АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
Провадження № 22-ц/792/506/15
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 лютого 2015 року м. Хмельницький

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

апеляційного суду Хмельницької області

в складі: головуючого-судді Ярмолюка О.І.,

суддів Власенка О.В., Корніюк А.П.,

при секретарі Шевчук Ю.Г.,

з участю представниці відповідача Кирилюк Н.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_2 до Хмельницької міської ради, відокремленого підрозділу державного територіально-галузевого об'єднання «Південно-Західна залізниця» Жмеринське будівельно-монтажне експлуатаційне управління № 3 про визнання права власності на квартиру за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 14 січня 2015 року,

встановила:

У жовтні 2014 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до Хмельницької міської ради (далі - рада), відокремленого підрозділу державного територіально-галузевого об'єднання «Південно-Західна залізниця» Жмеринське будівельно-монтажне експлуатаційне управління № 3 (далі - БМЕУ № 3) про визнання права власності на квартиру.

ОСОБА_2 зазначила, що з 23 липня 1984 року вона працює постачальником проїзних документів вокзалу станції Хмельницький і перебуває на квартирному обліку за місцем роботи. 25 грудня 1992 року виконавчий комітет ради видав позивачці ордер на двокімнатну квартиру АДРЕСА_1, в м. Хмельницькому, житловою площею 21,28 кв.м. (далі - квартира), яку вона одержала від станції Хмельницький. На даний час рада та БМЕУ № 3 відмовляються передати їй квартиру у власність в порядку приватизації державного житлового фонду. Позивачка зареєстрована та постійно проживає у квартирі на законних підставах, відкрито та безперервно володіє нею більше десяти років, тому в силу ст. 344 ЦК України вона набула права власності на нерухоме майно.

У зв'язку з цим, ОСОБА_2 просила суд визнати її право власності на квартиру за набувальною давністю.

Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 14 січня 2015 року в позові відмовлено.

Суд керувався тим, що підстави для визнання за ОСОБА_2 права власності на квартиру за набувальною давністю відсутні.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення по суті позовних вимог посилаючись на неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Заперечуючи проти апеляційної скарги, представниця ради Кирилюк Н.О. зазначила, що рішення суду є законним та обґрунтованим, а тому відсутні підстави для його скасування.

Позивачка ОСОБА_2 і представник БМЕУ № 3, які в установленому порядку оповіщені про час і місце судового засідання, до суду не з'явилися.

Заслухавши учасницю процесу та перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково.

Відповідно до ч. 1 ст. 310 ЦПК України рішення суду підлягає скасуванню в апеляційному порядку із закриттям провадження у справі або залишенням заяви без розгляду з підстав, визначених статтями 205 і 207 цього Кодексу.

Пунктом 1 частини 1 статті 205 ЦПК України визначено, що суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

В силу ч. 1 ст. 29, ст. 30 ЦПК України здатність особисто здійснювати цивільні процесуальні права та виконувати свої обов'язки в суді (цивільна процесуальна дієздатність) мають фізичні особи, які досягли повноліття, а також юридичні особи. Сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач. Позивачем і відповідачем можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава.

Аналіз даних норм дає підстави для висновку, що підприємство, установа, організація, які не являються юридичними особами, не наділені цивільною процесуальною дієздатністю та не можуть виступати сторонами у цивільному процесі. Отже, справи за позовами, у яких відповідачем зазначено особу, що не має цивільної процесуальної дієздатності, не підлягають розгляду в порядку цивільного судочинства.

Із витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців (а.с. 53, 54) убачається, що БМЕУ № 3 не є юридичною особою.

Суд першої інстанції не врахував даної обставини та помилково розглянув позов ОСОБА_2 до БМЕУ № 3 по суті заявлених вимог. В цій частині рішення суду підлягає скасуванню із закриттям провадження у справі.

Апеляційний суд не обмежений доводами апеляційної скарги, оскільки має місце порушення судом норм процесуального права, яке є обов'язковою підставою для скасування рішення.

В решті судом вірно з'ясовані фактичні обставини справи та дана їм належна оцінка, а його висновки підтверджуються матеріалами справи і ґрунтуються на нормах діючого законодавства.

Встановлено, що з 23 липня 1984 року ОСОБА_2 працює у відокремленому підрозділі державного територіально-галузевого об'єднання «Південно-Західна залізниця» вокзал станції Хмельницький і перебуває на квартирному обліку за місцем роботи.

25 грудня 1992 року виконавчий комітет ради на підставі розпорядження міської адміністрації від 24 грудня 1992 року № 1218 видав ОСОБА_2 на склад сім'ї з 3-х осіб ордер № 001433 на вселення у квартиру, яка одержана нею від станції Хмельницький у порядку розподілу відомчого житлового фонду.

З того часу ОСОБА_2 разом з дітьми проживає та зареєстрована у квартирі.

Зазначені обставини визнані сторонами та підтверджуються наявними у справі письмовими доказами.

Статтею 328 ЦК України встановлено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Згідно до ч.ч. 1, 4 ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду.

Із змісту даної норми випливає, що позивач, як володілець майна, протягом усього часу володіння ним має бути впевнений, що на це майно не претендують інші особи, і він отримав це право з підстав, достатніх для того, щоб мати право власності на нього. У такому випадку при вирішенні питання щодо визнання права власності на майно в порядку набувальної давності необхідно виходити із того, що задоволення таких вимог можливе лише за умов: добросовісності заволодіння, відкритості, безперервності, безтитульності володіння.

Крім того, за набувальною давністю може бути набуто право власності на нерухоме майно, яке не має власника, або власник якого невідомий, або власник відмовився від права власності на належне йому нерухоме майно та майно, що придбане добросовісним набувачем і у витребуванні якого власнику було відмовлено.

Наявність у володільця певної правової підстави для володіння майном виключає можливість набуття права власності за набувальною давністю, але не позбавляє особу можливості набути право власності на таке майно у визначеному позасудовому порядку.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_2 користується квартирою, що належить державному територіально-галузевому об'єднанню «Південно-Західна залізниця», на підставі безстрокового договору найму.

Отже, ОСОБА_2 є титульним володільцем квартири та не позбавлена можливості набути право власності на неї в порядку, передбаченому Законом України від 19 червня 1992 року № 2482-ХІІ «Про приватизацію державного житлового фонду», а тому положення ст. 344 ЦК України не можуть бути застосовані до спірних правовідносин.

До того ж, квартира не перебуває у власності територіальної громади м. Хмельницького і рада не є належним відповідачем у цій справі.

За таких обставин суд першої інстанції правомірно виходив з того, що позов ОСОБА_2 є безпідставним і не підлягає задоволенню.

Доводи апеляційної скарги не спростовують даних висновків суду.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 310, 314, 315, 319, 324 ЦПК України, колегія суддів

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 14 січня 2015 року в частині відмови в позові ОСОБА_2 до відокремленого підрозділу державного територіально-галузевого об'єднання «Південно-Західна залізниця» Жмеринське будівельно-монтажне експлуатаційне управління № 3 про визнання права власності на квартиру скасувати, а провадження у справі в цій частині вимог закрити.

В решті рішення залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, проте може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий: /підпис/ Судді: /підписи/

Згідно з оригіналом: суддя апеляційного суду О. І. Ярмолюк

_____________________________________________________________________________

Головуючий у першій інстанції - Карплюк О.І.

Доповідач - Ярмолюк О.І. Категорія 5