СЛОВ'ЯНСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 243/2398/15-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 травня 2015 року м. Слов'янськ

Слов'янський міськрайонний суд Донецької області у складі:

головуюча суддя Неженцева О.В.

при секретарі Каліух К.М.

за участю позивачки ОСОБА_1

представників позивачки ОСОБА_2

Неминущого Г.Л.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні суду в місті Слов'янську цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Билбасівської селищної ради Слов'янського району Донецької області, третя особа - ОСОБА_4 про визнання права власності на частку нерухомого майна,

В С Т А Н О В И В :

У березні 2015 року позивачка ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Билбасівської селищної ради Слов'янського району Донецької області, третя особа - ОСОБА_4 про визнання права власності на 1/2 частину нерухомого майна.

06 квітня 2015 року позивачкою було подано письмову заяву про уточнення її позовних вимог і нею ставилося питання про визнання у судовому порядку права власності на 9/25 часток цього нерухомого майна.

У судовому засіданні представник позивачки - адвокат Неминущий Г.Л., який діє на підставі договору про надання адвокатських послуг, уточнені позовні вимоги підтримав у повному обсязі, і на їх обґрунтування зазначив про те, що у липні 1974 року батькові позивачки - ОСОБА_5, була виділена земельна ділянка в селищі Билбасівка Слов'янського району по АДРЕСА_1 для будівництва житлового будинку, підтвердженням чого є лише довідка районного архітектора від 24 грудня 1974 року, яка наявна у позивачки лише у вигляді фотокопії. Прийнятими заходами отримати копію відповідного рішення про виділення цієї ділянки ОСОБА_5 не вдалося, з причини перебування документації державного архіву на території міста Донецька, який не підконтрольний український владі на даний час. ОСОБА_5 були придбані будівельні матеріали та було розпочато будівництво жилого будинку за цією адресою, але завершити будівництво він не встиг з причини смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 року. Позивачка зі своїм рідним братом - третьою особою ОСОБА_4 добудували житловий будинок, який ще ОСОБА_5 будувався на дві половини з самостійними виходами. Позивачка та третя особа добудували кожен свою частину будинку і будівництво було завершено наприкінці 1977 року. По закінченні будівництва будинок в експлуатацію не здавали та не реєстрували його в бюро технічної інвентаризації, оскільки діюче на той час законодавство цього не вимагало. По закінченні будівництва своєї частини ОСОБА_1 разом зі своєю сім'єю фактично мешкала у своїй половині будинку, а в1981році отримала домову книгу на свою половину будинку,зареєструвалася в будинку, де і по даний час фактично там мешкає. З 1978 року по 2000 рік землекористувачем земельної ділянки, на якій було побудовано жилий будинок,був чоловік позивачки - ОСОБА_6, який і проводив оплату за землю, про що свідчать відповідні квитанції . Після його смерті у серпні 2000 року і по теперішній час землекористувачем земельної ділянки є позивачка.

Враховуючи відсутність у ОСОБА_1 документів, які б підтверджували її право власності на частину будинку, якою вона фактично користується ( будинок літ. «А-1», кімнати 2-1/6,2квм, 2-2/12,5 кв.м., 2-3/19 кв.м., 2-4/6,5 кв.м. вартістю 267-1грн., частки мансарди «А2» кімнати 2-5/19,2 кв.м. вартістю 9559 грн.. прибудова «а1» вартістю 3404грн., ганок «а3» вартістю 552 грн., погріб «Б» вартістю 1544 грн., 1/2 частини огорожі вартістю 345 грн., усього загальна вартість 42 105 грн.), що складає згідно довідки КП БТІ м. Слов'янська від 01 квітня 2015 року 9/25 частини від усього жилого будинку, вона не може в установленому законом порядку розпорядитися належним їй майном і зазначене питання щодо отримання правовстановлюючого документу на частку жилого будинку в позасудовому порядку вирішити не може, тому вимушена була з цього питання звернутися до суду.

Представник позивача вважає, що жилий будинок за своїм правовим статусом є новоствореним, а не спадковим майном, тому при вирішенні позову повинні бути застосовані положення статті 331 ЦК України, якими регламентуються поняття новоствореного майна. До цього часу спадкові права після смерті: у січні 1977 року ОСОБА_5 у серпні 2000 року ОСОБА_6 не оформлені і заяви про прийняття спадщини після їх смерті ОСОБА_1 до органів нотаріату не подавалися.

Посилаючись на положення статей 319,328,331,356,392 Цивільного кодексу України, представник позивачки просив визнати за ОСОБА_1 право власності на 9/25 частини жилого будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 яка складається із частки жилого будинку літ. «А-1», кімнати 2-1/6,2квм, 2-2/12,5 кв.м., 2-3/19 кв.м., 2-4/6,5 кв.м. вартістю 267-1грн., частки мансарди «А2» кімнати 2-5/19,2 кв.м. вартістю 9559 грн.. прибудова «а1» вартістю 3404грн., ганок «а3» вартістю 552 грн., погріб «Б» вартістю 1544 грн., 1/2 частини огорожі вартістю 345 грн., усього загальної вартості 42 105 грн.

Позивачка ОСОБА_1 ці позовні вимоги підтримала, повністю погодилася з пояснення її представника Неминущого Г.Л. у судовому засіданні, та додатково пояснила суду,що при житті її батько ОСОБА_5 встиг побудувати будинок з мансардою на дві окремі квартирі і на день його смерті у січні 1977 року по будівництву необхідно було виконати наступні роботи: поставити перегородки між кімнатами у цих половинах будинку,вставити віконні рами, послати піл,провести електропостачання та вставити вхідні двері у будинок. Цей перелік робіт після його смерті робили кожен окремо - вона у своїй половині, а її брат ОСОБА_4 - у своїй половині. Визнає, що ніяких документів щодо оформлення цього нерухомого майна у неї не має, заяви про прийняття спадщини після смерті батька та чоловіка ОСОБА_6, який був у період з 1978 року по серпень 2000 року землекористувачем земельної ділянки, вона до органів нотаріату не подавала. На даний час вимушена звернутися до суду з цим позовом, бо бажає у встановленому законом порядку розпорядитися належним їй нерухомим майном. З 2014 року у неї погіршилися стосунки з братом, який фактично у своїй половині будинку не проживає. Просила суд визнати за нею право власності на 9/25 частини цього жилого будинку.

Представник позивачки - ОСОБА_2, яка діє на підставі довіреності, у судовому засіданні уточнені позовні вимоги підтримала у повному обсязі і просила їх задовольнити, додатково пояснивши суду, що незважаючи на свій малий вік ( вісім років) вона пам'ятає,що її дід - ОСОБА_5 на сусідній земельній ділянці за адресою: АДРЕСА_1 побудував для своїх дітей - її матері ОСОБА_1 та свого сина - ОСОБА_4,жилий будинок з мансардою, який фактично складався з двох окремих квартир з самостійними виходами. Після смерті діда, його діти внутрішні роботи у половинах будинку вже робили окремо за рахунок власних коштів.

Представник відповідача - Билбасівської селищної ради Слов'янського району, не використав свого права на безпосередню участь у судовому засіданні, суду були подані письмові пояснення на позов з визнанням як первісних, так і уточнених позовних вимог, та клопотання про проведення розгляду справи за відсутності представника селищної ради.( а.с. 21, 48,83) Враховуючи наявність про це відповідного клопотання, суд вважає можливим провести судовий розгляд справи за відсутності представника відповідача.

Третя особа - ОСОБА_4, незважаючи на прийняті судом заходи щодо належного його повідомлення про час та місце судового розгляду справи ( а.с. 31), на неодноразові виклики суду у судове засідання не прибув, за місцем реєстрації: АДРЕСА_1 фактично не проживає ( а.с. 51,54,55,91).Суд вважає можливим провести судовий розгляд справи за відсутності третьої особи.

Вислухавши пояснення позивачки та її представників, вивчивши матеріали справи і дослідивши надані докази, суд у межах заявлених позовних вимог ( стаття 11ЦПК України) установив наступне.

Згідно з положеннями частини 1статті 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись за захистом порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно даних паспорту серії НОМЕР_1,який 13 квітня 2002року Слов'янським РВ УМВС України в Донецькій області було видано на ім'я ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2 народження, остання до 09 квітня 1981року була зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 а з 09 квітня 1981року і по даний час зареєстрована за адресою: селище Билбасівка, АДРЕСА_1.( а.с.4), Зазначені відомості підтверджуються даними домових книг на ці жилі будинки. ( а.с. 76-78, 100-103).

Згідно даних свідоцтва про народження, яке було 26 липня 1947 року видано Ленінським бюро РАГС міста Запоріжжя, батьком позивачки ОСОБА_1 був ОСОБА_5. Після вступу у юридичний шлюб 05 жовтня 1967 року ОСОБА_1 змінила прізвище на ОСОБА_1. ( а.с. 10).

Відповідно до положень частини 4 статті 74 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Незважаючи на те,що відповідачем по цій справі - Билбасівською селищною радою заявлені позовні вимоги були визнані ( а.с. 48), суд не приймає таке визнання позову, бо воно суперечить закону і к такому висновку прийшов з наступних підстав.

При викладенні позовних вимог ОСОБА_1 та її представники посилалися на те,що земельна ділянка за адресою: АДРЕСА_1 була у 1974 році виділена батькові позивачки - ОСОБА_5, підтвердженням чого є фотокопія довідки районного архітектора від 24 грудня 1974 року, долучена до позовної заяви.

Відповідно до положень статті 2 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій,розгляду і вирішення справи.

Згідно положень статті 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до частини 1статті 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Положеннями статті 59 ЦПК України передбачено,що суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Згідно даних відділу Держземагенства у Слов'янському районі Донецької області від 25 березня 2015 року інформація про земельну ділянку, яка розташована за адресою: селище Билбасівка, АДРЕСА_1,згідно наявних даних державного земельного кадастру відсутня.

( а.с.20)

Із тексту наданої позивачкою фотокопії ( оригінал суду не наданий) довідки від 24 грудня 1974 року убачається, що ОСОБА_5 є індивідуальним забудовником, земельна ділянка виділена за адресою - селище Билбасівка, АДРЕСА_1. Довідка підписана районним архітектором (повністю посада, прізвище, ім'я, по батькові не вказані) та видана для придбання будівельних матеріалів. ( а.с. 5)

З урахуванням положень статей 57-59 ЦПК України суд вважає, що надана позивачкою довідка від 24 грудня 1974 року не є належним доказом виділення її батьку - ОСОБА_5 земельної ділянки для будівництва жилого будинку за вказаною адресою.

Згідно інформації архівного відділу Слов'янської державної адміністрації від 23 квітня 2015 року, документи архівного фонду Слов'янської районної ради за 1974 рік передані до державного архіву Донецької області і знаходяться в м. Донецьк. ( а.с.56).

Відповідно до інформації Державного архіву Донецької області від 08 травня 2015 року цей архів призупинив діяльність по використанню документів з 08 грудня 2014 року у зв'язку з тим, що документи державного архіву Донецької області залишились на території міста Донецька, яке на даний час не підконтрольне українській владі. З цієї причини перевірити наявність в держархиві документів з питання виділення земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1, не є можливим.( а.с.89)

Надані позивачкою довідки від 11 лютого 2015 року та 22 квітня 2015 року, які були видані Билбасівською селищною радою, також не містять даних щодо особи, якій земельна ділянка за адресою: селище Билбасівка, АДРЕСА_1, виділялася для будівництва жилого будинку. ( а.с. 5а, 57).

Враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку про те, що на час вирішення цього спору судом відсутні належні документи, які б підтверджували надання саме ОСОБА_5 земельної ділянки за адресою: селище Билбасівка АДРЕСА_1, для будівництва жилого дому.

Відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 24 березня 2015 року відомості щодо будинку АДРЕСА_1 відсутні.( а.с. 32-33).

Із матеріалів справи убачається, що ОСОБА_5 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 року, що підтверджується актовим записом № 4 від 13 січня 1977 року виконкому Билбасівської селищної ради Слов'янського району Донецької області. ( а.с. 92-94).

Згідно інформації Другої слов'янської державної нотаріальної контори від 14 травня 2015 року можливість перевірки наявності спадкових справ є тільки з січня 2000 року по теперішній час, так як документацію по 31 грудня 1999 року було передано до Донецького обласного державного нотаріального архіву ( м. Донецьк). За перевірений період після померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 року ОСОБА_5 заяви про прийняття спадщини не надходили, спадкова справа не заводилась. ( а.с.90).

Таким чином, нотаріусом не приймалося рішення щодо відмови у видачі свідоцтва про право на спадщину після смерті ОСОБА_5 будь - яким спадкоємцям.

Згідно довідок КП «Бюро технічної інвентаризації м. Слов'янська» від 05 березня 2015 року та 01 квітня 2015 року правовстановлюючі документи на жилий будинок АДРЕСА_3 Слов'янського району Донецької області відсутні. Відомості щодо прийняття в експлуатацію цього жилого будинку у зазначених довідках також відсутні. ( а.с. 6,35)

Відповідно до наданого суду технічного паспорту на цей жилий будинок, виготовлений КП « Бюро технічної інвентаризації м. Слов'янська» 18 жовтня 2010 року , убачається, що власником цього нерухомого майна було зазначено ОСОБА_8 ( мати забудовника). Відомості щодо прийняття в експлуатацію цього будинку відсутні.( а.с. 59-61)

Із виготовленого на замовлення ОСОБА_2, яка діє як представник ОСОБА_1, технічного паспорту КП «Бюро технічної інвентаризації м. Слов'янська» від 04 жовтня 2013 року не убачається будь- яких даних щодо власника цього майна. Відомості щодо прийняття в експлуатацію цього будинку відсутні.( а.с. 7-9).

Як убачається з даних домової книги по спірному будинку, вона у 1981році видана на ім'я ОСОБА_6 ( чоловіка позивачки), який помер у серпні 2000 року.( а.с. 76-78).

У судовому засіданні представниками позивачки було зазначено про те,що забудовником жилого будинку був ОСОБА_5

Відповідно до положень частини 2 статті 331ЦК України право власності на новостворене нерухоме майно ( житлові будинки,будівлі, споруди, тощо) виникає з моменту завершення будівництва ( створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.

Згідно статті 5 ЦК України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Тобто,з огляду на виниклі правовідносини, слід застосовувати закони, нормативно-правові акти в тій редакції, які були чинними на час виникнення права у самого спадкодавця та на час відкриття спадщини.

Згідно правової позиції, висловленою Вищим Спеціалізованим Судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ в узагальненні від 01 березня 2013 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування»,порядок оформлення права власності на об'єкти нерухомого майна, на які відсутні акти прийняття їх в експлуатацію, наведено в ДБН А3.1-394 «Прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів» та в листі Державного комітету України з будівництва та архітектури від 23.03.1999 р. №2/5-126, в якому зокрема, роз'яснюється, що об'єкти, які збудовані до 05 серпня 1992 року, тобто до прийняття постанови Кабінету Міністрів України від 05.08.1992 р. № 449, якою встановлено порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів, при їх реєстрації для оформлення права власності одним із документів є висновок про технічний стан будинку( будівлі), що складається БТІ. Таким чином, громадяни, які збудували житлові будинки до 05 серпня 1992 року, могли за умови прийняття їх в експлуатацію відповідними комісіями отримати правовстановлюючі документи на будинок на земельній ділянці, яка перебуває у їх законному користування або у приватній власності. За умови наявності акта відведення земельної ділянки під забудову, дозволів на забудову, якщо будинок не було прийнято в експлуатацію, таке будівництво не може визнаватись самочинним, а є незавершеним.

Згідно роз'яснень, викладених у пункті 8 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 « Про судову практику у справах про спадкування», якщо будівництво здійснювалося згідно із законом, то у разі смерті забудовника до завершення будівництва його права та обов'язки як забудовника входять до складу спадщини. Законодавством передбачено порядок прийняття в експлуатацію будівель інспекцією архітектурно - будівельного контролю за місцем їх розташування, який не може підмінятися судовим рішенням.

Враховуючи те,що визнання права власності в порядку спадкування на недобудований будинок відповідно до чинного законодавства України неможливо, потрібно визнати правильною практику судів щодо визнання за спадкоємцем майнових прав забудовника, як таких,що входять до складу спадщини.

З позовом про визнання прав та обов'язків забудовника, ОСОБА_1 до суду не зверталась.

Судом встановлено і саме на зазначені обставини, і посилається позивачка та її представники при обґрунтуванні заявлених позовних вимог, що будівництво жилого будинку здійснювалося ОСОБА_5 як забудовником , але при житті він не встиг завершити це будівництво.

Доводи позивачки та її представників про те, що відповідно до Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою КМУ від 17 жовтня 2013 року № 868, документом, що засвідчує прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом індивідуального ( садибного) житлового будинку, садового, дачного будинку, господарської ( присадибної) будівлі та споруди, прибудови до них, побудованих до 05 серпня 1992року,є технічний паспорт( у даному випадку є довідка КП БТІ від 05.03.2015 р.) на об'єкт нерухомого майна, який і свідчить, що спірний будинок прийнятий в експлуатацію, не приймаються судом до уваги з наступних підстав.

З огляду на відсутність акту прийому в експлуатацію жилого будинку, суд вважає, що немає підстав вважати,що спірний жилий будинок був закінчений будівництвом саме до 05 серпня 1992 року. Встановлення судом часу завершення будівництва визначає законодавство, відповідно до якого встановлюється правовий режим нерухомого майна та документи, якими посвідчуються право власності на це майно.

Проаналізувавши встановлені обставини по справі, оцінивши надані сторонами в силу статті 60 ЦПК України докази в їх сукупності, суд приходить до висновку про відсутність законних підстав для задоволення позовних вимог про визнання за ОСОБА_1 права власності на 9/25 частини у спірному жилому будинку.

Керуючись статтями 3, 5, 11,57-61, 209, 212,213, 214, 215 Цивільного процесуального кодексу України, статтями 319, 328, 331 Цивільного кодексу України, суд

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Билбасівської селищної ради Слов'янського району Донецької області, третя особа - ОСОБА_4 про визнання права власності на 9/25 часток будинку АДРЕСА_1

Апеляційна скарга на рішення суду подається Апеляційному суду Запорізької області через Слов'янський міськрайонний суд Донецької області протягом десяти днів з дня його проголошення, а особами, які не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, - протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: О.В. Неженцева