АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Провадження: 22-ц/790/6361/15
Головуючий 1 інстанції - Наумова С.М.
Справа № 638/3008/15-ц Доповідач - Гуцал Л.В.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 жовтня 2015 року судова колегія судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області в складі:

головуючого - Гуцал Л.В.,

суддів - Піддубного Р.М., Пилипчук Н.П.,

за участю секретарів - Литвин О.Б., Гребенщикової Ю.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Дзержинського районного суду м.Харкова від 20 липня 2015 року за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення боргу за договором позики, та зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання правочину недійсним, -

встановила:

05 березня 2015 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом, в якому просив стягнути з ОСОБА_1 борг за договором позики від 12 березня 2011 року в сумі 90 250 гривень, проценти за прострочення зобов'язання за цим договором в сумі 7671, 30 гривень, та судові витрати.

10 липня 2015 року ОСОБА_1 подав зустрічний позов про визнання договору позики від 12 березня 2011 року на суму 2500 доларів США, що укладений між ним та ОСОБА_2, недійсним з підстав, передбачених ст.ст.203,215 ЦК України.

Рішенням Дзержинського районного суду м.Харкова від 20 липня 2015 року позов ОСОБА_2 задоволено - стягнуто на його користь з ОСОБА_1 за договором позики 90 250 гривень, проценти за прострочення зобов'язання за договором позики - 7671,30 гривень, судовий збір - 979,21 гривню, та витрати на правову допомогу - 500 гривень. Зустрічний позов ОСОБА_1 залишено без задоволення.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким його позов задовольнити, а у задоволенні позову ОСОБА_2 - відмовити. Посилається на неповне з'ясування обставин у справі, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм права процесуального.

У суді апеляційної інстанції представник ОСОБА_1 апеляційну скаргу підтримав, ОСОБА_2 проти задоволення скарги заперечував.

Перевіряючи законність і обгрунтованість оскаржуваного рішення відповідно до вимог ч. 1 ст. 303 ЦПК України - в межах доводів апеляційної скарги і вимог заявлених в суді першої інстанції, судова колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Відповідно до ст.ст.1046,1047 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики).

Договір позики є укладеним з моменту передання грошей.

Договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян.

На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника.

Судовим розглядом встановлено, що 12 березня 2011 року ОСОБА_1 позичів у ОСОБА_2 2500 доларів США, які зобов'язався повернути у строк з 05 березня по 05 травня 2012 року, про що надав власноруч складену розписку.

За приписами ст.1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок.

Належних та допустимих доказів на підтвердження взятого на себе зобов'язання по поверненню грошових коштів позикодавцю ОСОБА_1 суду не надав.

За правилами ч. 1 ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

За змістом ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання; боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_2, суд першої інстанції виходив із того, що ОСОБА_1 взятих на себе зобов'язань за договором позики не виконав, а тому на нього слід покласти обов'язок повернути суму позики, а також три проценти річних за неналежне виконання грошових зобов'язань.

Судова колегія з таким висновком погоджується.

Разом з тим, наведений у рішенні суду першої інстанції розрахунок суми боргу не можна визнати правильним, доводи апеляційної скарги в цій частині є обґрунтованими.

Так, розраховуючи суму боргу суд взяв дані про курс долара США по відношенню до національної валюти за офіційним курсом «ПриватБанку» станом на 25 лютого 2015 року.

Тоді як, згідно з ч.1 ст.192 ЦК України законним платіжним засобом, обов'язковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України - гривня. У разі пред'явлення позову про стягнення грошової суми в іноземній валюті суду слід у мотивувальній частині рішення навести розрахунки з переведенням іноземної валюти в українську за курсом, встановленим Національним банком України на день ухвалення рішення (п.14 Постанови Пленуму Верховного Суду України №14 від 18 грудня 2009 року «Про судове рішення у цивільній справі»).

Станом на день ухвалення оскаржуваного рішення - 20 липня 2015 року, встановлений Національним банком України курс долара США по відношенню до української гривні склав 22.015 гривні за 1 долар США. Таким чином, розмір основного боргу за договором, який підлягав стягненню з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 становить 55037,5 гривень (22.015х2500).

Крім того, судовою колегією проведено перерахунок суми, яка підлягає стягненню на користь позивача - трьох процентів річних від належної до стягнення з відповідача суми боргу за період з 05 травня 2012 року по 05 березня 2015 року. Ця сума становить 5301,69 гривень із розрахунку: 55037,5 х 3% : 365 днів в році х 1172 дня прострочення виконання зобов'язання.

За таких обставин позовні вимоги ОСОБА_2 про стягнення боргу та трьох процентів річних від простроченої суми підлягають частковому задоволенню, а рішення суду першої інстанції зміні в частині розміру заборгованості, яка підлягає стягненню на користь позивача.

Відмовляючи у задоволенні зустрічного позову, суд першої інстанції послався на ст.ст.203,204,215 ЦК України та дійшов висновку про недоведеність позовних вимог ОСОБА_1.

Судова колегія з таким висновком погоджується, при цьому виходить з наступного.

Обгрунтовуючи зустрічний позов, ОСОБА_1 послався на безгрошовість розписки. Таке посилання є безпідставним.

Так, позичальник має право оспорити договір позики на тій підставі, що грошові кошти насправді не були одержані ним від позикодавця (ч.1 ст. 1051 ЦК України).

Проте, відповідно до ч. 1 ст. 218 ЦК України заперечення однією із сторін факту вчинення правочину або оспорювання окремих його частин може доводитися письмовими доказами, засобами аудіо-, відеозапису та іншими доказами.

Отже, за змістом закону, безгрошовість договору позики не може ґрунтуватись на поясненнях сторони, а може бути підтверджена лише належними і допустимими доказами (ч.2 ст. 58, ст. 59 ЦПК України).

Згідно із ч. 2 ст. 59 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Належних та допустимих доказів на підтвердження факту безгрошовості правочину ОСОБА_1 суду не надав. Копії договорів дарування акцій, договору позики від 04 березня 2008 року та розписок ОСОБА_1 і ОСОБА_2, що приєднані до матеріалів справи, не є належними доказами на підтвердження вимог за зустрічним позовом та свідчать про існування між сторонами правовідносин за іншими правочинами.

Безпідставними є і доводи апеляційної скарги стосовно недоведеності позивачем розміру витрат на правову допомогу.

Так, відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 84 ЦПК України витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги.

Розмір витрат на оплату правової допомоги визначається за домовленістю між стороною та особою, яка надає правову допомогу. Разом із тим граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлений Законом України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» (далі - Закон).

Згідно зі ст. 1 Закону розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах не може перевищувати 40 % встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні.

У матеріалах справи наявні докази на підтвердження того, що ОСОБА_2 поніс витрати на правову допомогу в розмірі 500 гривень за квитанцією №3778 юридичної консультації Київського району м.Харкова, а також розрахунок цієї суми здійснений адвокатом ОСОБА_3 відповідно до вимог Закону.

Отже висновок суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні зустрічного позову та стягнення витрат на правову допомогу є законним і рішення в цій частині підлягає залишенню без змін.

Розмір судового збору, що підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, суд визначає відповідно до положень ст.88 ЦПК України.

Керуючись ст. 303, ст. 304, п.3 ч.1 ст.307, п.4 ч.1 ст. 309, ст. 313, ч. 2 ст. 314, ст.ст. 316,317,319 ЦПК України, судова колегія, -

вирішила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Дзержинського районного суду м.Харкова від 20 липня 2015 року змінити в частині розміру суми, яка підлягає стягненню за договором позики, процентів за прострочення грошового зобов'язання та судового збору.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 за договором позики 55 037 (п'ятдесят п'ять тисяч тридцять сім) гривень 50 копійок, проценти за прострочення грошового зобов'язання в сумі 5301 (п'ять тисяч триста одну) гривню 69 копійок, та судовий збір - 603 (шістсот три) гривні 39 копійок.

В іншій частині рішення залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржене у касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий

Судді