У Х В А Л А

31 серпня 2015 року м. Київ
Колегія суддів Судової палати у цивільних справах

Верховного Суду України в складі:

Романюка Я.М., Сеніна Ю.Л.,Сімоненко В.М.,
розглянувши заяву ОСОБА_4 про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 10 червня 2015 року в справі за позовом ОСОБА_4 до Міністерства оборони України, Служби безпеки України, Міністерства внутрішніх справ України про відшкодування майнової та моральної шкоди,

встановила:

Ухвалою Солом'янського районного суду м. Києва від 19 лютого 2015 року, залишеною без змін ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 8 квітня 2015 року, позовну заяву ОСОБА_4 повернуто позивачеві, роз'яснено його право звернення до суду за місцезнаходженням майна, щодо якого виник спір.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 10 червня 2015 року касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилено.

У поданій до Верховного Суду України заяві ОСОБА_4 просить задовольнити повністю заяву про перегляд судового рішення та передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції , посилаючись на неоднакове застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм процесуального права - при оскарженні судового рішення, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, а саме статей 110, 114 та 113 ЦПК України.

Перевіривши доводи заяви, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України дійшла висновку про те, що у допуску справи до провадження необхідно відмовити.

У справі, про перегляд якої подано заяву, суд касаційної інстанції погоджуючись з ухвалами судів першої та апеляційної інстанцій, виходив із того, що спір виник з приводу завдання шкоди нерухомому майну позивача, яке не знаходиться на території Солом'янського району м. Києва, суди правильно відповідно до пункту 4 частини третьої статті 121 ЦПК України повернули позовну заяву позивачеві для подачі до належного суду, посилання позивача на те, що на пред'явлений позов поширюється правила загальної територіальної підсудності ( частина друга статті 109, частини шоста та чотирнадцята статті 110, частина перша статті 113 ЦПК України), є безпідставними, так як позивач має право подання позову на вибір між кількома судами у випадку, передбачених законом, але за винятком правила про виключну підсудність.

У наданій для порівняння ухвалі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 20 березня 2013 року суд касаційної інстанції, виходив із того, що ДП «Донецька залізниця» просить стягнути з ОСОБА_3 12 073, 90 грн., витрачених на будівництво спірного нерухомого майна, яке було знищено в 2010 році, тобто між сторонами виникли правовідносини з приводу відшкодування шкоди, а тому суди відмовляючи у позові у порушення статей 213, 214 ЦПК України не визначились із характером спірних правовідносин між сторонами, не звернули увагу на підстави позову, не встановили обставини, що входять до предмета доказування, не застосували норму матеріального права, яка їх регулює та помилково застосували до спірних правовідносин положення статті 388 ЦК України, окрім того, із рішення суду першої інстанції випливає, що ОСОБА_4 брав участь у справі як відповідач, проте щодо нього рішення судом не ухвалено.

Порівняння вищенаведеного судового рішення із судовим рішенням, про перегляд якого подану заяву, не дає підстав для висновку про те, що суд касаційної інстанції неоднаково застосував одні й ті самі норми процесуального права.

Керуючись статтею 360 ЦПК України, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України

у х в а л и л а:

У допуску до провадження Верховного Суду України справи за позовом ОСОБА_4 до Міністерства оборони України, Служби безпеки України, Міністерства внутрішніх справ України про відшкодування майнової та моральної шкоди за заявою ОСОБА_4 про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 10 червня 2015 року відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: Я.М. Романюк

Ю.Л. Сенін

В.М. Сімоненко