Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

30 вересня 2015 року м. Ужгород

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Закарпатської області в складі:

судді-доповідача - ОСОБА_1

суддів Джуги С.Д., Мацунича М.В.

при секретарі Маринець Д.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Ужгород справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Ужгородського міськрайонного суду від 16 квітня 2015 року по справі за позовом ДП «ЖК №2» ПрАТ «Житлово-побутове підприємство» до ОСОБА_2 про стягнення боргу та виселення,-

в с т а н о в и л а :

ДП «ЖК №2» ПрАТ «Житлово-побутове підприємство» /надалі ДП ЖК/ звернулось до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення боргу та виселення. Позовні вимоги мотивовано тим, що ОСОБА_2 разом з сімєю проживає в блоці № 413 гуртожитку за адресою м. Ужгород, вул. Бородіна, 14. Станом на 01.12.2013 року заборгованість по договору найму складає 12754,91 грн. У звязку з наведеним просило визнати відповідача та її малолітнього сина такими, що втратили право користування жилим приміщенням.

Рішенням суду першої інстанції вищевказаний позов задоволено частково, стягнуто з ОСОБА_2 на користь ДП «ЖК №2» ПрАТ «Житлово- побутове підприємство» 12754,91 грн. заборгованості по сплаті за житлово-комунальні послуги, та судові витрати в розмірі 229,40 грн., в решті позовних вимог відмовлено.

З цим рішенням не погодилась відповідачка, порушила питання про його скасування та ухвалення нового рішення про відмову в задоволенні позову.

Апеляційна скарга мотивована невідповідністю висновків суду обставинам справи, порушенням норм матеріального та процесуального права.

В судовому засідання представник апелянта та апелянт скаргу підтримали в повному обсязі, просили рішення змінити.

Представник позивача вважає, що підстав для задоволення скарги немає та просить апеляційну скаргу відхилити рішення першої інстанції залишити без змін.

Заслухавши представника позивача та дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню в частині стягнення суми боргу з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст.303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції.

З матеріалів справи вбачається, що правовідносини сторін виникли з укладенням договору найму № 17 від 17.11.2006 року в ч.1.5 якого позивач встановлює плату за користування житлом та комунально-побутові послуги у відповідності до діючих розцінок, тарифів та кошторису витрат. Плата за кімнату для ОСОБА_2 складала 55.07 грн.

Частина 1.6 договору визначає підстави для зміни розміру щомісячної плати, та встановлює, що коригування вартості за надані послуги проводиться у відповідності до індексу інфляцій, який визначається Мінстатом щомісячно, а також у випадках зміни цін та тарифів на комунальні послуги, передбачені Постановами КМУ.

В наданому розрахунку позивач вказав нарахування комунальних послуг, які протягом останніх 6 років відповідач сплачує окремо за лічильниками, та окрему плату за проживання.

Відповідно до ст.ст. 256-257 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Приймаючи рішення, суд першої інстанції виходив із розрахунку заборгованості по оплаті комунальних послуг поданого позивачем за 6 років, який є нечитабельним. У мотивувальній частині рішення не відображено за який період стягнуто суму боргу взагалі.

Крім цього, зазначений розрахунок суперечить договору найму житлового приміщення №17 від 17 листопада 2006 року, в частині житлової площі 27,17 кв.м. та місячної суми оплати за користування в розмірі 55, 07 грн (а.с.8-10).

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно з ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ч. 3-4 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Суд сприяє всебічному і повному зясуванню обставин справи: розяснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обовязки, попереджає про наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених ЦПК України.

На підставі викладеного, колегія суддів прийшла до висновку, що зазначений розрахунок не можу бути взятим до уваги оскільки він не є належним доказом відповідно до ст. 61 ЦПК України.

Крім цього, між сторонами був укладений договір про погашення боргу від 17 листопада 2006 року, термін погашення якого становив 42 місяці з дня укладення угоди, згідно якого боржник зобовязаний сплачувати щомісячно 124 грн. 77 коп. на погашення боргу. (а.с.9). Зазначений договір не стосується оплати комунальних послуг за договору найму житлового приміщенні від 17 листопада 2006 року №17.

Вимоги в частині стягнення судових витрат до задоволення не підлягають, оскільки судом першої інстанції відмовлено у виселенні відповідачки і в цій частині рішення суду першої інстанції не оскаржено.

Керуючись ст.ст.307, 309, 315 ЦПК України, судова колегія

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Ужгородського міськрайонного суду від 16 квітня 2015 року в частині стягнення боргу з ОСОБА_2 скасувати і в цій частині відмовити в задоволенні позовних вимог ДП «ЖК №2» ПрАТ «Житлово- побутове підприємство» до ОСОБА_2 про стягнення боргу.

В решті рішення залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржено безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Судді :