Справа № 381/5691/14 Головуючий у І інстанції Зуй Т. С.
Провадження № 22-ц/780/1399/15 Доповідач у 2 інстанції Верланов С.М.
Категорія 9 23.02.2015
УХВАЛА

Іменем України

23 лютого 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Київської області в складі:

головуючого судді - Верланова С.М.,

суддів - Воробйової Н.С., Голуб СА.,

при секретарі - Бобку О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві цивільну справу за апеляційною скаргою управління Пенсійного фонду України в м. Фастові та Фастівському районі Київської області на рішення Фастівського міськрайонного суду Київської області від 26 грудня 2014 року у справі за заявою ОСОБА_2, заінтересована особа: управління Пенсійного фонду України в м. Фастові та Фастівському районі Київської області про встановлення факту проживання на території радіоактивного забруднення,

В С Т А Н О В И Л А :

У листопаді 2014 року ОСОБА_2 звернулась до суду з заявою про встановлення факту постійного проживання в зоні посиленого радіоекологічного контролю у АДРЕСА_1 в період з 1971 року по 25 жовтня 1995 року.

Вимоги заяви мотивувала тим, що з 1971 року по 25 жовтня 1995 року вона проживала та була зареєстрована АДРЕСА_1, що підтверджується довідкою Білоцерківської ЖЕК №9 від 05 січня 1996 року, а з 23 січня 1996 року по 20 липня 1996 року вона була зареєстрована АДРЕСА_2, що підтверджується даними її паспорта. Зазначала, що 21 травня 1999 року вона отримала посвідчення громадянина, який постійно проживає на території зони посиленого радіоекологічного контролю 4 категорії. У липні 2014 році вона звернулась до управління Пенсійного фонду України в м. Фастові та Фастівському районі Київської області для призначення їй пільгової пенсії відповідно до ст. 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», але їй було відмовлено та запропоновано надати довідку з місця проживання станом на день звернення за призначенням пенсії.

27 жовтня 2014 року вона звернулась до Білоцерківської ЖЕК для отримання довідки з місця реєстрації та проживання за період з 1971 року по 25 жовтня 1995 року, однак таку довідку їй не видали, оскільки не збереглась будинкова книга. З огляду на викладене, ОСОБА_2 просила її заяву задовольнити.

Рішенням Фастівського міськрайонного суду Київської області від 26 грудня 2014 року заяву ОСОБА_2 задоволено. Встановлено факт проживання ОСОБА_2 в зоні посиленого радіоекологічного контролю з 1971 року по 25 жовтня 1995 року у м. Біла Церква Київської області по АДРЕСА_3

В апеляційній скарзі управління Пенсійного фонду України в м. Фастові та Фастівському районі Київської області просить скасувати рішення суду першої інстанції та закрити провадження у справі, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Сторони у судове засідання не з`явилися, про час і місце апеляційного розгляду справи повідомлені належним чином.

Зважаючи на вимоги ч.2 ст.305 ЦПК України, колегія суддів визнала неявку сторін такою, що не перешкоджає апеляційному розглядові справи.

Заслухавши доповідь судді - доповідача, вивчивши матеріали справи та перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно з вимогами ст.214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Оскаржуване рішення суду зазначеним вимогам закону не відповідає.

Ухвалюючи рішення про задоволення заяви, суд першої інстанції виходив із того, що ОСОБА_2 з 1971 року по 25 жовтня 1995 року проживала та була зареєстрована АДРЕСА_3, що відноситься до території зони посиленого радіоекологічного контролю. Також суд зазначив, що чинне законодавство України не забороняє встановлення факту проживання особи на певній території та в певний час, у тому числі і на території зони посиленого радіоекологічного контролю, оскільки встановлення такого факту не тягне за собою визнання належності заявника до осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи і потребує прийняття відповідного рішення іншим компетентним органом, до відома якого віднесене вирішення зазначеного питання. Тому суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення заяви.

Однак з такими висновками суду першої інстанції погодитись не можна з наступних підстав.

Відповідно до ч.2 ст.256 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_2 звернулась до суду з заявою про встановлення факту проживання на території радіоактивного забруднення у м. Біла Церква в період з 1971 року по 25 жовтня 1995 року, що необхідно їй для призначення пільгової пенсії за віком.

Відповідно до пункту 2 постанови Пленуму Верховного Суду України №5 від 31 березня1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» судам роз'яснено, що у відповідності із Законом «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» і затвердженим на підставі цього Закону Постановою Кабінету Міністрів України від 25 серпня 1992 року порядком видачі посвідчень особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, посвідчення учасникам ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС може видаватись на підставі рішення суду про встановлення факту безпосередньої участі в будь-яких роботах за певний період (визначений законодавством), пов'язаних з усуненням самої аварії, її наслідків у зоні відчуження, в тому числі в проведенні евакуації людей і майна з цієї зони, а також у роботах на діючих пунктах санітарної обробки людей і дезактивації техніки. Інші питання визначення статусу осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, вирішуються на підставі відповідних документів, а спірні питання розв'язуються комісіями при виконкомах Київської і Житомирської обласних Рад народних депутатів і при Міністерстві у справах захисту населення від наслідків аварії на Чорнобильській АЕС.

Отже, слід зробити висновок, що не можуть розглядатися судами заяви про встановлення фактів належності до осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи. Відмова відповідного органу в установленні такого факту може бути оскаржена заінтересованою особою до суду в порядку, передбаченому КАС України.

Умови призначення пенсій, їх виплату особам, які проживали на території радіоактивного забруднення, провадиться відповідно до ст.55 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», ст.15 Закону України «Про пенсійне забезпечення», тобто порядок призначення пенсій даній категорії осіб встановлений чинним законодавством.

У випадку незгоди із рішенням державного органу про призначення пенсії чи відмову у ній, зацікавлена особа може звернутись за захистом своїх прав до суду за правилами адміністративного судочинства.

Таким же чином заявник має право на оскарження у встановленому законом порядку дій чи бездіяльності управління Пенсійного фонду України в м. Фастові та Фастівському районі Київської області щодо відмови у призначенні їй пенсії на пільгових умовах.

Суд першої інстанції хоча і застосував вказані вище роз'яснення постанови Пленуму Верховного Суду України, однак невірно витлумачив їх зміст, внаслідок чого помилково розглянув заяву ОСОБА_2 в порядку ст. 256 ЦПК України.

Відповідно до вимог ч.1 ст.310 ЦПК України рішення суду підлягає скасуванню в апеляційному порядку із закриттям провадження у справі або залишенням заяви без розгляду з підстав, визначених статтями 205 і 207 цього Кодексу.

Згідно з п.1 ч.1 ст.205 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

За таких обставин рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню із закриттям провадження у справі з тих підстав, що справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Керуючись ст.ст.303, 307, 310, 313, 314, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу управління Пенсійного фонду України в м. Фастові та Фастівському районі Київської області задовольнити.

Рішення Фастівського міськрайонного суду Київської області від 26 грудня 2014 року скасувати.

Провадження у справі за заявою ОСОБА_2, заінтересована особа: управління Пенсійного фонду України в м. Фастові та Фастівському районі Київської області про встановлення факту проживання на території радіоактивного забруднення закрити.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, однак може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді