Справа № 740/642/15
Провадження № 2/740/291/15
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 лютого 2015 року м.Ніжин

Ніжинський міськрайонний суд

в складі судді Куровського Ю.В.

при секретарі Ісаєнко А.М.

за участю позивача ОСОБА_1,його представника ОСОБА_2,представника відповідача Скочій Л.А.

у відкритому судовому засіданні в м.Ніжин розглянув цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Відділу освіти Ніжинської районної державної адміністрації про поновлення на роботі,

В С Т А Н О В И В

Позивач звернувся до суду з позовом про поновлення його на роботі на посаді майстра Лосинівського навчально-виробничого комбінату, посилаючись на те, що він працював у Лосинівському навчально-виробничому комбінаті на посаді майстра.

19.04.2004 року він подав заяву на ім»я начальника Ніжинського райво, котрою просив розірвати з ним трудовий договір з 19.04.2004 року у зв»язку з хворобою, тобто на підставі ст.39 КЗпП України. Його ж було звільнено згідно наказу №51 від 19.04.2004 р. з займаної посади за власним бажанням згідно ст.38 КЗпП України.

Він дізнався про те, що його звільнено за власним бажанням лише у грудні 2014 року, коли звернувся до відповідача для отримання довідки.

З таким звільненням його з займаної посади він не згоден, вважає, що воно проведене з порушенням норм чинного в Україні трудового законодавства, а тому вважає, що має бути поновлений на роботі судом.

Згідно з ст.38 КЗпП України, підставою для звільнення працівника за даною статтею є відповідна письмова заява про звільнення за власним бажанням. Але він такої заяви відповідачеві не подавав. Його заява від 19.04.2004 року містить лише пропозицію керівнику відповідача про розірвання з ним трудового договору з 19.04.2004 року у зв»язку з хворобою, тобто за станом здоров»я на підставі ст.39 КЗпП України.

Вважає, що він звільнений згідно ст.38 КЗпП України без законної підстави.

Відповідно до ч.1 ст.235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

Представник відповідача у судовому засіданні позовні вимоги не визнала та пояснила, що наказом відділу освіти від 19.04.2004 року №51 ОСОБА_1 звільнений з посади 19.04.2004 року за власним бажанням згідно ст.38 КЗпП України на підстави заяви ОСОБА_1 Відповідний запис внесений до трудової книжки. Трудову книжку ОСОБА_1 отримав після звільнення 16.09.2004 року про що свідчить його підпис у книзі обліку руху трудових книжок і вкладишів до них по Лосинівському міжшкільному навчально-виробничому комбінаті.

Копія заяви від 19.04.2004 року про розірвання трудового договору у зв»язку з хворобою, яку додав ОСОБА_1 до позовної заяви у відділ освіти не надходила. Резолюція начальника відділу освіти на заяві відсутня. Тому на підставі вищевказаної заяви не було видано наказ про звільнення ОСОБА_1 Заява була розглянута директором Лосинівського МНВК і так як не мала підстав на звільнення у зв»язку з хворобою, тобто за станом здоров»я відповідно ст.39 КЗпП України була повернута позивачу.

Відповідно до ст.39 КЗпП України строковий трудовий договір підлягає розірванню достроково на вимогу працівника в разі його хвороби або інвалідності, які перешкоджають виконанню роботи за договором. ОСОБА_1 був прийнятий на роботу за безстроковим договором на невизначений строк.

Звільнення у зв»язку з виявленням невідповідності виконуваній роботі внаслідок стану здоров»я, яке перешкоджає виконання даної роботи згідно п.2 ст.40 КЗпП України не можливе. ОСОБА_1 на той час не надав документів, (медичних висновків), які підтверджували б неможливість за станом здоров»я продовжувати роботу.

Виходячи з того, що підстав на звільнення згідно ст.39,40 КЗпП України не мав, ОСОБА_1 написав заяву про звільнення з посади за власним бажанням. Відповідно виданий наказ про звільнення.Особові справи працівників зберігаються 5 років і цієї особової справи немає.

Таким чином відділ освіти не порушував юридичної норми, а вимоги ОСОБА_1 не ґрунтуються на законодавстві.

Крім того, відповідно до ст.233 КЗпП України працівник може звернутися до суду в тримісячний строк з дня коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права.

ОСОБА_1 оскаржує наказ з дня видання якого на день звернення до суду минуло більше 10 років. Про факт звільнення ОСОБА_1 знав, що підтверджується підписом у книзі обліку руху трудових книжок і вкладишів до них по Лосинівському міжшкільному навчально-виробничому комбінаті при отриманні трудової книжки.

Таким чином ОСОБА_1 пропустив строк звернення до суду. У задоволенні позову просила відмовити.

Суд вислухавши сторони, вивчивши матеріали справи вважає, що у задоволенні позову слід відмовити. Згідно наданого позивачем витягу з наказу №51 від 19.04.2004 року він був звільнений з посади майстра Лосинівського НВК за власним бажанням згідно ст.38 КзпПУ.Позивач пояснив,що через неділю після видачі наказу про його звільнення з роботи він отримав у відповідача трудову книжку з записом про його звільнення за власним бажанням,витяг з наказу про звільнення та отримав розрахунок.Суд вважає,що позивач фактично з дня звільнення з роботи -отримання трудової книжки та витягу з наказу про звільнення знав про підстави його звільнення.Відповідно до ст.233ч.1КзпПУ встановлено, що у справах про звільнення працівник може звернутись до суду в місячний строк з дня видачі трудової книжки.Позивач пропустив цей строк і не просив його поновити, посилаючись на те,що фактично дізнався про причину свого звільнення в грудні 2014 року,що спростовується його ж поясненнями про отримання трудової книжки та витягу з наказу про звільнення у квітні 2004 року.В поясненнях позивач фактично не просив поновити його на роботі, оскільки за станом здоров»я не може виконувати дану роботу,а вів мову про відмову у видачі йому відповідачем довідки яка б надавала право на пільги.Суд вважає,що посилання позивача на долучену до позову заяву про його звільнення у звязку з хворобою слід оцінити критично,оскільки із пояснень самого позивача дана заява була йому повернута директором комбінату при отриманні трудової книжки та витягу з наказу,що може свідчити про те,що вона не стала підставою для звільнення позивача з роботи за даною заявою,так як не залишилась у відповідача.Суд вважає,що немає підстав вважати,що позивач звільнений з роботи за заявою на яку він посилається,а саме від 19.04.2004 року про звільнення у звязку з хворобою.

Керуючись ст.ст. 38,39,232, 233 ч.1, 235 КЗпП України,ст.ст.213-215 ЦПК України,

В И Р І Ш И В

У задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 до Відділу освіти Ніжинської районної державної адміністрації про поновлення на роботі на посаді майстра Лосинівського навчально-виробничого комбінату відмовити.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Чернігівської області в 10 денний строк.

Суддя Ю.В. Куровський