Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01.07.2015 Справа №607/1892/15-ц

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області

в складі: головуючого судді Дзюбича В.Л.

з участю секретаря судового засідання Грабської Ю.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Тернополі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Байковецької сільської ради Тернопільського району Тернопільської області, треті особи - Тернопільська районна державна нотаріальна контора, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання права власності на спадкове майно,-

Встановив:

Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до відповідача Байковецької сільської ради Тернопільського району Тернопільської області, третя особа - Тернопільська районна державна нотаріальна контора про визнання права власності на спадкове майно після смерті бабусі ОСОБА_5, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 в порядку спадкування за заповітом, а саме на житловий будинок НОМЕР_1 з надвірними побудовами та спорудами в АДРЕСА_1.

Позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що будинковолодіння НОМЕР_1 в АДРЕСА_1 зареєстроване за головою колгоспного двору ОСОБА_6, який ІНФОРМАЦІЯ_2 помер. Спадщину смерті останнього прийняла його дружина ОСОБА_5, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1. За життя померла ОСОБА_5 склала заповіт відповідно до якого заповіла позивачу будинковолодіння НОМЕР_1 в АДРЕСА_1, яка спадщину прийняла. Проте, через відсутність правовстановлюючого документа на зазначене будинковолодіння позивач не може оформити спадщину за заповітом після смерті бабусі у встановленому законом порядку через нотаріальну контору.

У судове засідання позивач та його представник не з»явилися, проте остання подала заяву про підтримання позовних вимог з клопотанням про розгляд справи у її відсутності.

Представник відповідача - Байковецької сільської ради Тернопільського району Тернопільської області у судове засідання не з»явився, поте подав заяву про визнання позову з клопотанням про розгляд справи у відсутності представника сільської ради.

Представник третьої особи - Тернопільська районна державна нотаріальна контора у судове засідання не з»явився, будучи повідомленим належним чином.

Треті особи - ОСОБА_3, ОСОБА_4 у судове засідання не з»явилися, проте подали заяви про відсутність заперечень з приводу задоволення позову з клопотанням про розгляд справи у їх відсутності.

Дослідивши та оцінивши докази по справі, суд прийшов до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав.

ІНФОРМАЦІЯ_2 помер ОСОБА_6, що стверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_2 виданим 03.05.1993 року Байковецькою сільською радою, актовий запис №9.

Із Інформаційної довідки виданої Тернопільським районним госпрозрахунковим бюро технічної інвентаризації від 09.12.2014 р. №572 вбачається, що станом на 30.03.1989 року право власності на майно - житловий будинок НОМЕР_1 з надвірними побудовами та спорудами в АДРЕСА_1 було зареєстровано за головою колгоспного двору ОСОБА_6 на підставі свідоцтва про право особистої власності власності. Раніше будинковолодіння рахувалося по АДРЕСА_2. Реєстрація права власності прибудови літ «а1» загальною площею 21.8 кв.м., жилої прибудови літ. «А1» загальною площею 73.0 кв.м., жилою площею 48.1 кв.м., прибудови літ. «а2» загальною площею 32.8 кв.м. в бюро не проведена.

Відповідно до довідки Байковецької сільської ради Тернопільського району Тернопільської області, станом на 01.07.1990 р. будинковолодіння НОМЕР_1 по АДРЕСА_1 було колгоспним двором, членом якого був голова двору - ОСОБА_6.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в п.6 Постанови «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» від 22 грудня 1995 року N20, до правовідносин, що виникли до прийняття 15 квітня 1991 року Закону України «Про власність» застосовується чинне на той час законодавство. Зокрема, спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватися за нормами, що регулюють власність цього двору, а саме: право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, які до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні.

Відповідно до ст.120 ЦК УРСР (в редакції, що діяла до 16.12.1993 р.) майно колгоспного двору належить його членам на праві сумісної власності. Колгоспний двір може мати у власності підсобне господарство на присадибній ділянці землі, що знаходиться в його користуванні, жилий будинок, продуктивну худобу, птицю та дрібний сільськогосподарський реманент відповідно до статуту колгоспу. Крім того, колгоспному дворові належать передані в його власність членами двору їх трудові доходи від участі в громадському господарстві колгоспу або інше передане ними у власність двору майно, а також предмети домашнього вжитку і особистого користування, придбані на спільні кошти.

Достовірними доказами встановлено, що після 15 квітня 1991 року, із вступом в силу Закону України «Про власність» майно вказаного колгоспного двору не змінилося.

Доказів того, що спірний житловий будинок станом на 15 квітня 1991 року було переведено до іншої суспільної групи, матеріали цивільної справи не містять.

Підстав вважати його самочинно збудованим майном суд не вбачає.

Отже, господар будинку - ОСОБА_6, будучи зареєстрованим до 15.04.1991 р. у будинковолодінні НОМЕР_1 по АДРЕСА_1 був єдиним власником зазначеного будинковолодіння.

Покійний ОСОБА_8 перебував у зареєстрованому шлюбі із ОСОБА_5, що стверджується свідоцтвом про одруження серії НОМЕР_3 виданим 07.07.1970 р. Тернопільським рай бюро ЗАГС, актовий запис №5.

Відповідно до ч.1 ст.529 ЦК Української РСР, який діяв на час відкриття спадщини після смерті ОСОБА_6, ОСОБА_5, спадкоємцями першої черги за законом є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті.

Відповідно до ст.549 ЦК Української РСР, який діяв на час відкриття спадщини ОСОБА_6, ОСОБА_5, визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини.

Судом встановлено, що після смерті ОСОБА_6 в управління будинковолодінням НОМЕР_1 в АДРЕСА_1 вступила його дружина ОСОБА_5, а отже в силу ст.549 ЦК УРСР, який діяв на час відкриття спадщини покійного, ОСОБА_5 є такою, що прийняла спадщину після смерті свого чоловіка.

ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_5, що стверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_4 виданим 26.09.2003 року виконкомом Байковецької сільської ради Тернопільського району Тернопільської області , актовий запис №21.

Із довідок Байковецької сільської ради Тернопільського району Тернопільської області НОМЕР_1 від 03.02.2015 р., №296 від 30.01.2007 р. вбачається, що ОСОБА_5 згідно погосподарської книги №2 на 1991-1995 р., станом на 01.01.1993 р. та на 01.01.1995 р. була зареєстрована в АДРЕСА_1. ОСОБА_5 до смерті, а саме до ІНФОРМАЦІЯ_1, проживала та перебувала на реєстраційному обліку за вказаною адресою та разом із нею були зареєстровані: дочка - ОСОБА_9, зять - ОСОБА_10, зять - ОСОБА_11, внучка - ОСОБА_1, правнуки - ОСОБА_12, ОСОБА_13

11.02.1997 року ОСОБА_5 склала заповіт який був посвідчений секретарем Байковецької сільської ради Тернопільського району Тернопільської області, відповідно до якого вона на випадок своєї смерті заповіла ОСОБА_1 житловий будинок НОМЕР_1 з надвірними побудовами та спорудами в АДРЕСА_1.

Судом встановлено, що після смерті ОСОБА_5 в управління будинковолодінням НОМЕР_1 з надвірними побудовами та спорудами в АДРЕСА_1 вступила її онука ОСОБА_1, а отже в силу ст.549 ЦК УРСР, який діяв на час відкриття спадщини покійної, а отже ОСОБА_1 є такою, що прийняла спадщину після смерті своєї бабусі за заповітом.

Дочка покійної ОСОБА_5 - ОСОБА_14 відмовилася від одержання обов»язкової частки у спадщині матері про що подала до Тернопільської районної нотаріальної контори заяву .

Постановою Тернопільської районної нотаріальної контори від 27.01.2014 р. ОСОБА_1 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, після смерті ОСОБА_5, померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 у зв»язку із відсутністю правовстановлюючого документа на житловий будинок НОМЕР_1 з надвірними побудовами та спорудами в АДРЕСА_1.

Згідно ст.392 ЦК України власник може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Аналізуючи вище наведені обставини, беручи до уваги той факт, що позивач являється спадкоємцем за заповітом після смерті ОСОБА_1, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1, зважаючи на те, що покійна за життя не встигла одержати на своє ім'я свідоцтва про право власності на належне їй будинковолодіння НОМЕР_1 в АДРЕСА_1, проте фактично воно їй належало і вона мала право на одержання правовстановлюючого документа на нього, враховуючи той факт, що позивач прийняла спадщину після смерті спадкодавця ОСОБА_15, фактично вступивши в управління та користування зазначеним будинковолодінням, тому суд вважає, що позов слід задовольнити, визнати за позивачем право власності на житловий будинок НОМЕР_1 з надвірними побудовами та спорудами в АДРЕСА_1 в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_5, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1.

Керуючись ст.ст. 4, 10, 60, 212, 215, 223 Цивільного процесуального кодексу; ст.120, ст.392, ч.1 ст.529, ст.549 ЦК Української РСР; ст.1218, ст.1223, ст.1268, ст.1270, ст.1273 ЦК України, Постановою Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» від 22 грудня 1995 року N20, суд ,-

Вирішив :

Позов ОСОБА_1 задовольнити .

Визнати за ОСОБА_1 право власності на житловий будинок НОМЕР_1 з надвірними побудовами та спорудами в АДРЕСА_1 в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_5, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1.

Копію рішення надіслати особам, які брали участь у справі.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційну скаргу на рішення суду може бути подано протягом десяти днів з дня його проголошення до апеляційного суду Тернопільської області через Тернопільський міськрайонний суд. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Головуючий - суддя Дзюбич В.Л.