Справа № 464/4276/15 Головуючий у 1 інстанції: Бойко О.М.
Провадження № 22-ц/783/7421/15 Доповідач в 2-й інстанції: ОСОБА_1 Р. П.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 грудня 2015 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого судді Цяцяка Р.П.,

суддів Зверхановської Л.Д. і ОСОБА_2,

при секретарі Ясиновській Я.М.,

за участю позивачки ОСОБА_3 і її представника адвоката ОСОБА_4;

ОСОБА_5 представника відповідача ОСОБА_6,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 та апеляційною скаргою ОСОБА_6 на рішення Сихівського районного суду м. Львова від 19 жовтня 2015 року,

В С Т А Н О В И Л А:

У травні 2015 року ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_6, у якому просила суд ухвалити рішення про стягнення з відповідача на її користь аліментів на утримання неповнолітніх дітей: ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_2, у твердій грошовій сумі у розмірі 5 000 грн. на кожну дитину щомісячно до досягнення ними повноліття; додаткових витрат по 500 грн. щомісячно на дитину та 2 000 грн. витрат на правову допомогу.

Позовні вимоги обгрунтовувалися тим, що з 25.10.1997 року позивачка перебуває з відповідачем у зареєстрованому шлюбі, від якого у них народилось двоє вище згаданих синів, які проживають з нею та перебувають на її утриманні. Відповідач не надає жодної допомоги на утримання дітей, хоча інших дітей та непрацездатних осіб на утриманні не має, а тому може утримувати їхніх спільних дітей. Їй важко утримувати двох неповнолітніх дітей, оскільки вона не працює, перебуває на обліку як безробітна, у звязку із чим разом з дітьми опинились у скрутному матеріальному становищі. Крім того, відповідач не приймає жодної участі у додаткових витратах на дітей, які вона несе. Вважає, що відповідач повинен сплачувати аліменти в розмірі по 5 000 грн. на кожну дитину та брати участь у додаткових витратах на їх розвиток в розмірі по 500 грн. на дитину (а.с. 1-2).

Оскаржуваним рішенням позов задоволено частково.

Ухвалено стягувати з ОСОБА_6 в користь ОСОБА_3 аліменти на утримання неповнолітніх ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_2, в твердій грошовій сумі в розмірі по 1 000 гривень щомісячно на кожну дитину, починаючи з 26.05.2015 року і до досягнення дітьми повноліття.

Вирішено питання судових витрат. В решті позовних вимог відмовлено.

Рішення суду в межах стягнення суми аліментів за один місяць допущено до негайного виконання (а.с. 147-149).

Дане рішення оскаржили, як позивачка, так і відповідач.

Позивачка просить оскаржуване рішення змінити, а саме: встановити на кожну дитину аліменти у розмірі по 3 000 грн. щомісячно, покликаючись на неповне зясування судом обставин, що мають значення для справи, та на невідповідність висновків суду обставинам справи.

Вважає, що судом не було прийнято до уваги необхідність несення додаткових витрат на дітей, які повязані з їхнім духовним розвитком та необхідністю відвідування гуртків і спортивних секцій, а також не враховано інфляційних процесів, які відбуваються у державі.

Вважає, що судом при визначенні розміру аліментів мала би враховуватися сума доходу відповідача у 2014 році у розмірі 219 974 грн., яка зазначена у його декларації про доходи від здійснення підприємницької діяльності; те, що відповідач є власником будинку площею 250 кв.м. та автомобіля „Мерседес-Бенс, а також те, що відповідач неодноразово перетинав кордон України з метою відпочинку.

Вважає, що судом неправомірно не було прийнято до уваги покази неповнолітнього ОСОБА_7, який ствердив той факт, що він та його брат ОСОБА_8 відвідують спортивні гуртки та додаткові заняття з вивчення іноземних мов, оплату за які здійснює позивачка (а.с. 157-159, 172-174).

Відповідач просить оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове, яким призначити до стягнення аліменти в частці від його заробітку (доходу) у розмірі 30 % на кожну дитину, але не менше, ніж 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, покликаючись на порушення норм матеріального і процесуального права.

Звертає увагу на те, що він має регулярний дохід, оскільки працює на посаді директора ТзОВ „Танго-Меблі.

Вважає, що присуджуючи до стягнення з нього аліменти у розмірі 2 000 грн., суд не врахував його матеріального становища (а.с. 151-152).

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення апелянтів та їхніх представників на підтримання доводів поданих ними апеляційних скарг, перевіривши матеріали справи та законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційних скарг та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційні скарги до задоволення не підлягають з наступних підстав.

Статтями 10 і 60 ЦПК України встановлено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін; сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості і що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Частиною 1 ст.185 СК України встановлено, що той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, зобовязаний брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо), а частиною 2 ст. 185 СК що додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно.

Позовна вимога про стягнення з відповідача додаткових витрат на дітей щомісячно в сумі по 500 грн. на дитину позивачкою жодними доказами, які можна було б визнати належними та допустимими, не обгрунтована.

Зокрема, позивачкою не подано до суду доказів про понесення нею додаткових витрат, які повязані з відвідуванням дітьми спортивних гуртків та додаткових занять з вивчення іноземних мов (зокрема договорів, квитанцій тощо).

В той же час, саме батьком дітей (відповідачем) подано до суду докази того, що саме він лікує дітей у стоматологічній клініці ТзОВ „БіШ компані та здійснює оплату за таке лікування (а.с. 52), оплачує тренування дітей в ДЮСШ „ФК Львів та їх поїздки на змагання в межах України і за її межами (а.с. 54), купує їм одяг (а.с. 55), здійснює оплату їхніх занять у фітнес-клубі (а.с. 57-61), організовує їхні тимчасові поїздки на відпочинок за межі України (а.с. 62-72), оплачує послуги центру хірургії ока (а.с. 73-79) тощо.

За вище наведених обставин доводи апеляційної скарги ОСОБА_3 про понесення додаткових витрат, які повязані з відвідуванням дітьми спортивних гуртків та додаткових занять з вивчення іноземних мов, саме нею до уваги прийматися не можуть за їх недоведеністю позивачкою.

Податковою декларацією ОСОБА_6 за 2014 рік (копія якої є наявною у матеріалах справи) стверджується, у 2014 році ним дійсно було одержано дохід в сумі 219 974 грн. 50 коп., однак ним було понесено документально підтверджених витрат, повязаних з господарською діяльністю, на загальну суму 215 829 грн. (1 800 грн. + 214 029 грн.), а відтак ним було отримано чистого оподаткованого доходу у сумі 4 145 грн. 50 коп. (а.с. 46), а тому доводи апеляційної скарги позивачки з посиланням на те, що відповідачем у 2014 році було отримано дохід у розмірі 219 974 грн., до уваги прийматися не можуть.

Матеріалами справи також стверджується, що згідно рішення Жовківського районного суду Львівської області від 24.07.2015 року з ОСОБА_6 на утримання його батьків стягуються аліменти в сумі 2 000 грн. щомісячно (а.с. 42).

Законом України від 17 вересня 2015 року № 704-УІІІ з 01.09.2015 року прожитковий мінімум на дітей віком від 6-ти до 18 років встановлено у розмірі 1 455 грн.

Відтак, присуджений судом розмір аліментів на кожну дитину (по 1 000 грн. щомісячно) становить 68,73 % (тобто більше, ніж 2/3) від законодавчо встановленого прожиткового мінімуму для віку, який мають діти сторін спору.

В той же час, позивачкою ОСОБА_3 не подано до суду доказів, які можна було б визнати належними та допустимими, про те, що доходи відповідача ОСОБА_6 дозволяють йому сплачувати аліменти на утримання дітей у розмірі заявлених нею позовних вимог.

Подані самим ОСОБА_6 документи свідчать про те, що він на утримання дітей витрачає значно більше коштів, ніж 30 % від його заробітку (доходу) на кожну дитину (про що міститься вимога у поданій ним апеляційній скарзі), що свідчить про те, що його матеріальний стан дозволяє нести витрати на утримання дітей у розмірі більшому, ніж зазначено у його апеляційній скарзі, а тому доводи його апеляційної скарги також не можуть прийматися до уваги.

За вище наведених обставин колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дав належну оцінку всім обставинам і доказам по справі в їх сукупності та ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому приходить до висновку про те, що підстави для його скасування відсутні і апеляційну скаргу на нього, доводи якої не спростовують висновків оскаржуваного рішення, слід залишити без задоволення.

Керуючись ст.ст. 303, 307 ч.1 п.1, 308, 314 ч.1 п.1, 315, 319 ЦПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 та апеляційну скаргу ОСОБА_6 відхилити та залишити рішення Сихівського районного суду міста Львова від 19 жовтня 2015 року без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання ухвалою законної сили.

Головуючий:

Судді: