Справа № 464/3081/14 Головуючий у 1 інстанції: Шашуріна Г.О.
Провадження № 22-ц/783/1025/15 Доповідач в 2-й інстанції: Бакус В. Я.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 лютого 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області у складі:

головуючого: судді Бакуса В.Я.,

суддів: Гірник Т.А., Штефаніци Ю.Г.,

секретаря: Глинського О.А.,

з участю: представника позивача - Головного управління ДФС у Львівській області Лесько Н.Р., відповідача ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою Головного управління Міндоходів у Львівській області (на даний час Головне управління ДФС у Львівській області) на рішення Сихівського районного суду м. Львова від 07 листопада 2014 року у справі за позовом Головного управління Міндоходів у Львівській області до ОСОБА_3 про стягнення безпідставно отриманих коштів, -

встановила:

рішенням Сихівського районного суду м. Львова від 07 листопада 2014 року у задоволені вказаному вище позові відмовлено.

Рішення суду оскаржило Головне управління Міндоходів у Львівській області (на даний час Головне управління ДФС у Львівській області), просить його скасувати й ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити, посилаючись на те, що рішення суду прийняте з порушенням норм матеріального права. Так, апелянт посилаючись на обставини справи зазначає, що відповідач безпідставно отримав 311 974 грн. 04 коп., які, у відповідності до ст. 1212 ЦК України підлягають поверненню відповідачем, як і 24 250 грн. 72 коп., які нараховані як проценти за користування безпідставно набутими коштами.

Заслухавши суддю-доповідача, учасників процесу - представника позивача - Головного управління ДФС у Львівській області Лесько Н.Р. на підтримання апеляційної скарги, відповідача ОСОБА_3 на заперечення апеляційної скарги, вивчивши матеріали та обставини справи, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах позовних вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про часткове задоволення апеляційної скарги з наступних підстав.

Відповідно до ст.213 ЦПК рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтвердженими тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд, зокрема, вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити.

Проте колегія суддів вважає, що зазначеним вимогам рішення суду не відповідає.

Встановлено, що в березні 2014 року Головне управління Міндоходів у Львівській області звернулось до суду з вимогами про стягнення з відповідача 336 224 грн. 76 коп., з яких 311 974 грн. 04 коп. кошти, отримані за рішенням судів, які згодом було скасовані та змінені, а 24 250 грн. 72 коп., проценти за користування безпідставно набутими відповідачем коштами за цими рішеннями.

Свої вимоги позивач обґрунтовує з посиланням на ст.ст. 1212, 1214 ЦК України

З матеріалів справи вбачається, що постановою Львівського окружного адміністративного суду від 30 листопада 2009 року в справі № 2а-1604/09/1370, залишеною без змін ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 25 травня 2010 року, стягнуто з ДПА у Львівській області на користь ОСОБА_3 44 086,00 грн.

Державною податковою адміністрацією, правонаступником якої є Головне управління Міністерства доходів у Львівській області, на користь ОСОБА_3 на виконання вказаного судового рішення було виплачено 43 711,24 грн.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 29 жовтня 2013 року касаційні скарги ДПА України та ДПА у Львівській області задоволено частково, постанову Львівського окружного адміністративного суду від 30 листопада 2009 року та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 25 травня 2010 року скасовано. Ухвалено нове рішення, яким позов ОСОБА_3 до ДПА України, ДПА у Львівській області про стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу задоволено частково. Постановлено стягнути з ДПА у Львівській області на користь позивача середній заробіток в сумі 21 000 грн. Провадження у справі в частині позовних вимог про визнання дій протиправними та стягнення 3 486 грн. середнього заробітку за час затримки виконання судового рішення - закрито. В решті позовних вимог про стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу відмовлено.

Крім того, постановою Львівського окружного адміністративного суду від 29 липня 2011 року в справі № 2а-6566/11/13703, залишеною без змін ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 25 липня 2012 року, стягнуто з ДПА у Львівській області на користь ОСОБА_3 378 817,88 грн.

Державною податковою службою у Львівській області, правонаступником якої є позивач, на користь позивача, на виконання вищезазначеного судового рішення, було виплачено 289 262,80 грн.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 29 жовтня 2013 року касаційну скаргу ДПС України, ДПС у Львівської області задоволено частково, постанову Львівського окружного адміністративного суду від 29 липня 2011 року та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 25 липня 2012 року скасовано, а провадження у справі за позовом ОСОБА_3 до ДПА України, ДПА у Львівській області про визнання протиправним дій, стягнення середнього заробітку - закрито.

Матеріалами справи, зокрема видатковими касовими ордерами та платіжними дорученнями, підтверджується виплата ОСОБА_3 вищезазначених коштів (а.с.20-29, 54-77, 117-130).

Відповідно до частин 1, 2 ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.

Як встановлено судом зазначені суми були виплачені відповідачу позивачем за рішенням судів після набрання ними законної сили, та які згодом були - одне змінене, а друге - скасоване.

Проте під час розгляду справи і вирішення спору по суті районний суд цього не врахував, а питання наявності умов цивільно-правової відповідальності відповідача достатньо не з'ясовував, а тому прийшов до хибного висновку про те, що спірні правовідносини регулюються ст.ст.1212 та 1214 ЦК України.

Вищезазначене свідчить, що відносини сторін випливають із рішень суду, і стосуються повороту виконання рішення суду.

В адміністративному процесі поворот виконання судового рішення регламентується положеннями статті 265 КАС України, відповідно до якої питання про поворот виконання судового рішення вирішує суд апеляційної чи касаційної інстанції, якщо, скасувавши судове рішення (визнавши його не чинним або таким, що втратило законну силу), він закриває провадження у справі, залишає позовну заяву без розгляду або відмовляє у задоволенні адміністративного позову чи задовольняє позовні вимоги у меншому розмірі.

Частиною першою цієї статті передбачено, що суд, ухвалюючи рішення, повинен зобов'язати позивача повернути відповідачеві безпідставно стягнене з нього за скасованим судовим рішенням майно (кошти), або визначити інший спосіб і порядок здійснення повороту виконання.

Якщо питання про поворот виконання судового рішення не було вирішене судом апеляційної чи касаційної інстанції, заява відповідача про поворот виконання розглядається адміністративним судом, у якому знаходиться справа.

Встановлено, що питання про поворот виконання рішення суду Вищим адміністративним судом не вирішувалось, а позивач з такою заявою до суду не звертався.

В своїй постанові від 24 вересня 2014 року, справа № 6-122цс14, Верховний Суд України зазначив, що відповідно до змісту ст. 1212 ЦК України зазначена норма закону застосовується лише в тих випадках, коли безпідставне збагачення однієї особи за рахунок іншої не може бути усунуто з допомогою інших, спеціальних способів захисту.

За таких обставинах рішення районного суду підлягає до скасування з ухваленням нового рішення про відмову у задоволені вимог з підстав, зазначених вище.

Відповідно до ч.2 ст.314 ЦПК України апеляційний суд ухвалює рішення у випадках скасування судового рішення і ухвалення нового або зміни рішення.

Керуючись ст. 303, п. 2 ч. 2 ст. 307, п. 4 ч. 1 ст. 309, ч. 1 ст. 314, ст.ст.313, 317 ЦПК України, колегія суддів,-

вирішила:

апеляційну скаргу Головного управління Міндоходів у Львівській області (на даний час Головне управління ДФС у Львівській області) задовольнити частково.

Рішення Сихівського районного суду м. Львова від 07 листопада 2014 року скасувати й ухвалити нове рішення, яким в задоволені вимог Головного управління Міндоходів у Львівській області відмовити.

Рішення суду набирає законної сили з моменту його проголошення, але може бути оскаржене в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання рішенням законної сили.

Головуючий : Бакус В.Я.

Судді: Гірник Т.А.

Штефаніца Ю.Г.