Справа № 461/4268/15 Головуючий у 1 інстанції: Фролова Л.Д.
Провадження № 22-ц/783/7184/15 Доповідач в 2-й інстанції: ОСОБА_1 Л. Б.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 грудня 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області у складі:

головуючого судді Струс Л.Б.

суддів: Шандри М.М., Шумської Н.Л.

секретаря: Бадівської О.О.

за участю: представників ОСОБА_2, ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_4 - ОСОБА_2 на рішення Галицького районного суду м. Львова від 05 жовтня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_4 до Львівської міської ради про визнання права власності та самочинну реконструкцію квартири за рахунок площі горища,

ВСТАНОВИЛА:

Оскаржуваним рішенням Галицького районного суду м. Львова від 05 жовтня 2015 року у задоволенні позову відмовлено повністю.

Дане рішення оскаржив представник ОСОБА_4 - ОСОБА_2Я подавши апеляційну скаргу, у якій покликається на те, що позивачем отримана згода мешканців будинку на здійснення реконструкції за рахунок площі горища та отримано висновок управління охорони історичного середовища про відповідність самочинного будівництва будівельним нормам та погоджена кошторисна вартість самочинно розпочатих робіт.

Просить скасувати рішення Галицького районного суду м. Львова від 05 жовтня 2015 року та ухвалити нове рішення, яким задовольнити вимоги ОСОБА_4 повністю.

Заслухавши суддю-доповідача, представників ОСОБА_2, ОСОБА_3, перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції відповідає зазначеним вимогам.

Матеріалами справи встановлено, що ОСОБА_4 є власником квартири за адресою АДРЕСА_1 (а.с.15-22, 25).

Згідно висновку Управління охорони історичного середовища Львівської міської ради від 26.03.2012 року щодо проектної документації на відповідність будівельним нормам здійсненого (здійснюваного) самочинного будівництва на території історичного ареалу міста, за адресою: м. Львів, вул. Зернова, 4, надана проектна документація та проведені самочинні зміни є такими, що відповідають нормам захисту традиційного історичного середовища міста і не порушують памяткоохоронних норм і правил (а.с.13).

Відповідно до витягу з протоколу № 16 засідання міжвідомчої комісії Галицького району від 23 квітня 2013 року було вирішено технічно можливим погодити виконання робіт по самовільно розпочатій реконструкції квартири № 7 на вул. Зерновій, 4, з розширенням її за рахунок частини площі горища згідно поданого проекту (а.с. 11, 27-42).

Як вбачається із листа від 23 серпня 2013р. № 2103-174 Департаменту «Адміністрації міського голови» Управління контролю і аудиту Львівської міської ради ОСОБА_4 погоджено кошторисну вартість самочинно розпочатих робіт з реконструкції квартири (а.с.24, 46-78).

Згідно акту обстеження технічного стану квартиру за адресою: АДРЕСА_2 ЛКП «Центральне» від 26.02.2015 року площа квартири збільшена за рахунок горища (а.с.14).

Розпорядженням № 533 Галицької районної адміністрації Львівської міської ради від 02 грудня 2013 року було затверджено висновок міжвідомчої комісії та зобовязано власника приміщень звернутися в департамент містобудування Львівської міської ради для подальшого вирішення питання щодо завершення самовільно розпочатої реконструкції квартири № 7 на вул. Зерновій, 4 з розширенням її за рахунок частини площі горища (а.с.10).

Матеріалами справи встановлено, що згідно повідомлення Департаменту містобудування Львівської міської ради від 21 липня 2015 року ОСОБА_4 відмовлено у наданні висновку про можливість закінчення самочинно розпочатої реконструкції квартири, оскільки згідно ст.1 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», червоні лінії визначені в містобудівній документації щодо пунктів геодезичної мережі межі існуючих та запроектованих вулиць, доріг майданів, які розділяють територію забудови та території іншого призначення. Відповідно до ст. 18 Закону України «Про автомобільні дороги», розташування будь-яких обєктів, будівель, споруд або їх частин у межах червоних ліній вулиці не допускається. Згідно положень Державних будівельних норм 360-92** п.7 26 «Територія вулиць і доріг всіх категорій, відокремлюються від інших функціональних територій поселень геодезично зафіксованими границями червоними лініями. Розбивочні креслення червоних ліній призначаються для забезпечення регулювання і містобудівного контролю при забудові, реконструкції і благоустрої поселень, при відведенні земельних ділянок, встановленні умов їх використання (а.с.106).

Зазначена відмова у встановленому законом порядку позивачем не оскаржувалась.

Покликання представника ОСОБА_4 у позовній заяві на ст. 376 ЦК України, якою передбачено, що житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил, колегія суддів вважає безпідставним, оскільки до спірних правовідносин, а саме щодо реконструкції квартири власником, зазначена стаття не може бути застосована.

У відповідності до ст. 383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва. Власник квартири може на свій розсуд здійснювати ремонт і зміни у квартирі, наданій йому для використання як єдиного цілого, - за умови, що ці зміни не призведуть до порушень прав власників інших квартир у багатоквартирному житловому будинку та не порушать санітарно-технічних вимог і правил експлуатації будинку.

Згідно п.п 6 п. «б» ч. 1 ст.31 Закону України «Про місцеве самоврядування» вирішення відповідно до законодавства спорів з питань містобудування належить до повноважень виконавчих органів.

Відповідно до п.7 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.20012р. № 6 «Про практику застосування судами статті 376 Цивільного кодексу України (про правовий режим самочинного будівництва)», не може бути застосовано правила статті 376 ЦК при вирішенні справ за позовами: - про визнання права власності на самочинно переобладнані квартири в багатоквартирних будинках різних житлових фондів, оскільки такі правовідносини врегульовано іншими нормами законодавства, зокрема статтею 383 ЦК та відповідними нормами Житлового кодексу України щодо власників квартир.

Відмовляючи в задоволенні позову ОСОБА_4 районний суд виходив з того, що переобладнання і прийняття в експлуатацію переобладнаних квартир проводиться з дозволу і за рішенням відповідного органу місцевого самоврядування чи органу державної влади, а не за рішенням суду, оскільки такі правовідносини врегульовані іншими нормами законодавства, зокрема статтями 152, 189, 190 Житлового Кодексу України щодо власників квартир.

Колегія суддів погоджується із зазначеним висновком суду першої інстанції.

Згідно ч.2 ст. 331 ЦК України, право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації.

Статтею 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов'язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Із аналізу вищенаведеної норми вбачається, що нею не передбачено такий спосіб захисту прав, як визнання права власності на самочинну реконструкцію квартири, а тому суд не може зобовязати Львівську міську раду до вчинення таких дій, оскільки суд не може замінити орган, на який покладено обовязки щодо видачі дозволів на будівництво і узгодження забудови.

Окрім того звертаючись до суду з позовом до відповідача про визнання права власності на реконструйовану квартиру ОСОБА_4 не врахував, що дана квартира вже є його власністю, а сама реконструкція не змінює його статусу як власника.

Відповідно до частини першої статті 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Частиною першою статті 15 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен встановити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

Вищенаведена правова позиція викладена також в постанові Верховного Суду України від 03 вересня 2014 року у справі № 6-84цс14, яка в силу вимог ст. 360-7 ЦПК України є обовязковою для всіх судів України.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, а тому підстав для її задоволення колегія суддів не вбачає.

Колегія суддів вважає, що оскаржуване рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, а відтак колегія суддів приходить до висновку про те, що підстави для його скасування чи зміни відсутні, оскільки таке ухвалене у відповідності до вимог ст.ст. 213-214 ЦПК України.

Відповідно до ч.1 ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.209, 303, 304, п.1 ч.1 ст. 307, ст.ст.308, 313, 314, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_4 - ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Галицького районного суду м. Львова від 05 жовтня 2015 рокузалишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ухвалою законної сили.

Головуючий Л.Б. Струс

Судді М.М. Шандра

ОСОБА_5