Справа № 351/2075/14-ц
Провадження № 22-ц/779/556/2015
Головуючий у 1 інстанції Собко В.М. В. М.
Суддя-доповідач Ковалюк Я.Ю.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 березня 2015 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Івано-Франківської області в складі:

головуючого Ковалюка Я.Ю.

суддів: Горблянського Р.Й., Матківського Р.Й.

секретаря Петріва Д.Б.

з участю: апелянта ОСОБА_2, позивача ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Снятинського районного суду від 02 грудня 2014 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення боргу,-

в с т а н о в и л а :

Позивач звернувся в суд із зазначеним позовом посилаючись на те, що відповідач позичила у нього грошові кошти в сумі 59487 грн., що підтверджується письмовою розпискою. Дана розписка написана в присутності двох свідків. Востаннє відповідач повернула 22.03.2012 року 700грн., проте всі кошти вона не повернула, сума боргу становить 50872грн., які просив стягнути з відповідачки.

Заочним рішенням Снятинського районного суду від 02 грудня 2014 року позов задоволено. Стягнено з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 93974,91грн. боргу та 509грн. судового збору. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь держави 430,75грн. судового збору.

Ухвалою Снятинського районного суду від 30 січня 2015 року заяву ОСОБА_2 про перегляд заочного рішення залишено без задоволення.

На дане заочне рішення ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якій посилається на порушення судом норм матеріального і процесуального права та невідповідність висновків суду обставинам справи.

Апелянт зазначає, що суд не відклав розгляд справи у разі першої мнеявки відповідача, не повідомив її належним чином про час та місце розгляду справи про що свідчить відсутність в матеріалах справи повідомлення про вручення судової повістки. Це позбавило її права подати заяву про застосування позовної давності, оскільки позивач пред'явив позов із пропуском строку позовної давності.

Апелянт також вказує, що суд вийшов за межі позовних вимог, оскільки позивачем було заявлено позовні вимоги на суму 50872грн., заяви про збільшення позовних вимог не подавав, як цього вимагає чинне законодавство зі сплатою судового збору, однак суд стягнув з неї 93974,91грн. боргу.

З вище наведених підстав просив рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову.

В судовому засіданні апелянт доводи апеляційної скарги підтримала з мотивів поданих у апеляційній скарзі, просила про їх задоволення.

Позивач апеляційну скаргу заперечив, вважає її безпідставною, а рішення суду законним та обґрунтованим, яке просив залишити в силі, відмовивши у задоволенні апеляційної скарги.

Вислухавши доповідача, пояснення учасників процесу, перевіривши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з наступних підстав.

Згідно ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

У відповідності до вимог ч.1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Як вбачається з матеріалів справи, зокрема з розписки, яку судом взято за основу при ухваленні рішення (а.с.3), ОСОБА_2 24.12.2010 року отримала у ОСОБА_3 грошові кошти в сумі 59487 грн. з кінцевим поверненням їх: 38000грн до 31.12.2010 року, 21487грн до 20.01.2011 року. Дана розписка підписана сторонами, а також двома свідками - ОСОБА_4 та ОСОБА_5

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції дійшов висновку про те, що відповідач ОСОБА_2 не виконала взятих на себе зобов'язань щодо своєчасного повернення позики, а тому з неї слід стягнути основну суму боргу, інфляційні витрати, 3% річних від простроченої суми та відсотки на рівні облікової ставки НБУ.

Однак повністю погодитись з таким висновком суду першої інстанції колегія суддів не може.

Звертаючись з позовом про повернення боргу, позивач просив повернути йому 50872грн., вказуючи, що саме такий становить залишок неповернутих відповідачкою коштів. Крім того, матеріалах справи міститься заява ОСОБА_3 (а.с.7), в якій він просить слухати справу у його відсутності, не заперечує проти заочного розгляду, а також при ухваленні рішення просить врахувати вимоги ст. 1048 ЦК України, щодо нарахування процентів на суму боргу та індекс інфляції.

Відповідно до вимог ст. 10 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Згідно ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Посилання апелянта на те, що суд першої інстанції не повідомив її належним чином про час та місце розгляду справи, ухваливши заочне рішення позбавив її права на подання доказів та заперечень, а також заяви про пропуск позивачем строку позовної давності, колегія суддів відхиляє, оскільки в матеріалах справи містяться повідомлення про вручення поштового відправлення (а.с. 8,10), з яких вбачається, що ОСОБА_2 повідомлена про розгляд справи. Проте, жодних заяв чи заперечень не подала. Не спростувала суму заборгованості і в засіданні апеляційної інстанції.

Згідно з вимогами ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Таким чином, зважаючи на викладене вище, та з правового аналізу ст.ст. 625, 1046, 1049, ЦК України, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції зробив правильні розрахунки, нарахувавши до суми основного боргу, яка становить 50872грн. - 17043грн. інфляційних витрат та 5114,25грн. - 3%річних.

Однак суд першої інстанції не звернув увагу на те, що ст. 625 ЦК України не передбачено такий вид стягнень, як відсотки на рівні облікової ставки НБУ та помилково нарахував та стягнув з відповідачки 20945,66грн. зазначених відсотків.

Отже, підсумовуючи наведені обставини, колегія суддів приходить до висновку, що з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 слід стягнути 73029,25грн. боргу за договором позики, що складається: 50872грн. - основного боргу, 17043грн. - інфляційних витрат, 5114,25грн. - 3%річних, а також 509грн. сплаченого судового збору та 221грн. судового збору в дохід держави.

Відповідно до ст. 309 ЦПК України, підставами для зміни чи скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є: неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими; невідповідність висновків суду обставинам справи; порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

За таких підстав, колегія суддів вважає, що заочне рішення суду першої інстанції підлягає зміні.

Керуючись ст.ст. 218, 307, 309, 313, 314, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - задовольнити частково.

Рішення Снятинського районного суду від 02 грудня 2014 року в частині стягнення з ОСОБА_2 заборгованості за договором позики змінити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 50872грн. основного боргу, 17043грн. інфляційних витрат, 5114,25грн. - 3%річних, а всього 73029,25грн. за договором позики, 509грн. сплаченого судового збору, а також 221грн. судового збору в дохід держави.

У стягненні з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 20945,66грн. відсотків на рівні облікової ставки НБУ відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржене в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий Я.Ю. Ковалюк

Судді: Я.Д. Горблянський

Р.Й. Матківський