У х в а л а

4 вересня 2015 року м. Київ
Колегія суддів Судової палати у цивільних справах

Верховного Суду України в складі:

Сімоненко В.М., Романюка Я.М., Яреми А.Г.,

розглянувши заяву ОСОБА_4 про перегляд Верховним Судом України ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 27 травня 2015 року в справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, треті особи: Личаківська районна адміністрація Львівської міської ради, Інспекція державного архітектурно-будівельного контролю у Львівській області, Львівське комунальне підприємство «507», про приведення конструкції будинку до попереднього стану шляхом демонтажу самовільно встановленого вікна з відновленням цегляної кладки,

в с т а н о в и л а:

У січні 2014 року ОСОБА_4 звернувся до суду з вищезазначеним позовом, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що він є власником металевого та цегляного кіосків на АДРЕСА_1. Земельна ділянка, на якій розміщені кіоски, передана йому в оренду у 2013 році строком на 10 років. Впритул до кіосків розміщений будинок № 187. Відповідач, як власник квартири № 2 в цьому будинку, провів реконструкцію квартири, самовільно влаштував вікно у бічній несучій стіні будинку, в якій не можна робити жодні отвори, оскільки вона може зруйнуватись від цього. Наявність вікна порушує його права, як власника суміжних будівель, тому просив позовні вимоги задовольнити.

Рішенням Личаківського районного суду м. Львова від 16 квітня 2014 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 відмовлено.

Рішенням Апеляційного суду Львівської області від 3 лютого 2015 року рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_4 задоволено. Зобов'язано ОСОБА_5 за власні кошти вчинити дії щодо приведення конструкції будинку до попереднього стану шляхом демонтажу самовільно встановленого вікна з відновленням цегляної кладки.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 27 травня 2015 року рішення апеляційного суду скасовано та залишено в силі рішення суду першої інстанції.

У поданій до Верховного Суду України заяві про перегляд судових рішень ОСОБА_4 порушує питання про скасування ухваленого у справі рішення суду касаційної інстанції та залишення в силі рішення апеляційного суду з підстави неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції пунктів 1.4.1, 1.4.4, 1.4.6 наказу Державного комітету України з питань житлово-комунального господарство від 17 травня 2005 року № 76 «Про затвердження Правил утримання жилих будинків та прибудинкових територій», що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах.

Для прикладу наявності зазначеної підстави подання заяви про перегляд судового рішення ОСОБА_4 посилається на ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 20 лютого 2013 року, 2 жовтня 2013 року, 3 лютого 2014 року та 25 березня 2015 року.

Перевіривши наведені в заяві доводи, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України вважає, що в допуску справи до провадження слід відмовити з таких підстав.

Відповідно до статті 353 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) Верховний Суд України переглядає судові рішення у цивільних справах виключно з підстав і в порядку, встановлених цим Кодексом.

За положеннями пункту 1 частини першої статті 355 ЦПК України підставою для подання заяви про перегляд судових рішень у цивільних справах є неоднакове застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах.

При цьому під судовими рішеннями у подібних правовідносинах слід розуміти такі рішення, де тотожними є предмети спору, підстави позову, зміст позовних вимог та встановлені судом фактичні обставини, а також наявне однакове матеріально-правове регулювання спірних правовідносин.

Ухвалюючи рішення про відмову в задоволені позовних вимог, суд першої інстанції, з висновками якого погодився касаційний суд, керувався тим, що позивач не надав суду доказів, які б свідчили про порушення його права. Окрім того суд вважав, що закладення цього вікна порушить права відповідача та розпорядження Личаківської районної адміністрації від 12 лютого 2009 року, яким дозволено встановити двофункційний котел димохідного типу, а у разі закладення такого вікна слід виготовляти нову технічну документацію для проведення реконструкції квартири та встановлення приладів.

В ухвалі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 2 жовтня 2013 року залишаючи в силі рішення суду першої інстанції про задоволення позовних вимог суд касаційної інстанції виходив з того, що відповідачами самовільно без отримання належного дозволу влаштовано дверний проріз у квартирі та закладено блок димових і вентиляційних каналів, чим порушуються права інших мешканців будинку.

В ухвалі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 3 лютого 2014 року суд касаційної інстанції виходив з того, що відповідач без згоди інших співвласників багатоквартирного будинку здійснила самочинні забудови допоміжних приміщень, прибудувала до будинку металеві сходи, тим самим порушила інших співвласників будинку.

Надані заявником ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 20 лютого 2013 року та 25 березня 2015 року не можуть бути підтвердженням неоднакового застосування одних і тих самих норм матеріального права, тому що ними справи передано на новий розгляд у зв'язку з неповним з'ясуванням обставин, що мають значення для правильного вирішення спору, та невизначенням характеру спірних правовідносин.

Отже, у справі, яка переглядається, та у справах, на рішення в яких посилається заявник на обґрунтування своєї заяви про перегляд судового рішення, наявні різні фактичні обставини, що не вказує на неоднакове застосування судом касаційної інстанції пунктів 1.4.1, 1.4.4, 1.4.6 наказу Державного комітету України з питань житлово-комунального господарство від 17 травня 2005 року № 76 «Про затвердження Правил утримання жилих будинків та прибудинкових територій».

За таких обставин, які свідчать про те, що наведені заявником судові рішення не є прикладами неоднакового застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах, вважати заяву обґрунтованою немає підстав.

Відповідно до статті 360 ЦПК України Верховний Суд України відмовляє в допуску справи до провадження, якщо подана заява є необґрунтованою.

Керуючись статтями 353, 355, 356, 360 ЦПК України, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України

у х в а л и л а:

У допуску справи за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, треті особи: Личаківська районна адміністрація Львівської міської ради, Інспекція державного архітектурно-будівельного контролю у Львівській області, Львівське комунальне підприємство «507», про приведення конструкції будинку до попереднього стану шляхом демонтажу самовільно встановленого вікна з відновленням цегляної кладки до провадження Верховним Судом України відмовити.

Ухвала Верховного Суду України є остаточною і може бути оскаржена тільки на підставі, встановленій пунктом 3 частини першої статті 355 ЦПК України.

Судді В.М. Сімоненко
Я.М. Романюк
А.Г. Ярема