Апеляційний суд Житомирської області
Справа №296/9487/14-ц Головуючий у 1-й інст. Галасюк Р. А.
Категорія 50 Доповідач Товянська О. В.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 жовтня 2015 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Житомирської області в складі:

головуючого: судді Товянської О.В.

суддів: Гансецької І.А., Кочетова Л.Г.

при секретарі: Кравчук Л.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Житомирі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів

за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Корольовського районного суду м. Житомира Житомирської області від 09 квітня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

В жовтні 2014 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом, уточнивши вимоги, просила стягнути з відповідача на її користь аліменти у твердій грошовій сумі в розмірі 400грн. щомісячно на час навчання дочки в ЖДТУ IV рівня акредитації до досягнення нею двадцяти трьох років. Зазначала, що перебувала у шлюбі з відповідачем з 04.11.1994р., який було розірвано Корольовським райсудом 18.08.2008р., вони мають повнолітню доньку ОСОБА_3, 03.11.1995р.н. Відповідач добровільно матеріальної допомоги на утримання дитини не надає.

Рішенням Корольовського районного суду м. Житомира Житомирської області від 09 квітня 2015 року позовні вимоги задоволено. Ухвалено стягувати з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання дочки ОСОБА_3, 03.11.1995р.н. в розмірі 400грн. щомісячно, починаючи з 17.10.2014р., але не більше до досягнення нею 23 років та 243,60грн. судового збору.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить рішення скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити. Зазначає, що на даний час він не працює, з реєстрації ФОП знятий, постійної роботи та доходів не має.

Апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Як видно із матеріалів справи, сторони перебували у шлюбі з 04.11.1994р., який було розірвано Корольовським райсудом 18.08.2008р., мають повнолітню доньку ОСОБА_3, 03.11.1995р.н., яка навчається у на 3 курсі денного відділення ЖДТУ IV рівня акредитації. Дочка сторін ОСОБА_3 є інвалідом ІІ групи з дитинства.

Відповідно до ст.199 СК України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов'язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів мають самі дочка, син, які продовжують навчатися, а також той із батьків, з яким вони проживають.

Згідно з розясненнями п.20 постанови Пленуму ВСУ від 15 травня 2006р. №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» обов'язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов'язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв'язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу.

Відповідно до ст.184 СК України якщо платник має нерегулярний, мінливий дохід, частку доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі.

Матеріалами справи доведено, що допомоги батько дитині-інваліду не надає, він є працездатним. Проте даних, що він звертався до Центру зайнятості і перебуває там на обліку, як такий, що шукає роботу, не надав. Клопотань з цього приводу не заявляв.

Кошти, які отримує позивачка, є незначними, їх недостатньо для повноцінного утримання дитини.

Те, що на відповідача покладено обовязок утримувати, крім дочки-інваліда, що навчається, інших осіб, на правильність ухваленого рішення не впливає. Те, що відповідач, як батько, утримує дітей від іншого шлюбу, правового значення при вирішенні вказаного спору не має, це є його батьківський обовязок, і така обставина не повинна ущемлювати та зачіпати інтереси іншої дитини.

Відповідно до ст.ст.3,10,11,60 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Суд розглядає цивільні справи в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд забезпечив сторонам змагальність процесу, створивши їм умови для реалізації своїх процесуальних прав і виконання покладених на них процесуальних обовязків.

Враховуючи вимоги закону про те, що обовязок утримувати повнолітню дитину, яка продовжує навчання і у звязку з цим потребує матеріальної допомоги, лежить на обох батьках, розмір прожиткового мінімуму та інші досліджені обставини, суд правильно визнав за можливе стягнути з відповідача аліменти в порядку ст.ст.199,200 СК України в розмірі 400 грн. щомісячно.

Крім того, посилання відповідача протирічать вимогам сімейного законодавства і Конвенції про права дитини (ратифiковано Постановою ВР N 789-12 вiд 27.02.91), відповідно до яких „дiти мають право на особливе пiклування i допомогу; першочергова увага повинна придiлятися якнайкращому забезпеченню iнтересiв дитини; дитинi необхідно забезпечити такий захист i пiклування, якi необхiднi для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батькiв, i з цiєю метою вживати всi вiдповiдні заходи; кожна дитина має право на рiвень життя, необхiдний для фiзичного, розумового, духовного, морального i соцiального розвитку. Батьки несуть основну вiдповiдальнiсть за забезпечення можливостей умов життя, необхiдних для розвитку дитини.

Колегія суддів вважає, що відповідач має можливість працевлаштуватись і надавати матеріальну допомогу дочці-інваліду на період навчання. Він не надав суду належних і допустимих доказів на підтвердження обставин, на яких ґрунтувались його заперечення позовних вимог.

Судове рішення відповідає матеріалам справи, є законним і справедливим.

Рішення побудовано на наданих сторонами доказах. Підстави для задоволення апеляційної скарги та скасування судового рішення відсутні.

Керуючись ст.ст. 303,304,307,308,313-315,319,324,325 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Корольовського районного суду м. Житомира Житомирської області від 09 квітня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий: Судді: