Справа № 462/5649/14 Головуючий у 1 інстанції: Боровков Д.О.
Провадження № 22-ц/783/1605/15 Доповідач в 2-й інстанції: Бойко С. М.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 лютого 2015 року м.Львів

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого - судді Бойко С.М.,

суддів: Берези В.І., Штефаніци Ю.Г.,

секретаря - Брикайло М.В.,

з участю: ОСОБА_2, її представників - ОСОБА_3 та

ОСОБА_4,

ОСОБА_5, його представника - ОСОБА_6,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційними скаргами ОСОБА_5 та ОСОБА_2 на рішення Залізничного районного суду м. Львова від 18 грудня 2014 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_5, третя особа - орган опіки та піклування Шевченківської районної адміністрації Львівської міської ради про визначення способу у вихованні дитини батьком та позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_2, третя особа - орган опіки та піклування Шевченківської районної адміністрації Львівської міської ради про визнання дій, що перешкоджають виконувати батьківські обов»язки по догляду та вихованню дитини, неправомірними, зобов»язання не чинити перешкод у спілкуванні та вихованні дитини, визначення способу участі у вихованні дитини,-

встановила:

ОСОБА_2, не погоджуючись із рішенням органу опіки та піклування про визначення способів участі ОСОБА_5 у вихованні їхньої доньки ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, звернулася до суду з позовом, в якому просила встановити способи участі батька у вихованні дитини за обраним нею графіком їхніх побачень: один раз в місяць в другу суботу та третю неділю місяця з 15.00 год. до 19.00 год. в присутності матері та один раз на тиждень в робочі дні терміном не менше двох годин.

ОСОБА_5 також подав до суду позов, в якому просив визнати неправомірними дії ОСОБА_2, що перешкоджають йому виконувати батьківські обов»язки по догляду та вихованню дитини, зобов»язати її не чинити йому перешкод у спілкуванні та вихованні дитини і визначити способи його участі у вихованні дитини, встановивши наступний графік побачень з донькою за місцем його проживання без присутності інших осіб, цикл якого (повторюваність) становить два тижні: перший тиждень: з вівторка 16.00 год. до середи 9.00 год. та з четверга 16.00 год. до п»ятниці 9.00 год., другий тиждень: з понеділка 16.00 год. до вівторка 9.00 год., з середи 16.00 год. до четверга 9.00 год., та з п»ятниці 17.00 год. до понеділка 9.00 год. У випадку, якщо батько з поважних причин не зможе провести час спільно з дочкою у визначений графіком день, то таке спільне проведення часу переноситься за домовленістю сторін на інший день в межах цього тижня. У випадку, коли під час перебування у батька відповідно до умов цього графіку дочка захворіє, батько зобов»язаний негайно повідомити про це матір, яка вправі негайно забрати доньку, крім випадків, коли це категорично неприпустимо за медичними показниками. В такому випадку, втрачений через хворобу час спільного перебування батька з дитиною компенсується за домовленістю сторін в період після одужання дитини. Зобов»язати батьків почергово, за спільною згодою, забезпечити відвідування донькою дошкільного навчального закладу, закладу освіти, гуртків, спортивних секцій, а також забирати доньку. Встановити, що батько під час своєї щорічної відпустки має право проводити спільно з донькою до 30 календарних днів на рік одноразово або з поділом цього строку на декілька частин за своїм місцем проживання, або в іншому місці на свій розсуд. У випадку, якщо щорічна відпустка використовується ним одноразово і в межах м. Львова, то в цей час мати має право на спілкування з донькою згідно графіку. У випадку, якщо щорічна відпустка використовується матір»ю одноразово і в межах м. Львова, то в цей час він має право на спілкування з донькою згідно графіку. Зобов»язати батьків не чинити перешкод для зустрічі і проведення до трьох годин часу другим із батьків з донькою у день народження доньки, іменин, дня Святого Миколая та ін. Встановити, що кожен із батьків на день свого народження має право проводити цей день з донькою. Зобов»язати батьків не чинити один одному обмеження в спілкуванні з донькою особисто, засобами телефонного, поштового, електронного та іншого засобу зв'язку, що не передбачають безпосереднього фізичного спілкування між батьком та дочкою чи матір'ю та дочкою. У дні, які згідно Кодексу законів про працю України або іншого нормативного акту, який регулюватиме ці відносини, є святковими і неробочими, донька проводить час почергово із кожним із батьків протягом всього часу таких святкових і неробочих днів та вихідних днів, які до них прилягають. Почерговість означає, що святковий і/або неробочий день та вихідні дні, які прилягають до цього святкового і/або неробочого дня, проводяться повністю з одним із батьків за місцем його проживання без присутності іншого з батьків, а наступний в переліку святковий і/або неробочий день та вихідні дні, які прилягають до цього святкового і/або неробочого дня проводяться з другим із батьків за місцем його проживання без присутності другого із батьків. При цьому, Різдво та Пасха проводяться щороку із різними із батьків з дотриманням за рахунок інших вихідних і/або святкових днів рівного розподілу. Перший святковий день і неробочі дні після набрання законної сили даного рішення донька проводить із батьком. У випадку зміни черги проведення святкового і неробочих днів з одним із батьків, такий підлягає компенсації у наступний святковий і неробочий день. Зобов»язати батька повідомляти матір завчасно, не менше ніж за 5 днів до бажаної дати, про намір використати передбачений час вільного проживання дочкою (або його частину).

Рішенням Залізничного районного суду м. Львова від 18.12.2014 року в задоволенні позову ОСОБА_2 відмовлено, а позовні вимоги ОСОБА_5 - задоволено частково.

Зобов»язано ОСОБА_2 не чинити перешкод ОСОБА_5 у спілкуванні з донькою ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Визначено наступні способи участі ОСОБА_5 у вихованні ОСОБА_7, а саме дозволено йому:

1) щовівторка та щочетверга забирати доньку ОСОБА_7 до свого місця проживання за адресою: АДРЕСА_1, з 15 год. 00 хв. до 20 год. 00 хв., після чого повертати доньку її матері ОСОБА_2;

2) другу та четверту суботу щомісяця забирати доньку ОСОБА_7 до свого місця проживання за адресою: АДРЕСА_1, з 10 год. 00 хв. до 20 год. 00 хв. неділі, після чого повертати доньку її матері ОСОБА_2;

3) у день свого дня народження забирати доньку ОСОБА_7 до свого місця проживання за адресою: АДРЕСА_1, з 10 год. 00 хв. до 20 год. 00 хв., після чого повертати доньку її матері ОСОБА_2;

4) на наступний день після Різдва Христового, Пасхи (Великодня) та Трійці забирати доньку ОСОБА_7 до свого місця проживання за адресою: АДРЕСА_1, з 10 год. 00 хв. до 20 год. 00 хв., після чого повертати доньку її матері ОСОБА_2;

5) спільно відпочивати з донькою під час відпустки до 30 календарних днів на рік одноразово або з поділом цього строку на дві частини за своїм місцем проживання за адресою: АДРЕСА_1, або в іншому місці за погодженням з ОСОБА_2

В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Рішення суду оскаржили обидві сторони.

Апелянт ОСОБА_5 просить рішення суду скасувати в частині відмови у задоволенні його вимоги про визнання неправомірними дій ОСОБА_2, що перешкоджають виконувати батьківські обов»язки по догляду та вихованню дитини, і ухвалити в цій частині нове рішення, яким цю вимогу задовольнити. Крім того, просить скасувати рішення суду в частині визначення способу участі батька у вихованні дитини та постановити в цій частині нове рішення, яким змінити визначений судом спосіб участі батька у спілкуванні з донькою, викладений у пунктах другому та п»ятому рішення суду, виклавши їх в наступній редакції:

«1) щочетверга забирати доньку ОСОБА_7 до свого місця проживання за адресою: АДРЕСА_1, з 15 год. 00 хв. до 20 год. 00 хв., після чого повертати доньку її матері ОСОБА_2;

2) другу та четверту п»ятницю щомісяця забирати доньку ОСОБА_7 до свого місця проживання за адресою: АДРЕСА_1, з 15 год. 00 хв. п»ятниці до 20 год. 00 хв. неділі, після чого повертати доньку її матері ОСОБА_2;

перший та третій вівторок щомісяця забирати доньку ОСОБА_7 до свого місця проживання за адресою: АДРЕСА_1, з 15 год. 00 хв. вівторка до 09 год. 00 хв. середи, після чого повертати доньку її матері ОСОБА_2;

5) спільно відпочивати з донькою під час відпустки до 30 календарних днів на рік одноразово або з поділом цього строку на декілька частин за своїм місцем проживання за адресою: АДРЕСА_1, або в іншому місці на свій розсуд».

Свої доводи обґрунтовує тим, що рішення суду першої інстанції в оскаржуваній ним частині ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, не відповідає інтересам дитини та порушує його права, як батька, передбачені ст.141 СК України.

Апелянт вважає, що суд, задовольняючи вимогу про зобов»язання ОСОБА_2 не чинити йому перешкод у спілкуванні та вихованні дитини, повинен був задовольнити і його вимогу про визнання її дій неправомірними, оскільки ці дві вимоги взаємопов»язані між собою та повністю ним доведені доказами, дослідженими в судовому засіданні.

В іншій частині апелянт частково погоджується з висновками суду щодо визначення графіку побачень з дитиною з урахуванням її інтересів, а тому вважає, що запропонований ним варіант побачень, викладений в апеляційній скарзі, буде якнайкраще цьому відповідати, оскільки, забираючи доньку серед тижня з ночівлею, вона не буде такою втомленою внаслідок поїздки до його місця проживання та назад до місця проживання її з матір»ю, а виділення йому більше часу на вихідних: з 15 год. 00 хв. п»ятниці до 20 год. 00 хв. неділі, - дозволить йому з донькою виїхати за місто або в Карпати для її оздоровлення та активного відпочинку.

Частково не погоджується апелянт й щодо визначеного судом способу його з донькою спільного відпочинку під час щорічної відпустки. Вважає, що йому повинно бути дозволено поділити строк спільного відпочинку з донькою під час відпустки не лише на дві частини, як визначив суд, а на декілька - три або чотири. Крім того, зазначає, що погодження місця вибору відпочинку з ОСОБА_2 буде призводити до конфліктів, в результаті чого, він не зможе реалізувати запланований з донькою спільний відпочинок за межами місця свого проживання.

Апелянт ОСОБА_2 просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким її вимоги про встановлення порядку участі батька у вихованні та спілкуванні з дитиною задовольнити повністю, а вимоги ОСОБА_5 задовольнити лише в частині, що охоплюється її вимогами, в задоволенні решти його вимог - відмовити.

Апелянт вважає, що визначені судом способи участі батька у вихованні та спілкуванні з дитиною не відповідають якнайкращим інтересам дитини, встановлюють нове місце перебування дитини, оскільки спільні зустрічі батька з донькою зводяться лише до відвідування його місця проживання та ночівлі поза межами визначеного судом місця проживання дитини. Не погоджується апелянт й з визначеним судом графіком таких побачень, оскільки він буде порушувати звичний для дитини графік відвідування гуртків. Окрім, того, будинок ОСОБА_5, в якому суд дозволив проводити спільні зустрічі дитини з батьком, не введений в експлуатацію, а тому це місце апелянтом не схвалюється, як для ночівлі, так і для спільного відпочинку. Не погоджується апелянт також з тривалістю спільного відпочинку дитини з батьком під час його відпустки, оскільки вважає, що визначений судом строк такого відпочинку у тридцять календарних днів одноразово є занадто великим для перебування дитини без матері з урахуванням малолітнього віку та статі дитини. Крім того, вважає недоведеною та безпідставною заявлену ОСОБА_5 до неї вимогу про усунення перешкод у спілкуванні та вихованні їхньої доньки, оскільки рішення органу опіки та піклування нею не виконувалось до вирішення спору в суді та у зв»язку з протиправною поведінкою самого батька, який забрав від неї дитину, не попередивши, що їде з нею на відпочинок.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення сторін в підтримання своїх апеляційних скарг, перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів апеляційних скарг та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку про часткове задоволення апеляційних скарг з наступних підстав.

У відповідності до ст.153 СК України, мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом.

Здійснення батьками своїх прав та виконання обов»язків мають ґрунтуватись на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватись всупереч інтересам дитини (ст.155 СК).

Питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов»язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини (ст.157 СК).

Закон дозволяє батькам вирішити питання щодо здійснення батьківських прав та виконання обов»язків тим з них, хто проживає окремо, в добровільному порядку або ж за рішенням органу опіки та піклування.

У відповідності до ст.159 СК України, якщо той з батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди, тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема, якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод.

Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування.

В окремих випадках, якщо це викликано інтересами дитини, суд може обумовити побачення з дитиною присутністю іншої особи.

Під час вирішення спору щодо участі одного з батьків у вихованні дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов»язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров»я та інші обставини, що мають істотне значення, в тому числі стан психічного здоров»я одного з батьків, зловживання ним алкогольними напоями або наркотичними засобами.

Судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з травня 2008 року по березень 2014 року і є батьками малолітньої ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1.

За судовим рішенням місцем проживання доньки визначено місце проживання її матері - ОСОБА_2

На підставі заяви ОСОБА_5 розпорядженням Шевченківської районної адміністрації Львівської міської ради від 08.08.2014 року №407 було встановлено графік побачень ОСОБА_5 з донькою.

Під час розгляду справи в суді орган опіки та піклування на вимогу суду іншого висновку не надав, повністю підтримавши встановлений ним у рішенні графік побачень батька з донькою.

З кінця серпня 2014 року ОСОБА_2 стала чинити перешкоди ОСОБА_5 у спілкуванні з донькою, що підтверджується дослідженими в судовому засіданні доказами, а тому суд дійшов законного й обґрунтованого висновку про задоволення вимоги ОСОБА_5 про зобов»язання ОСОБА_2 не чинити йому перешкод у спілкуванні з дитиною, оскільки такий спосіб захисту порушеного права батька, який проживає окремо від дитини, передбачений статтею 159 СК України.

У зв»язку з цим, безпідставними є доводи апелянта ОСОБА_5 про задоволення його вимоги про визнання дій ОСОБА_2 неправомірними, оскільки такий спосіб захисту порушеного права того з батьків, який проживає окремо від дитини, на спілкування з нею та на участь у її вихованні статтею 159 СК України не передбачений.

Доводи апелянта ОСОБА_2 про незаконність висновків суду в цій частині є також безпідставними, оскільки наявність спору між батьками щодо способів участі одного з них у спілкуванні та вихованні дитини та/або зупинення дії рішення органу опіки та піклування, яким було визначено графік побачень батька з дитиною, не є визначальним для виправданості дій матері за відсутності обставин, які б могли бути підставами для обмеження безперешкодного права батька у спілкуванні з дитиною, закріпленого статтею 153 СК України.

Матеріалами справи підтверджується, що батько активно брав участь у житті дитини, її вихованні та матеріальному утриманні, ніс додаткові витрати, пов»язані з відвідуванням дитиною дошкільних закладів та гуртків, вона любить його, а тому підстав для зменшення днів їхнього спілкування та побачень, як просить у своєму позові ОСОБА_2, немає. Немає підстав й для забезпечення присутності матері під час побачень батька з дитиною, оскільки ОСОБА_2 не надано доказів про те, що батько своєю поведінкою негативно впливає на дитину, або про те, що дитина не хоче з ним залишатись наодинці.

Безпідставними є також й доводи апелянта ОСОБА_2 про те, що суд не повинен був задовольняти вимогу ОСОБА_5 щодо залишення дитини за місцем його проживання з ночівлею, оскільки доказів, які б давали суду підстави для висновку про негативний вплив батька на дитину, про його нездатність забезпечити належний догляд за дитиною та про незадовільні умови місця його проживання, немає.

Навпаки, доказами, які надав ОСОБА_5 в обґрунтування своїх вимог та в заперечення вимог протилежної сторони, підтверджено, що будинок, в якому він проживає, завершений будівництвом, повністю придатний для проживання, облаштований кухнею, ванною кімнатою та окремою для дитини кімнатою зі всіма необхідними меблями, предметами побуту та домашнього вжитку. Окрім цього, в заперечення доводів апеляційної скарги ОСОБА_2, ним було надано договори, які підтверджують наявність в будинку газо- та електропостачання.

До висновку про те, що дитина може залишатись у батька ночувати та спільно проводити з ним час за місцем його проживання без присутності інших осіб, дійшов й орган опіки та піклування у своєму рішенні.

ОСОБА_5 є матеріально забезпеченою людиною, працює, не має іншої сім»ї, а тому має можливість багато часу проводити з дитиною, яку дуже любить, забезпечити їй належну освіту, догляд та відпочинок.

Разом з тим, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що при всій турботі батька про дитину та його бажанні більше її бачити, суд при визначенні способів його участі у вихованні та спілкуванні з дитиною, повинен, насамперед, враховувати інтереси самої дитини, її малолітній вік, усталений спосіб життя та гарантоване міжнародними нормами право дитини на не розлучення її з матір»ю, а тому неприйнятними є вимоги позивача ОСОБА_5 щодо обрання визначеного ним графіку побачень.

У зв»язку з цим, безпідставними є доводи апелянта ОСОБА_5 щодо збільшення ночівель дитини за місцем його проживання та збільшення йому тривалості побачень з донькою у вихідні дні.

Колегія суддів вважає, що визначений судом графік побачень батька з дитиною в повній мірі відповідає вимогам закону, забезпечує рівні права обох батьків на спілкування з дитиною та участь у її вихованні і не призведе до порушення усталеного способу життя дитини та розриву її зв»язку, як з матір»ю, так і з батьком. Однією з важливих умов гарантування при цьому якнайкращих інтересів дитини буде намагання обох батьків забезпечити її розвиток у гармонії та любові до кожного з них, оскільки з висновків психологів встановлено, що дитина любить матір та батька однаково і дуже переживає за їхнє розлучення.

При цьому, заслуговують на увагу доводи апелянтів щодо зміни оскаржуваного рішення в частині визначення способу участі батька у вихованні дитини та спілкуванні з нею під час щорічної відпустки, оскільки в цій частині суд дійшов до помилкового висновку про те, що спільний відпочинок батька з донькою може тривати тридцять календарних днів одноразово, так як це порушуватиме закріплений законом принцип недопущення тривалого розлучення матері з дитиною. Крім того, слід врахувати, що мати також має право на спільний відпочинок з донькою під час своєї відпустки, який, як правило, в переважній більшості проходить влітку, коли у дитини канікули (з 01.09.2015 року дитина йде до школи).

Погоджується колегія суддів й з доводами апелянта ОСОБА_2 про те, що загальну тривалість спільного відпочинку батька з донькою під час відпустки необхідно зменшити до 24 календарних днів на рік, оскільки ОСОБА_5 не доведено, що тривалість його щорічної відпустки становить тридцять днів.

На думку колегії, з урахуванням наведених вище норм та встановлених обставин справи, які мають істотне значення для правильного вирішення спору в цій частині, тривалість спільного відпочинку батька з донькою під час його відпустки слід визначити у 24 календарних днів на рік з обов»язковим поділом цього строку на частини, при умові, що тривалість однієї частини не буде перевищувати 14 календарних днів і спільний відпочинок буде проходити у вільний від навчання дитини час.

При цьому, безпідставними є доводи апелянта ОСОБА_5 щодо вибору спільного з донькою відпочинку поза місцем його проживання на свій розсуд, без погодження з матір»ю дитини, оскільки з урахуванням віку та стану здоров»я дитини, забезпечення їй комфортності та надійності протягом тривалого часу перебування у відсутності матері, місце для її відпочинку, як правильно вирішив суд першої інстанції, повинно бути узгоджено між обома батьками.

Таким чином, в решті рішення суду ухвалене з дотриманням норм матеріального та процесуального права при повному з»ясуванні всіх обставин, які мають значення для справи, та при належній правовій оцінці доказів, які сторони надали в обґрунтування своїх вимог та заперечень, а тому його необхідно залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 307 ч.1 п.3, 309 ч.1 п.4, 313, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів

в и р і ш и л а:

апеляційні скарги ОСОБА_5 та ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Залізничного районного суду м. Львова від 18 грудня 2014 року змінити в частині визначення способу участі ОСОБА_5 у вихованні дитини ОСОБА_7 під час відпустки, виклавши пункт п»ятий частини третьої резолютивної частини рішення в наступній редакції: «спільно відпочивати з донькою під час її канікул та своєї відпустки до 24 календарних днів на рік з поділом цього строку на частини, тривалістю до 14 календарних днів, за своїм місцем проживання за адресою: АДРЕСА_1, або в іншому місці за погодженням з ОСОБА_2».

В решті рішення суду залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ шляхом подачі касаційної скарги протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили рішенням апеляційного суду.

Головуючий: Бойко С.М.

Судді: Береза В.І.

Штефаніца Ю.Г.