Справа № 0912/1830/12
Провадження № 22-ц/779/84/2015
Головуючий у 1 інстанції Могила Р.Г.
Суддя-доповідач Ковалюк Я.Ю.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 лютого 2015 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Івано-Франківської області в складі:

головуючого Ковалюка Я.Ю.

суддів: Фединяка В.Д., Шишка А.І.

секретаря Капущак С.В. - Петріва Д.Б.

з участю: апелянта ОСОБА_2 та її представника ОСОБА_3, апелянта ОСОБА_4 та її представника ОСОБА_5, відповідача ОСОБА_6, третьої особи ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги ОСОБА_8, ОСОБА_4 на рішення Рогатинського районного суду від 08 квітня 2014 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_8, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні позивача - ОСОБА_7 до ОСОБА_6, ОСОБА_4, виконавчого комітету Конюшківської сільської ради Рогатинського району, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача - державний нотаріус Рогатинської районної державної нотаріальної контори про визнання недійсними рішень Конюшківської сільської ради, визнання недійсним свідоцтва про право власності на житловий будинок, визнання недійсним договору дарування житлового будинку, скасування державних актів на право власності на земельні ділянки, визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину, визнання права власності на частку майна колгоспного двору та за зустрічним позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_8, ОСОБА_7, ОСОБА_6 про визнання свідоцтва про право на спадщину недійсним та визнання права власності на 1/2 частини домоволодіння,-

в с т а н о в и л а :

В листопаді 2012 року ОСОБА_8, а в листопаді 2013 року ОСОБА_4 звернулися до суду із вищевказаними позовами .

Ухвалою Рогатинського районного суду від 27 грудня 2013 року вищевказані позови об`єднано в одне провадження.

Рішенням Рогатинського районного суду від 08 квітня 2014 року позов ОСОБА_8 задоволено частково.

Визнано незаконним та скасовано рішення третьої сесії шостого скликання Конюшківської сільської ради Рогатинського району від 16 січня 2011 року «Про передачу земель у власність» в частині передачі у власність ОСОБА_4 земельної ділянки площею 0,1915 га для ведення особистого селянського господарства.

Визнано недійсним державний акт серії НОМЕР_4 на право власності на земельну ділянку площею 0,1915 га кадастровий номер НОМЕР_5 для ведення особистого селянського господарства на території Конюшківської сільської ради Рогатинського району, виданий ОСОБА_4 на підставі рішення третьої сесії шостого скликання Конюшківської сільської ради Рогатинського району від 16 січня 2011 року «Про передачу земель у власність».

В задоволенні решти позовних вимог ОСОБА_8 відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_4, виконавчого комітету Конюшківської сільської ради в солідарному порядку на користь ОСОБА_8 107,30 грн. судового збору та 1 300,00 грн. витрат на надання правової допомоги.

В задоволенні позову ОСОБА_4 відмовлено.

Рішенням Апеляційного суду Івано-Франківської області від 18.06.2014 року апеляційні скарги ОСОБА_4, ОСОБА_8 задоволено частково.

Рішення Рогатинського районного суду від 08 квітня 2014 року скасовано та ухвалено нове рішення.

Позов ОСОБА_8 та ОСОБА_4 задоволено частково.

Визнано недійсним рішення виконкому Конюшківської сільської ради Рогатинського району від 14 жовтня 1999 року в частині надання дозволу ОСОБА_6 та ОСОБА_9 на оформлення права власності на будинковолодіння за адресою: АДРЕСА_1;

Визнано недійсним свідоцтво про право власності на будинковолодіння в с. Конюшки Рогатинського району, видане 05 лютого 2000 року виконавчим комітетом Конюшківської сільської ради на підставі рішення виконавчого комітету Конюшківської сільської ради від 14 жовтня 1999 року;

Визнано недійсним договір дарування 1/2 частки домоволодіння за адресою АДРЕСА_1 від 23 квітня 2008 року, укладений ОСОБА_6 на користь ОСОБА_4, посвідчений нотаріусом Рогатинського районного нотаріального округу Дзерою Л.О. та зареєстрований в реєстрі за №2047.;

Визнано майном колгоспного двору житловий будинок 1960 року побудови, загальною площею 42,3 кв.м., житловою - 32,8 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 з приналежними до нього будівлями та спорудами, інвентаризаційною вартістю 68 841,00 грн. та житловий будинок 1982 року побудови, загальною площею 164 кв.м, житловою площею 63,7 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 з приналежними до нього будівлями та спорудами, інвентаризаційною вартістю 100 161, 00 грн.;

Визнано недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом від 16 лютого 2012 року, видане ОСОБА_4 державним нотаріусом Рогатинської районної державної нотаріальної контори Андрейків Т.В. та зареєстроване в реєстрі за №272 в частині спадкування 1/4 частини житлового будинку 1960 року побудови загальною площею 42,3 кв.м., а житловою 32,8 кв.м., з приналежними до нього будівлями та спорудами, який розташований по АДРЕСА_1

Визнано за ОСОБА_8 право власності на 3/14 частки майна колгоспного двору, яке складається із житлового будинку 1960 року побудови по АДРЕСА_1, загальною площею 42,3кв.м., житловою 32,8 кв.м. з приналежними до нього будівлями та спорудами та із житлового будинку 1982 року побудови по АДРЕСА_1 загальною площею 164 кв.м, житловою площею 63,7 кв.м. з приналежними до нього будівлями та спорудами;

Визнано за ОСОБА_4 право власності на 3/14 частки майна колгоспного двору, яке складається із житлового будинку 1960 року побудови по АДРЕСА_1, загальною площею 42,3кв.м., житловою 32,8 кв.м. з приналежними до нього будівлями та спорудами та із житлового будинку 1982 року побудови по АДРЕСА_1 загальною площею 164 кв.м, житловою площею 63,7 кв.м. з приналежними до нього будівлями та спорудами;

Визнано за ОСОБА_6 право власності на 3/14 частки майна колгоспного двору, яке складається із житлового будинку 1960 року побудови по АДРЕСА_1, загальною площею 42,3кв.м., житловою 32,8 кв.м. з приналежними до нього будівлями та спорудами та із житлового будинку 1982 року побудови по АДРЕСА_1 загальною площею 164 кв.м, житловою площею 63,7 кв.м. з приналежними до нього будівлями та спорудами;

Стягнуто з ОСОБА_6, ОСОБА_4 та виконавчого комітету Конюшківської сільської ради на користь ОСОБА_8 порівну по 107, 30 коп. сплаченого судового збору та по 700 грн. за надання правової допомоги.

Стягнуто з ОСОБА_8 в дохід держави 362 грн. 14 коп. судового збору. Стягнуто з ОСОБА_4 в дохід держави 132 грн. 74 коп. судового збору. Стягнуто з ОСОБА_6 в дохід держави 362 грн. 14 коп. судового збору. В решті позовних вимог ОСОБА_8 та ОСОБА_4 відмовлено.

Додатковим рішенням Апеляційного суду Івано-Франківської області від 20.06.2014 року визнано за ОСОБА_7 право власності на 3/14 частки майна колгоспного двору, яке складається із житлового будинку 1960 року побудови по АДРЕСА_1, загальною площею 42,3 кв.м., житловою 32,8 кв.м. з приналежними до нього будівлями та спорудами та із житлового будинку 1982 року побудови по АДРЕСА_1 загальною площею 164 кв.м, житловою площею 63,7 кв.м. з приналежними до нього будівлями та спорудами.

Стягнуто з ОСОБА_7 в дохід держави 362 грн. 14 коп. судового збору.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ від 19.11.2014 року касаційну скаргу ОСОБА_8 відхилено. Касаційну скаргу ОСОБА_4 задоволено частково. Рішення апеляційного суду Івано-Франківської області від 18.06.2014 року в частині позовних вимог ОСОБА_8 про визнання недійсним свідоцтва про право власності на житловий будинок, визнання недійсним договору дарування житлового будинку, визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину, визнання права власності на частину майна колгоспного двору та за позовом ОСОБА_4 та додаткове рішення апеляційного суду від 20.06.2014 року скасовано, справу в цій частині направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції. В решті рішення апеляційного суду від 18.06.2014 року залишено без змін.

При новому розгляді, колегія суддів, досліджуючи доводи апеляційних скарг

ОСОБА_4 та ОСОБА_8, встановила наступне.

Так, ОСОБА_4 в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_8 та в частині відмови у задоволенні її позовних вимог в апеляційній скарзі, посилається на невідповідність висновків суду матеріалам справи, неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Зокрема, суд прийшов до неправильного висновку про незаконність рішення сільської ради про передачу їй у власність земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства, оскільки, ні з довідки виконавчого комітету Конюшківської сільської ради №198 від 07.04.2014 року, ні з погосподарських книг, на які посилається суд, не можна встановити, якими були межі земельної ділянки площею 0,46 га, що перебувала в користуванні ОСОБА_13 та де вона знаходилася.

Єдиними доказами, які б змогли підтвердити склад, площу та межі земель, що належали сім'ї ОСОБА_13, були записи в земельній шнуровій книзі колгоспу та рішення загальних зборів членів колгоспу, згідно ч. 4 ст. 63 , ст. 64 ЗК Української РСР від 1970 року. Проте, таких доказів ОСОБА_8 не подала. ОСОБА_8 з початку 1998 року не є жителем с. Конюшки, оскільки переїхала проживати в с. Обельниця до свого чоловіка. Відтоді участі в користуванні земельною ділянкою вона не брала. Крім того, жодного підтвердження закріплення коли-небудь за ОСОБА_8 яких-небудь земельних ділянок, вона не надала. Крім того, ОСОБА_8 звернулася до неналежного відповідача - виконавчого комітету Конюшківської сільської ради. Проте, спірне рішення було прийняте не виконавчим комітетом, а саме Конюшківською сільською радою, як органом місцевого самоврядування.

Стосовно відмови у задоволенні її позову зазначає, що суд не надав жодної оцінки доводам, поясненням на підтвердження того, що ОСОБА_8 не могла бути включена до кола спадкоємців за законом, оскільки заяви про прийняття спадщини у шестимісячний строк вона не подавала, в управління та володіння спадковим майном не вступала.

Видаючи зазначене свідоцтво, нотаріус Андрейків Т.В. взяла до уваги довідку Конюшківської сільської ради, проте не оцінила належним чином інформацію, зазначену в ній. Зокрема, не з'ясувала в чому полягали дії ОСОБА_8 щодо вступу в управління та володіння спадковим майном, адже допомога батькам при веденні господарства не може бути достатньою правовою підставою для визнання особи такою, що вступила у володіння та управління спадковим майном.

Не було правових підстав включати до кола спадкоємців і ОСОБА_7, яка також не вчиняла жодних дій, які б свідчили про прийняття спадщини.

Крім того, у спірному свідоцтві неправильно визначено коло об'єктів спадкового майна.

Вказане свідоцтво є додатковим по відношенню до свідоцтва, виданого 11.09.2002 року за реєстровим номером 1186 у спадковій справі №143, проте вони суперечать один одному у частині визначення кола спадкоємців.

На думку ОСОБА_8, суд невірно витлумачив зміст ст. 120 ЦК України 1963 року, неналежно застосував законодавство та судову практику в справах щодо майна колгоспного двору.

Також суд без будь-якого правового обґрунтування, без застосування жодної норми права прийшов до висновку про правомірність оскаржуваного рішення виконкому Конюшківської сільської ради Рогатинського району від 14 жовтня 1999 року в частині надання дозволу ОСОБА_6 та ОСОБА_9 на оформлення права власності на будинковолодіння по АДРЕСА_1 та виданого 05 лютого 2000 року на підставі вказаного рішення свідоцтва про право власності на зазначене будинковолодіння.

В засіданні апеляційного суду ОСОБА_8 та її представник ОСОБА_5 свою апеляційну скаргу підтримали, а апеляційну скаргу ОСОБА_8 заперечили.

ОСОБА_4 та її представник ОСОБА_3 свою апеляційну скаргу підтримали, а апеляційну скаргу ОСОБА_4 заперечили.

ОСОБА_6 та ОСОБА_7 апеляційну скаргу ОСОБА_8 підтримали, а апеляційну скаргу ОСОБА_4 заперечили.

Вислухавши доповідача, пояснення учасників процесу, перевіривши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційні скарги підлягають до часткового задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконав всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржуване рішення суду першої інстанції зазначеним вимогам закону в повній мірі не відповідає.

Частинами 1, 4 ст. 60 ЦПК визначено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, установлених ст. 61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Доказами в розумінні ст. 57 ЦПК є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд установлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів.

Загальне правило оцінки доказів законодавець визначив у ч.1 ст.212 ЦПК України, де зазначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що грунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

З аналізу змісту позовних вимог сторін по справі випливає, що фактично предметом позову, тобто матеріальним змістом їхніх позовних вимог є два домоволодіння та дві земельні ділянки, як майно колишнього колгоспного двору, головою якого була ОСОБА_13

Колгоспний двір визначається як сімейно-трудове об'єднання осіб, всі або частина яких є членами колгоспного двору, брали участь у суспільному виробництві колгоспу та спільно вели підсобне господарство на садибній ділянці.

Господарство в АДРЕСА_1 відносилось до суспільної групи господарств - колгоспний двір, членами якого станом на час припинення існування колгоспного двору ( 15 квітня 1991 року) були: голова двору ОСОБА_13 та члени: ОСОБА_14, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_15, ОСОБА_9, ОСОБА_16, що пітверджується записами по господарських книг, довідками, виданими Конюшківською сільською радою та не заперечувалось учасниками судового процесу.

Правове регулювання власності колгоспних дворів здійснювалося статтями 120-126 ЦК України 1963 року.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в п. 6 постанови від 22 грудня 1995 року № 20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності», до правовідносин, що виникли до прийняття 15 квітня 1991 року Закону України «Про власність», застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, спори щодо майна колгоспного двору, яке було придбане до вказаної дати, мають вирішуватися за нормами, що регулювали власність цього двору, а саме: право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, які до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні.

Відповідно до статті 120 ЦК України 1963 року колгоспний двір може мати у власності підсобне господарство на присадибній ділянці землі, що знаходиться в його користуванні, жилий будинок, продуктивну худобу, птицю та дрібний сільськогосподарський реманент відповідно до статуту колгоспу.

Так, із свідоцтва про право власності на жилий будинок, видане 10 листопада 1988 року виконкомом Конюшківської сільської ради народних депутатів вбачається, що жилий будинок з приналежними до нього будівлями та спорудами, який розташований в АДРЕСА_1 належить членам колгоспного двору, головою якого є ОСОБА_13. Свідоцтво видане на підставі рішення виконкому Рогатинської районної ради народних депутатів №142 від 10 серпня 1988 року та зареєстроване в Івано-Франківському ОБТІ в книзі №2 за реєстровим №347 від 10 листопада 1988 року.

З реєстру прав власності на нерухоме майно, яке 18 серпня 2011 року було видане ОСОБА_8 обласним комунальним підприємством «Івано-Франківське обласне бюро технічної інвентаризації» вбачається, що єдиним власником домоволодіння, яке включає такі об'єкти: як житловий будинок , житловою площею 32,8 кв.м., загальною - 42,3 кв.м.; стайню, загальною площею 29,1 кв.м.; вбиральню - 1,4 кв.м. та криницю - 6 кв.м. була ОСОБА_13.

Дані документи членами колишнього колгоспного двору не оскаржувались, а також не оскаржуються вони і сторонами процесу, а тому залишаються чинними.

Отже, спірний житловий будинок (новий будинок), який станом на 1988 рік існував, як незавершене будівництво, що сторони не заперечують, про те не міг бути включений до майна колгоспного двору, оскільки це було б порушенням чинного законодавства, яке регулювало правовий статус колгоспного двору та його майна.

Оскільки у колгоспному дворі міг бути тільки один жилий будинок, тому у витягу з протоколу № 5 засідання виконавчого комітету Конюшківської сільської ради від 13 березня 1980 року зазначено, що ОСОБА_14 дозволили будівництво індивідуального житлового будинку з умовою знесення старого будинку та сараю протягом двох місяців після закінчення будівництва ( довідка №06/04-10 від 01 квітня 2014 року, видана державним архівом Івано-Франківської області).

ІНФОРМАЦІЯ_2 померла ОСОБА_13, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1.

Після її смерті відкрилася спадщина на належне їй майно, в тому числі на спірне домоволодіння (старий будинок).

Спадкодавець ОСОБА_13 заповіту не залишила.

Згідно ч.2 ст.529 ЦК України 1963 року онуки і правнуки спадкодавця є спадкоємцями за законом, якщо на час відкриття спадщини немає в живих того з їх батьків, хто був би спадкоємцем; вони успадковують порівну в тій частці, яка належала б при спадкоємстві за законом їх померлому родителю.

Як встановлено нотарісом при оформленні спадщині після смерті ОСОБА_14, останній, який був онуком ОСОБА_13, мати якого ОСОБА_17 померла ІНФОРМАЦІЯ_3, прийняв спадщину, але не оформив своїх спадкових прав. ІНФОРМАЦІЯ_4 помирає ОСОБА_14, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_2.

Після його смерті відкрилася спадщина на належне йому майно.

Згідно з правилами ст.524 ЦК України 1963 року спадкування здійснюється за законом і за заповітом. Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом.

Спадкодавець ОСОБА_14 теж заповіту не залишив.

Спадкування за законом здійснюється почергово.

Згідно ч.І ст.529 ЦК України 1963 року при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті.

Судом встановлено, що на час відкриття спадщини померлого ОСОБА_14 спадкоємцями за законом першої черги були його дружина ОСОБА_6 та його три дочки ОСОБА_9, ОСОБА_8, ОСОБА_7.

Як вбачається із спадкової справи №143, яка заведена після смерті ОСОБА_14, лише спадкоємцю за законом ОСОБА_6 державним нотаріусом 11 вересня 2002 року було видано свідоцтво про право на спадщину за законом на грошові вклади по рахунку НОМЕР_3 у філіалі Рогатинського відділення ощадного банку України та компенсацію до цього ж рахунку, належного спадкодавцю ОСОБА_14

Однак, 16 лютого 2012 року державним нотаріусом було видано додаткове до свідоцтва, виданого 11 вересня 2002 року за реєстровим №1186 свідоцтво про право на спадщину за законом.

Згідно свідоцтва , спадкоємцями майна ОСОБА_14 в рівних частках ( по 1/4 частці майна) є його дружина ОСОБА_6 та троє доньок: ОСОБА_4, ОСОБА_7, ОСОБА_8.

Спадщина складається з житлового будинку з цегли, житловою площею 32,8 кв.м., загальною площею 42,3 кв.м., стайні, вбиральні та криниці, що розташовані у АДРЕСА_1. Цей житловий будинок належав спадкодавцю ОСОБА_13, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_5, на підставі Свідоцтва про право власності на жилий будинок від 10 листопада 1988 року, спадкоємцем якої був її онук ОСОБА_14, мати якого ОСОБА_17 померла ІНФОРМАЦІЯ_3, який прийняв спадщину, але не оформив своїх спадкових прав.

А тому, суд першої інстанції підставно визнав, що додаткове свідоцтво про право на спадщину за законом від 16 лютого 2012 року, яке оскаржують з різних підстав позивач ОСОБА_8 та позивач ОСОБА_4 відповідає вимогам ст.ст.529, 549, 560 ЦК України 1963 року та ним не порушено спадкові права спадкоємців ОСОБА_6, ОСОБА_4, ОСОБА_7 та ОСОБА_8

При цьому, місцевий суд правильно зазначив, що якщо і були при видачі спірного додаткового свідоцтва порушені чиїсь права, то це б мало розглядатись в сукупності із оцінкою правомірності видачі свідоцтва про право на спадщину за законом від 11 вересня 2002 року, яке сторони не оскаржують, а суд керуючись принципом диспозитивності, не може вийти за межі заявлених позовних вимог.

Колегія суддів погоджується із такими висновками суду, оскільки такі висновки зроблено відповідно до норм матеріального та процесуального права.

Щодо предмету оскарження - житлового будинку, загальною площею 164 кв.м, житловою площею 63,7 кв.м. з приналежними до нього будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, то судом встановлені такі факти та відповідні правовідносини.

Як вбачається із матеріалів справи та не заперечується сторонами , що 13 березня 1980 року виконавчий комітет Конюшківської сільської ради дозволив ОСОБА_14 будівництво індивідуального житлового будинку на зареєстрованій за ним земельній ділянці з умовою знесення старого будинку та сараю протягом двох місяців після закінчення будівництва.

Крім цього, сторонами не заперечується, що в 1982 році новий житловий будинок було побудовано, але не здано в експлуатацію і в нього перейшли жити ОСОБА_14 та ОСОБА_6 з дітьми: ОСОБА_7, ОСОБА_15 та ОСОБА_15 (ОСОБА_4). Доказів про те, що після побудови нового житлового будинку відбувся виділ з колгоспного двору суду не надано.

Факт фактичної побудови нового житлового будинку в середині 80-х років підтвердили в судовому засіданні першої інстанції свідки: ОСОБА_18, ОСОБА_19

Судом встановлено, що право власності на спірний житловий будинок не оформлялось ні за головою колгоспного двору ОСОБА_13, ні за фактичним його забудовником ОСОБА_14 Згідно погосподарських книг, всі члени колгоспного двору були зареєстровані в старому будинку.

В 1983 році на новий житловий будинок була виготовлена технічна документація на газифікацію житлового будинку.

Як вбачається із рішення виконкому Конюшківської сільської ради Рогатинського району №39 від 14 жовтня 1999 року та свідоцтва про право власності від 05 лютого 2000 року право власності на зазначений об'єкт було оформлено лише в 2000 році.

Згідно рішення виконкому сільської ради на підставі якого було видано свідоцтво про право власності, спірний житловий та господарські будинки належать на праві приватної власності в рівних частках ОСОБА_6 та ОСОБА_9.

Рішення виконкому було прийнято тоді коли ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_1 була неповнолітньою, а тому самостійно без згоди законного представника - матері ОСОБА_6 оформити право власності на нерухоме майно вона не могла.

В подальшому, на підставі договору дарування від 23 квітня 2008 року ОСОБА_6 1/2 частки домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 подарувала ОСОБА_4.

В п. 13 Договору зазначено, що сторони домовились, що дарувальник має право по життєвого проживання та користування даним будинком.

Згідно ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

За правилами ч.І та ч.З ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

На підставі наведеного, а також з врахуванням пояснень сторін даного правочину, суд вважає, що вимоги закону при укладенні даного договору були дотримані, його зміст не суперечить моральним засадам суспільства.

ОСОБА_6 була повноважним власником подарованої частини майна, її ніхто не змушував до цього, зміст та значення своїх дій вона розуміла. Жодних зауважень з приводу дійсності даного договору від неї не було. Підтримка нею вимоги позивачки ОСОБА_8 щодо визнання цього договору недійсним не ґрунтується на вимог закону, а як вбачається із її пояснень в судах першої та апеляційної інстанцій вона бажає , щоб судовим рішенням було проведено повний перерозподіл майна між дочками.

При вирішенні даної позовної вимоги суд також враховує пояснення ОСОБА_4, які підтверджені належними та допустимими доказами про те, що з 2000 року утриманням спірного домоволодіння займалась сім'я (ОСОБА_21) та ОСОБА_6, як співвласниця.

Як підтверджується копіями товарних чеків, видатковими накладними, сім'єю ОСОБА_21 були вкладені значні грошові кошти на ремонтні роботи домоволодіння та прилеглої території, що по АДРЕСА_1. Даний факт не заперечувала в судовому засіданні відповідач ОСОБА_6

Аналізуючи в сукупності здобуті докази, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції в частині вимог ОСОБА_8 про визнання недійсним свідоцтва про право власності на житловий будинок, визнання недійсним договору дарування житлового будинку, визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину, визнання права власності на частину майна колгоспного двору та ОСОБА_4 про визнання свідоцтва про право на спадщину недійсним та визнання права власності на 1/2 частини домоволодіння підлягає до скасування з ухваленням в цій частині нового рішення про часткове задоволення позовів ОСОБА_8 та ОСОБА_4 в частині визнання майном колгоспного двору житлового будинку 1960 року побудови загальною площею 42,3 кв.м.,житловою - 32,8 кв.м., що знаходиться по АДРЕСА_1 з приналежними до нього будівлями та спорудами, інвентаризаційною вартістю 68841 грн. та визнання за ОСОБА_8 та ОСОБА_4 права власності на зазначене майно по ? частині кожній. В решті позовних вимог ОСОБА_8, ОСОБА_4 слід відмовити за недоведеністю.

Керуючись ст.ст. 218, 307, 309, 313, 314, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,-

в и р і ш и л а :

Апеляційні скарги ОСОБА_8, ОСОБА_4 задовольнити частково.

Рішення Рогатинського районного суду від 08 квітня 2014 року в частині позовних вимог ОСОБА_8, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні позивача - ОСОБА_7 до ОСОБА_6, ОСОБА_4, виконавчого комітету Конюшківської сільської ради Рогатинського району, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача - державний нотаріус Рогатинської районної державної нотаріальної контори про визнання недійсним свідоцтва про право власності на житловий будинок, визнання недійсним договору дарування житлового будинку, визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину, визнання права власності на частину майна колгоспного двору та за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_8, ОСОБА_7, ОСОБА_6 про визнання свідоцтва про право на спадщину недійсним та визнання права власності на 1/2 частини домоволодіння скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення.

Позови ОСОБА_8 та ОСОБА_4 в цій частині задовольнити частково.

Визнати за ОСОБА_8 право власності на 1/4 частки майна колгоспного двору, яке складається із житлового будинку 1960 року побудови по АДРЕСА_1, загальною площею 42,3кв.м., житловою 32,8 кв.м. з приналежними до нього будівлями та спорудами.

Визнати за ОСОБА_4 право власності на 1/4 частки майна колгоспного двору, яке складається із житлового будинку 1960 року побудови по АДРЕСА_1, загальною площею 42,3кв.м., житловою 32,8 кв.м. з приналежними до нього будівлями та спорудами.

У задоволенні решти позовних вимог ОСОБА_8 до ОСОБА_6, ОСОБА_4, виконавчого комітету Конюшківської сільської ради Рогатинського району Івано-Франківської області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача - державний нотаріус Рогатинської районної державної нотаріальної контори про визнання недійсними свідоцтва про право власності на житловий будинок, 1982 року побудови, по АДРЕСА_1, загальною площею 164 кв.м., житловою площею 63,7 кв.м. з приналежними до нього будівлями та спорудами, договору дарування вказаного житлового будинку,скасування державних актів на право власності на земельні ділянки, визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину, визнання права власності на частину майна колгоспного двору відмовити.

У задоволенні решти позовних вимог ОСОБА_4 до ОСОБА_8, ОСОБА_7, ОСОБА_6 про визнання свідоцтва про право на спадщину недійсним та визнання права власності на ? частини домоволодіння відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, однак може бути оскаржене в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з часу набрання ним законної сили.

Головуючий Я.Ю. Ковалюк

Судді: В.Д. Фединяк

А.І. Шишко