського району Дніпропетровської області.

08 січня 2009 року уклала з ТОВ АПК «Спаський» договір оренди землі №448 вказаної земельної ділянки на строк до 31 грудня 2013 року, який зареєстрований у книзі записів державної реєстрації договорів оренди землі Новомосковського районного відділу Центру Державного земельного кадастру.

Земельна ділянка була передана ТОВ АПК «Спаський» за актом приймання-передачі, що є додатком до договору оренди землі.

20 вересня 2013 року направила ТОВ АПК «Спаський» повідомлення про відсутність наміру продовжувати дію договору оренди земельної ділянки на наступний період та просила останнього не засівати належну їй земельну ділянку після збору врожаю 2013 року.

22 січня 2014 року повторно направила ТОВ АПК «Спаський» повідомлення про відсутність наміру продовжувати дію договору оренди №448 від 08 січня 2009 року та просила повернути земельну ділянку відповідно до пункту 6.4.5. договору оренди.

Відповідач проігнорував її вимоги, ніякої відповіді не надав, земельну ділянку не повернув та продовжує незаконно користуватися нею.

Згодом їй стало відомо, що ТОВ АПК «Спаський» засіяло земельну ділянку ріпаком(рапсом), що підтверджується актом від 03.06.2014 року та листом Державної інспекції сільського господарства у Дніпропетровській області від 28.05.2014 року.

Згідно листа управління агропромислового розвитку Новомосковської районної державної адміністрації № 271 від 18.08.2014 року середня врожайність ріпаку(рапсу) складає 18,2 центнера з гектара. Середня ціна реалізації цієї культури у 2014 році становить 3662 грн. за одну тону.

Враховуючи, що загальна площа земельної ділянки складає 3,4050 га. то сума доходів, які ТОВ «АПК «Спаський» отримало, або могло отримати від незаконного користування її земельною ділянкою, становить 22693,78 грн.

Посилаючись на викладені обставини та вказуючи на те, що дії ТОВ АПК «Спаський» унеможливили вільне користування та розпорядження належною їй земельною ділянкою, чим порушено її права як власника, що спричинило моральні страждання, ОСОБА_2 просила:

зобов'язати ТОВ АПК «Спаський» повернути їй земельну ділянку площею 3,4050 га, що була передана за договором оренди землі № 448 від 08.01.2009 року; стягнути з ТОВ АПК «Спаський» доходи, які отримані чи могли бути отримані останнім за час незаконного користування земельною ділянкою у 2014 році в сумі 22693,78 грн.; стягнути з ТОВ АПК «Спаський» моральну шкоду в сумі 3000 грн.

Рішенням Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 15 жовтня 2015 року позов задоволено частково(а.с.60-65).

Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «Агропромисловий комплекс «Спаський» на користь ОСОБА_2 в рахунок відшкодування завданої моральної шкоди 600 грн., судові витрати в сумі 243,60 грн., а всього - 843,60 грн. В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить рішення суду скасувати, ухвалити нове рішення про задоволення позову, посилаючись на неповне з'ясування обставин справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права(а.с.70-74).

Рішення суду першої інстанції в частині часткового задоволення позову ОСОБА_2 про відшкодування моральної шкоди сторонами не оскаржується, а тому не є предметом апеляційного розгляду.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів скарги та заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з таких підстав.

Згідно ст.ст.3,4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Способи захисту цивільних прав та інтересів передбачені ст.16 ЦК України.

Статтею 60 ЦПК України передбачено обов'язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно ст.78 Земельного Кодексу України право власності на землю - це право володіти, користуватися і розпоряджатися земельними ділянками. Право власності на землю набувається та реалізується на підставі Конституції України, цього Кодексу, а також інших законів, що видаються відповідно до них.

Статтею 398 ЦК України визначено, що право володіння виникає на підставі договору з власником або особою, якій майно було передано власником, а також, на інших підставах, встановлених законом.

Відповідно до ст.93 Земельного Кодексу України право оренди земельної ділянки - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності. Земельні ділянки можуть передаватися в оренду, зокрема, юридичним особам України.

За положеннями ст.ст.1,2 Закону України «Про оренду землі» оренда землі - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності. Відносини, пов'язані з орендою землі, регулюються Земельним кодексом України, Цивільним кодексом України, цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них, а також, договором оренди землі.

Згідно ст.13 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі це договір, за яким орендодавець зобов'язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов'язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

Договір оренди землі припиняється в разі, зокрема, закінчення строку, на який його було укладено - ст.31 Закону України «Про оренду землі».

Статтею 34 Закону України «Про оренду землі», яка передбачає наслідки припинення або розірвання договору оренди землі, встановлено, що у разі припинення або розірвання договору оренди землі орендар зобов'язаний повернути орендодавцеві земельну ділянку на умовах, визначених договором. Орендар не має права утримувати земельну ділянку для задоволення своїх вимог до орендодавця. У разі невиконання орендарем обов'язку щодо умов повернення орендодавцеві земельної ділянки орендар зобов'язаний відшкодувати орендодавцю завдані збитки.

По справі встановлено, що на підставі Державного акта на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_1, виданого 22 грудня 2003 року, ОСОБА_2 на праві власності належить земельна ділянка площею 3,4050 га, кадастровий номер НОМЕР_2, яка надана для ведення товарного сільськогосподарського виробництва та розташована на території Спаської сільської ради Новомосковського району Дніпропетровської області(а.с.7).

08 січня 2009 року між ОСОБА_2 та ТОВ АПК «Спаський» укладено договір оренди землі № 447, відповідно до п.п.1.1, 1.3, 3.1, 3.2, 7.2 якого позивач надав відповідачу в оренду земельну ділянку площею 3,4050 га ріллі терміном до 31 грудня 2013 року. Термін дії договору починається в день його державної реєстрації та закінчується в день, наступний за днем закінчення строку оренди. У разі, коли орендар продовжує користуватись земельною ділянкою після закінчення строку оренди, то за відсутності письмових заперечень орендодавця протягом одного місяця після закінчення строку оренди цей договір підлягає поновленню на той самий строк і на тих самих умовах. Договір припиняє дію у разі закінчення строку оренди і непоновлення цього договору сторонами. Земельну ділянку передано ТОВ АПК «Спаський» за актом приймання-передачі, що є додатком до договору оренди(а.с.8-9).

Згідно з доповненнями до договору оренди договір зареєстровано в книзі записів державної реєстрації договорів оренди землі Новомосковського районного відділу Державного підприємства «Центр Державного земельного кадастру» 13 липня 2009 року № 04-09-126-04032(а.с.10).

20 вересня 2013 року та 21 січня 2014 року ОСОБА_2 направила на адресу ТОВ АПК «Спаський» повідомлення про відсутність наміру продовжувати дію договору оренди земельної ділянки на наступний період, які отримані відповідачем 01 жовтня 2013 року та 04 лютого 2014 року відповідно, що підтверджується змістом повідомлень та поштовими повідомленнями про вручення поштового відправлення(а.с.11-14).

Із справи вбачається, що після закінчення строку дії договору оренди земельної ділянки № 447 від 08 січня 2009 року, тобто після 31 грудня 2013 року, ТОВ АПК «Спаський» земельну ділянку ОСОБА_2 не повернуло, в 2014 році засіяло спірну земельну ділянку ріпаком, що підтверджується листом Державної інспекції сільського господарства у Дніпропетровській області від 30.05.2014 року та актом від 03.06.2014 року(а.с.15,17).

Наведене свідчить, що в період з 01 січня 2014 року ТОВ АПК «Спаський» користувалося земельною ділянкою ОСОБА_2 без належної правової підстави.

Разом з тим, судом встановлено, що спірна земельна ділянка повернута ТОВ АПК «Спаський» орендодавцю ОСОБА_2 у 2014 році, що сторонами не заперечувалось.

Обгрунтовуючи позовні вимоги в частині стягнення з ТОВ АПК «Спаський» доходів, які отримані чи могли бути отримані останнім за час незаконного користування земельною ділянкою у 2014 році в сумі 22693,78 грн., ОСОБА_2 вказану суму зазначала як неотримані нею прибутки у зв'язку з неправомірними діями відповідача і посилалась на положення ст.386 ЦК України, яка передбачає засади захисту права власності; на положення ст.387 ЦК України, якою встановлено право власника на витребування майна із чужого незаконного володіння; та на положення ст.390 ЦК України, яка регулює правовідносини з розрахунку при витребуванні майна із чужого незаконного володіння(а.с.4-6).

Проте, згідно із ч.2 ст.157 ЗК України, яка передбачає порядок визначення та відшкодування збитків власникам землі і землекористувачам, які ОСОБА_2 зазначає як неотримані нею прибутки, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Способи захисту прав на земельні ділянки визначені ст.152 ЗК України, за положеннями якої власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.

Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: а) визнання прав; б) відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; в) визнання угоди недійсною; г) визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; ґ) відшкодування заподіяних збитків; д) застосування інших, передбачених законом, способів.

Відповідно до ст.22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода) (частина друга статті 22 ЦК України).

Відшкодування збитків є однією із форм або мір цивільно-правової відповідальності, яка вважається загальною або універсальною саме в силу правил статті 22 ЦК України, оскільки частиною 1 вказаної статті зазначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Таким чином, законодавством передбачено відшкодування особі майнової шкоди, зокрема збитків, за наявності порушення цивільного права особи та причинного зв'язку між порушенням права й збитками. При цьому розмір заподіяних збитків доводить позивач.

Відповідно до п.1 Порядку визначення та відшкодування збитків власникам землі та землекористувачам (далі Порядок), затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №284 від 19 квітня 1993 року, збитки відшкодовуються власникам землі та землекористувачам. Неодержаний дохід це дохід, який міг би одержати власник землі, землекористувач, у тому числі орендар, із земельної ділянки і який він не одержав внаслідок її вилучення (викупу) або тимчасового зайняття, обмеження прав, погіршення якості землі або приведення її у непридатність для використання за цільовим призначенням у результаті негативного впливу, спричиненого діяльністю підприємств, установ, організацій та громадян.

Пунктом 2 цього Порядку передбачено, що розміри збитків визначаються комісіями, створеними Київською та Севастопольською міськими, районними державними адміністраціями, виконавчими комітетами міських (міст обласного значення) рад. Результати роботи комісій оформляються відповідними актами, що затверджуються органами, що створили ці комісії.

Як видно із справи, доказів в розумінні положень ст.ст.57,58 ЦПК України, які б свідчили про розмір неотриманих прибутків ОСОБА_2 у порядку, передбаченому ст.60 ЦПК України, не надано, а тому суд прийшов до правильного висновку про відсутність підстав для задоволення таких вимог.

Що стосується тверджень ОСОБА_2 в апеляційній скарзі про те, що вимоги заявлені на підставі ст.390 ЦК України, яка передбачає спеціальний порядок розрахунків для правовідносин витребування майна з чужого незаконного володіння, то такі твердження не можуть бути взяті до уваги, оскільки положення ст.390 ЦК України на правовідносини, які склались між сторонами щодо користування ТОВ АПК «Спаський» земельною ділянкою після закінчення строку дії договору оренди та неотримання орендодавцем у зв'язку з цим прибутків, не поширюється.

Таким чином, висновки суду в оскаржуваній частині щодо відмови в задоволенні заявлених вимог грунтуються на матеріалах справи та положеннях діючого законодавства, що регулюють встановлені правовідносини, підстав для скасування судового рішення в оскаржуваній частині не встановлено.

Керуючись ст.ст.303,307,308,315 ЦПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 15 жовтня 2015 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий -

Судді -