АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 жовтня 2015 року Апеляційний суд м. Києва

у складі:

головуючого Вербової І.М.

суддів Болотова Є.В.

ПоливачЛ.Д.

при секретарі Бугаю О.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до відділу Державної виконавчої служби Шевченківського районного управління юстиції у м. Києві, Державної казначейської служби України про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, за апеляційною скаргою ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_2 на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 10 вересня 2015 року,

у с т а н о в и в :

У лютому 2015 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ВДВС Шевченківського РУЮ у м. Києві, ДКС України про відшкодування матеріальної та моральної шкоди.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 10 вересня 2015 року позов задоволено частково, стягнуто з Держави Україна на користь позивача у відшкодування моральної шкоди 1000,00 грн. шляхом зобов'язання ДКС України списати вказані кошти зі спеціально визначеного для цього рахунку Державного бюджету України для відшкодування шкоди, завданої органами державної влади чи їх службовими особами; стягнуто з ВДВС Шевченківського РУЮ у м. Києві на користь ОСОБА_2 судовий збір у розмірі 243,60 грн.; в решті позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_2, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, на невідповідність висновків суду обставинам справи, просить рішення скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

_____________________________________________________

Справа № 761/4227/15-ц

№ апеляційного провадження 22-ц/796/14037/2015

Головуючий у суді першої інстанції: Волошин В.О.

Доповідач у суді апеляційної інстанції: Вербова І.М.

Апелянт, зокрема, посилається на ті обставини, що суд першої інстанції не правильно застосував норми статтей 1173, 1174 ЦК України, ст. 56 Конституції України та стягнув лише 1000,00 грн. моральної шкоди, завданої внаслідок бездіяльності державних виконавців. Також зазначив, що внаслідок бездіяльності державних виконавців не було здійснено арешту й опису наявного майна і останнє було відчужене боржником, виконати рішення стало неможливим, тому держава повинна відшкодувати саме матеріальну шкоду в сумі невиконаного судового рішення.

В суді апеляційної інстанції представник ОСОБА_2 - ОСОБА_3 апеляційну скаргу підтримала та просила її задовольнити.

Інші особи, що беруть участь у справі та їх представники належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи у судове засідання не прибули, про причини неявки суд не повідомили, у зв'язку із чим колегія суддів вважала за можливе слухати справу у відсутність сторін, що не з'явилися на підставі ч. 2 ст. 305 ЦПК України.

Перевіривши законність оскаржуваного рішення в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів не знаходить підстав для її задоволення виходячи з наступного.

Так, рішенням Солом'янського районного суду м. Києва від 23 квітня 2012 року, яке набрало законної сили по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ТОВ «Лазер Віжн» про зобов'язання змінити дату звільнення з роботи та видати наказ про звільнення, стягнення заробітної плати та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, зазначений позов задоволено частково. Зобов'язано ТОВ «Лазер Віжн» змінити дату звільнення з роботи ОСОБА_2 з 3 січня 2012 року на 16 грудня 2011 року; зобов'язано ТОВ «Лазер Віжн» видати ОСОБА_2 наказ про її звільнення з роботи з 16 грудня 2011 року; стягнуто з ТОВ «Лазер Віжн» на користь ОСОБА_2 9397,29 грн. заробітної плати (за вирахуванням всіх необхідних податків та платежів), 6004,74 грн. середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні (за вирахуванням всіх необхідних податків та платежів) (а. с. 7-10).

На підставі цього рішення були видані виконавчі листи, які остання пред'явила до ВДВС Шевченківського РУЮ у м. Києві для примусового виконання, та відкриті виконавчі провадження № № 34359895, 34359975, 34359688, 34359779 (а. с. 11-14).

Ухвалою Солом'янського районного суду м. Києва від 8 липня 2013 року, яка набрала законної сили по справі за скаргою ОСОБА_2 на бездіяльність державного виконавця ВДВС Шевченківського РУЮ Дудіка Р.Ю. та на бездіяльність державного виконавця ВДВС Шевченківського РУЮ у м. Києві Загоруйка О.М., визнано протиправною бездіяльність зазначених вище державних виконавців щодо несвоєчасного та неповного здійснення дій з виконання рішення Солом'янського районного суду м. Києва у справі № 2-1993/12 від 23 квітня 2012 року по зазначеним виконавчим провадженням (а. с. 5-6).

За виконавчими провадженнями № № 34359895, 34359975, 34359688 виконавчі листи були повернуті стягувачу на підставі п. 2) ч. 1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження», по виконавчому провадженню № 34359779 державним виконавцем було винесено постанову про закінчення виконавчого провадження на підставі п. 8) ч. 1 ст. 49 Закону України «Про виконавче провадження» (фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом).

Відмовляючи у задоволенні позову в частині відшкодування матеріальної шкоди, суд першої інстанції виходив з того, що стороною позивача в порушення вимог ст. 60 ЦПК України не було надано належних і допустимих доказів на підтвердження позовних вимог у частині спричинення відповідачем матеріальної шкоди у розмірі 15402,03 грн.

Колегія суддів вважає такі висновки суду першої інстанції законними та обґрунтованими з огляду на наступне.

Стаття 56 Конституції України гарантує, що кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

В ухвалі Солом'янського районного суду м. Києва від 8 липня 2013 року судом встановлено, що державними виконавцями ВДВС Шевченківського РУЮ у м. Києві Загоруйко О.М. та Дудіком Р.О. не було вжито усіх достатніх дій, визначених Законом України «Про виконавче провадження» для виконання рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 23 квітня 2012 року, у зв'язку з чим внаслідок допущеної бездіяльності було порушено строки виконання рішення суду.

Державним виконавцем ВДВС Шевченківського РУЮ у м. Києві Загоруйко О.М. несвоєчасно прийнято постанову про арешт коштів боржника та оголошення заборони на його відчуження по виконавчому провадженню.

По виконавчому провадженню № 34359975 про стягнення з ТОВ «Лазер Віжн» боргу у розмірі 6044,74 грн. державним виконавцем ВДВС Шевченківського РУЮ у м. Києві Загоруйко О.М. арешт на майно та грошові кошти боржника не був накладений, що свідчить про те, що стягнення в цій частині не є забезпеченим.

З відповідей ВДВС Шевченківського РУЮ у м. Києві від 25 лютого 2013 року № 14750 та № 14749, вимога державним виконавцем ВДВС Шевченківського РУЮ у м. Києві Дудіком Р.О. щодо дій зобов'язального характеру направлена боржнику лише 25 лютого 2013 року, тобто з грубим порушенням строків, встановлених Законом.

Штраф до боржника накладений державним виконавцем Дудіком Р.О. відносно боржника лише 21 грудня 2012 року та інших дій, визначених у статті 75, 89 Закону державним виконавцем вчинено не було.

Відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені ухвалою Солом'янського районного суду м. Києва від 8 липня 2013 року, що набрала законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується у повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Згідно п. 2 постанови Пленуму Верховного суду України від 27 березня 1992 року № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи.

Для наявності деліктної відповідальності необхідна наявність складу правопорушення: а) наявність шкоди, б) протиправна поведінка заподіювача шкоди, в) причинний зв'язок між шкодою та поведінкою заподіювача, г) вина.

Ухвалою Солом'янського районного суду м. Києва від 8 липня 2013 року встановлено винні протиправні дії державних виконавців ВДВС Шевченківського РУЮ у м. Києві Загоруйко О.М. та Дудіка Р.О.

Разом з тим, суд дійшов обґрунтованого висновку про те, що позивачем не наведено належних та допустимих доказів завдання їй матеріальної шкоди у розмірі 15402,03 грн. та причинного зв'язку між шкодою та поведінкою заподіювача.

Доводи апелянта, що оскільки внаслідок бездіяльності державних виконавців не було здійснено арешту й опису наявного майна і останнє було відчужене боржником, у зв'язку з чим виконати рішення суду стало не можливо, а тому держава повинна відшкодувати саме матеріальну шкоду в сумі невиконаного судового рішення, що становить 15402,03 грн., не ґрунтуються на Законі, а тому є безпідставними.

На підставі викладеного колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, оцінивши зібрані по справі докази у відповідності до вимог ст. 212 ЦПК України, дійшов законних та обґрунтованих висновків про те, що позовні вимоги ОСОБА_2 в частині відшкодування матеріальної шкоди не підлягають задоволенню.

Задовольняючи позов в частині відшкодування моральної шкоди у розмірі 1000,00 грн., суд першої інстанції виходив з того, що дії працівників ВДВС Шевченківського РУЮ у м. Києві було визнано неправомірними.

Колегія суддів вважає такі висновки суду першої інстанції законними та обґрунтованими з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 1173 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади АР Крим, або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, АР Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.

Конституційним Судом України у рішенні від 3 жовтня 2001 року у справі № 1-36/2001 (про відшкодування шкоди державою) зазначено, що відшкодування шкоди (матеріальної чи моральної), завданої фізичним особам незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, їх посадовими і службовими особами при здійсненні ними своїх повноважень, покладається саме на державу, а не на відповідні органи державної влади, тобто відшкодування шкоди у таких випадках здійснюється за рахунок держави, а не за рахунок коштів на утримання державних органів.

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 11 Закону України «Про державну виконавчу службу» шкода, заподіяна державним виконавцем фізичним чи юридичним особам під час виконання рішення, підлягає відшкодуванню у порядку, передбаченому законом, за рахунок держави.

Згідно з п. 2 ст. 41, ст. 42 Порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевого бюджетів або бюджетних установ, затвердженого постановою КМУ від 3 серпня 2011 року № 845, казначейство здійснює безспірне списання коштів державного бюджету для відшкодування шкоди, заподіяної фізичним та юридичним особам внаслідок незаконно прийнятих рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, їх посадових чи службових осіб.

Відповідно до абзаца другого п. 5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 (зі змінами, внесеними постановою від 25 травня 2001 року № 5) «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Враховуючи викладене, судом з урахуванням характеру та обсягу страждань, яких зазнав позивач, а також виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, вірно визначено розмір моральної шкоди в сумі 1000,00 грн.

Інші доводи апеляційної скарги, які зводяться до неналежної оцінки зібраних у справі доказів та необхідності задоволення позову в повному обсязі не знайшли свого підтвердження при апеляційному перегляді оскаржуваного рішення, є безпідставними та такими, що не можуть вплинути на правильність висновків суду по суті спору.

Судом також вірно вирішено питання про розподіл судових витрат на підставі ст. 88 ЦПК України.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає висновки суду першої інстанції законними та такими, що відповідають дійсним обставинам справи. Судом повно та всебічно з'ясовано фактичні обставини, вірно встановлено правовідносини сторін та правильно застосовано відповідну норму закону, що їх регулює, з огляду на що апеляційна скарга має бути відхилена на підставі п. 1 ч. 1 ст. 307 ЦПК України.

Керуючись статтями 303, 307, 308, 313-315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 10 вересня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий І.М. Вербова

Судді: Є.В. Болотов

Л.Д. Поливач