Справа № 461/4578/15 Головуючий у 1 інстанції: Зубачик Н.Б.
Провадження № 22-ц/783/6521/15 Доповідач в 2-й інстанції: ОСОБА_1 Ю. Г.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 грудня 2015 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого: Штефаніци Ю.Г.

суддів: Берези В.І., Бойко С.М.,

за участі судового секретаря: Брикайло М.В.,

представника позивача ОСОБА_2 ОСОБА_3, представника Управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Львівській області ОСОБА_4, представника ПАТ КБ «Хрещатик» ОСОБА_5, розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Галицького районного суду м. Львова від 13 липня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ПП «Нива В.Ш.», Управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Львівській області, Відділу примусового виконання рішень управління ДВС Головного управління юстиції у Львівській області, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідачів ПАТ КБ «Хрещатик» про визнання недійсним протоколу конкурсної комісії та визнання недійсним договору, -

в с т а н о в и л а:

Рішенням Галицького районного суду м.Львова від 13 липня 2015 року в задоволенні вказаних позовних вимог ОСОБА_2 відмовлено.

Це рішення суду оскаржив представник позивача ОСОБА_2 ОСОБА_3, вважає його незаконним, винесеним з порушенням норм процесуального та матеріального права. Вказує, що матеріально-правовий аспект захисту цивільних прав полягає в недотриманні органам ДВС правових норм, передбачених Інструкцією про вчинення виконавчих дій. Вважає, що суд порушив норми процесуального права, відмовляючи у задоволенні позову в частині визнання недійсним протоколуконкурсної комісії з підстав, що такий спір не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства. На думку апелянта, висновки суду І інстанції є протилежними предмету спору, оскільки суд надав оцінку договору, укладеному за результатами прилюдних торгів, а не тому, що передував їм, який і оскаржує позивач, крім того вказує на невідповідність висновків, викладених у оскаржуваному рішенні матеріалам виконавчого провадження. Посилається на положення Інструкції про вчинення виконавчих дій, щодо порядку укладення договору про надання послуг з реалізації майна на прилюдних торгах та вказує на їх порушення органами виконавчої служби.

Вважає, що судом не взято до уваги відсутність підпису начальника Галицького ВДВС ЛМУЮ на оспорюваному договорі, що заявка на реалізацію арештованого майна складена з грубим порушенням вимог діловодства та Інструкції про проведення виконавчих дій.

Наголошує, що начальник ППВР ВДВС ГУЮ у Л/о ОСОБА_6 не прийнявши належним чином виконавчі провадження, не передавши на конкурс будь-які документи, щодо майна ОСОБА_2, не провівши його опису, підписав оспорюваний договір з спеціалізованою організацією, яка не приймала участі у конкурсі та не має Генерального договору.

Щодо покликання суду на пропущення строків на звернення з заявленим позовом то вважає, що оскаржуваний протокол та договір не є документами, які направляються сторонам виконавчого провадження, а тому позовна давність починає свій перебіг з моменту, коли особа дізналася про порушення її прав, проте, зазначає - суд не зясував вказаних обставин.

Просить рішення Галицького районного суду м.Львова від 13 липня 2015 року скасувати та ухвалити нове рішення по суті позовних вимог (а.с. 82-86).

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника ОСОБА_3 на обґрунтування доводів апеляційної скарги, який погодився з апеляційною скаргою, заперечення на скаргу представника державної виконавчої ОСОБА_4, представника ПАТ КБ «Хрещатик» ОСОБА_5, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та пред'явлених позовних вимог, колегія суддів не знаходить достатніх підстав для задоволення цієї скарги.

Відповідно до вимог ч.1 ст.303 ЦПК України, під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції лише в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Суд першої інстанції, в супереч доводам апелянта, з достатньою повнотою та всебічністю дослідив надані сторонами докази, вірно встановив фактичні обставини справи, спірні правовідносини та правильно застосував матеріальне і процесуальне право при вирішенні даного позову.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, на виконанні у ППВР ПДВС ГУЮ у Львівській областізнаходиться зведене виконавче провадження щодо виконання виконавчих документів про стягнення заборгованості з ОСОБА_2 на користь юридичних та фізичних осіб. В тому числі і виконавчий лист №2-934/10, виданий Галицьким районним судом м. Львова 28.07.2010 року про стягнення з ОСОБА_2 на користь ПАТ КБ «Хрещатик» 417 580,64 грн. заборгованості. Сторонами вказаного виконавчого провадження є стягувач ПАТ «КБ «Хрещатик», боржник ОСОБА_2 Виконавчий документ - виконавчий лист від 28.07.2010 року №2-934/10.

При виконанні даного виконавчого листа державним виконавцем було описано та арештовано виявлене майно боржника ОСОБА_2, а саме квартиру №7 у будинку №44А на вул. Стрийській у м. Львові, яка в подальшому була передана на реалізацію та остаточно реалізована на повторному аукціоні 20.12.2011 року спеціалізованою організацією Філією 14 ПП «Нива-В.Ш.» за 538000,00 грн.

Рішенням Апеляційного суду Львівської області від 29 жовтня 2012 року скасовано рішення Галицького районного суду м.Львова від 19 березня 2012 року та ухвалене нове рішення, якими у позові ОСОБА_2 до Філії 14 ПП «Нива-В.Ш.», ППВР ПДВС ГУЮ у Львівській області про визнання недійсними проведення прилюдних торгів з реалізації арештованого нерухомого майна, квартири №7 на вул. Стрийська, 44А у м. Львові, та визнання недійсним протоколу №1411208-1 від 20.12.2011 р. проведення цих прилюдних торгів відмовлено (а.с.45-46).

В квітні 2015 року ОСОБА_2 звернулась до суду з іншим позовом, в якому просить визнати недійсним протокол конкурсної комісії управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Львівській області №34 від 18.10.2011 року в частині визначення переможцем ПП «Нива-В.Ш.» та передачі їй на реалізацію квартири №7 на вул. Стрийська, 44А у м. Львові, що належить ОСОБА_2. Вважає, що оскільки у протоколі №34 від 18.10.2011 року не міститься підпису представника Філія 14 ПП «Нива-В.Ш.», то в порушення п.5.12.6 Інструкції про проведення виконавчих дій Філією 14 ПП «Нива-В.Ш.» визначено переможцем без її участі у конкурсі. Зазначає, що це також підтверджується і відсутністю реєстру учасників конкурсу та генерального договору про реалізацію арештованого майна.

Відповідно до положень ст.ст.55, 124 Конституції України та ст.3 ЦПК України,ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

В той же час, за змістом положень ст.15 ЦК України право особи на захист свого цивільного права виникає у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб. Поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.

Під способами захисту суб'єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника.

Особа, право якої порушено, може скористатися не будь-яким, а конкретним способом захисту свого права. Як правило спосіб захисту порушеного права визначено законом, зокрема ст.16 ЦК України.

При вирішенні вказаних позовних вимог суд першої інстанції вірно зазначив, що такого роду способу захисту цивільних прав та інтересів як визнання недійсним протоколу конкурсної комісії ст. 16 ЦК України не передбачає. Протокол конкурсної комісії в частині визначення переможця та передачу йому на реалізацію квартири не належить до актів у розумінні ст. 16 ЦК України, оскільки не є обов'язковим до виконання ненормативним актом, а лише є технічним документом, який фіксує факт прийняття рішення, і не є актом на відміну від рішення, а тому не може визнаватися недійсним.

Відповідно до ст.203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності.

Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом.

Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правом та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Підставою недійсності правочину відповідно до ст.215 ЦК України є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним.

Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, 19.10.2011 рокуміж ППВР ПДВС ГУЮ у Львівській областів особі начальника цього підрозділу ОСОБА_6 та Філією 14 ПП «Нива-В.Ш» в особі директора ОСОБА_7 був укладений договір №1411208 про надання послуг з організації і проведенню прилюдних торгів з реалізації нерухомого майна: квартири №7 у будинку №44А на вул. Стрийській у м. Львові (а.с.7-8).

Ставлячи питання про визнання цього договору недійсним, ОСОБА_2 обґрунтувала свій позов тим, що вказаний договір було підписано та передано на виконання начальником ППВР ПДВС ГУЮ у Львівській області з перевищенням своїх повноважень. Адже згідно п.5.12.6 Інструкції про проведення виконавчих дій такий договір мав бути підписаний ще й державним виконавцем, який проводив вилучення майна, однак такий підпис у оскаржуваному договорі відсутній Стверджує, що вказаний договір повинен бути підписаний двома особами:керівником та державним виконавцем. Відсутність хоча б одного із підписів не створює для його сторін жодних обов'язків (а.с.5).

Статтями 10, 60 ЦПК України, встановлено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін і, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Положеннями ст.212 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

В супереч твердженням позивача, та апелянта відповідно до п.5.12.6 Інструкції про проведення виконавчих дій, затвердженої наказом Мінюсту України 15.12.1999 року №74/5, зареєстрованої в Мінюсті України 15.12.1999 року за №865/4158 з наступними змінами, договір про надання послуг з реалізації арештованого майна підписується начальником органу державної виконавчої служби, державним виконавцем якого вилучено майно, та уповноваженим представником спеціалізованої торговельної організації, яка визначена переможцем конкурсу з передачі цього майна на реалізацію. Тобто договір підписується лише начальником тієї державної виконавчої служби, державним виконавцем якої вилучено майно.

З матеріалів справи вбачається, що опис та арешт виявленого майна у боржника ОСОБА_2, а саме: квартири №7 у будинку №44А на вул. Стрийській у м. Львові, було здійснено державним виконавцем Галицького відділу державної виконавчої служби Львівського міського управління юстиції ОСОБА_8 в порядку примусового виконання зведеного виконавчого провадження щодо стягнення з ОСОБА_2 боргу в сумі 1 214 957,4 грн.

У відповідності до положень ч.7 ст.20 Закону України "Про виконавче провадження" Виконавче провадження може бути передано від одного органу державної виконавчої служби до іншого, від одного державного виконавця до іншого в порядку, встановленому Міністерством юстиції України.

З матеріалів справи вбачається, що у відповідності до постанови заступника начальника Головного управління юстиції у Львівській області-начальника відділу державної виконавчої служби від 2 січня 2011 року та постанови старшого державного виконавця матеріали виконавчого провадження щодо стягнення боргу з ОСОБА_2 передано для подальшого виконання у підрозділ примусового виконання рішень відділу державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Львівській області, начальником якого є ОСОБА_6, що відповідає нормам "Порядку передачі матеріалів виконавчого провадження з одного органу державної виконавчої служби до іншого або виконавчої групи, від одного державного виконавця до іншого" затвердженого наказом Міністерством юстиції України N 38/5 від 17.05.2004.

Згідно договору про надання послуг з організації і проведення прилюдних торгів з реалізації арештованого нерухомого майна №1411208 від 19.10.2011 року, укладеного між ППВР ПДВС ГУЮ у Львівській областіта філією 14 приватного підприємства «Нива-В.Ш.», такий підписано належними повноваженими особами: начальником ППВР ПДВС ГУЮ у Львівській області ОСОБА_6 та директоромфілії 14 ПП «Нива-В.Ш.» що, на думку судової колегії, відповідає Інструкції про проведення виконавчих дій, затвердженої наказом Мінюсту України 15.12.1999 року №74/5.

Відповідно до п.1.1. такий укладено на виконання вимог Генерального договору №2, укладеного з Міністерством юстиції України 14 січня 2011 року про реалізацію арештованого майна, на яке звернено стягнення державними виконавцями при примусовому виконанні рішень (далі Генеральний договір) (а.с.67).

У відповідності до п.1.2. цього Договору підрозділ передає Організатору прилюдних торгів нерухоме майно арештоване державним виконавцем, а організатор прилюдних торгів надає послуги з організації і проведення прилюдних торгів з реалізації нерухомого майна у порядку, встановленому Законом України "Про виконавче провадження", іншими законами України, Тимчасовим положенням про порядок проведення прилюдних торгів з реалізації арештованого нерухомого майна.

Таким чином, установлено, що правовою підставою укладення Договору №1411208 від 19.10.2011 року між ППВР ПДВС ГУЮ у Львівській областіта Філії 14 ПП «Нива-В.Ш» був Генеральний договір про реалізацію арештованого майна, на яке звернено стягнення державними виконавцями при примусовому виконанні рішень №2 від 14 січня 2011 року, укладений між ДВС України та ПП «Нива-В.Ш».

При цьому позивачем зворотного не доведено, як і не доведеного того, що оспорюваний ним договір було укладено з порушенням положень ст.ст.203, 207 та 215 ЦК України, на які він посилається в своїй позовній заяві.

Окрім того, що стосується порушень, допущених державним виконавцем, які передували укладенню 19.10.2011 рокуміж ППВР ПДВС ГУЮ у Львівській областіта Філією 14 ПП «Нива-В.Ш» договору №1411208 про надання послуг з організації і проведенню прилюдних торгів, то такі дії (бездіяльність) державного виконавця підлягають окремому оскарженню в порядку, передбаченому Законом України «Про виконавче провадження».

До тог ж, виходячи з положень ст.ст. 257, 261, 26 ЦК України, суд першої інстанції вірно врахував і ту обставину, що позивач, як заінтересована особа, міг дізнатись про порушення своїх прав та законних інтересів у звязку з укладенням оспорюваного ним договору від 19.10.2011 року при ознайомленні його представника з матеріалами виконавчого провадження в січні 2012 року, а тому дійшов обґрунтованого висновку пропуск ОСОБА_2 строку звернення до суду з відповідним позовом.

З огляду на викладене колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо відсутності достатніх підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_2.

Відповідно до ч.1 ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Беручи до уваги викладене, колегія суддів, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, вважає, що доводи апеляційної скарги не спростовують правильності висновків районного суду і не вбачає підстав для скасування оскаржуваного рішення.

Керуючись ст.ст. 303, 304, п.1 ч.1 ст.307, ч.1 ст.308, п.1 ч.1 ст.314, ст.ст.315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,-

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Галицького районного суду м. Львова від 13 липня 2015 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий: Штефаніца Ю.Г.

Судді: Береза В.І.

ОСОБА_9