Справа № 654/92/15-ц
Провадження №2/654/233/2015
ЗАОЧНЕ Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
13 лютого 2015 року Голопристанський районний суд Херсонської області в складі:
головуючого судді - Сіянко В.М.
при секретарі - Сидоркіній І.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Гола Пристань Херсонської області в порядку заочного розгляду справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення від права на спадкування та отримання державної грошової допомоги, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, Головне управління МВС України в Київській області, -
Позивачка звернулася з позовом до ОСОБА_2 про усунення останнього від права спадкування та від отримання державної грошової допомоги, пов'язаної зі смертю спадкодавця ОСОБА_3 В процесі розгляду справи позивачкою було залишено без розгляду позов в частині вимоги про усунення відповідача від права спадкування. В обґрунтування позовних вимог позивачка посилалась на те, що в період її перебування у шлюбі з ОСОБА_2., народився син - ОСОБА_3 У 1988 році на підставі рішення суду шлюб було розірвано. Після розірвання шлюбу відповідач припинив спілкування з сином, не приймав жодної участі у його вихованні, утриманні, матеріальну допомогу не надавав, не цікавився його життям, здоров'ям, духовним та моральним розвитком. З 09.03.2012 року син позивачки проходив службу в органах внутрішніх справ України, та наказом ГУМВС України в Київській області від 01.07.2014 року №577о/с ОСОБА_3 призначений на посаду старшого інспектора батальйону патрульної служби міліції особливого призначення «Миротворець» ГУМВС України в Київській області. З 11.07.2014 по ІНФОРМАЦІЯ_1 знаходився у відрядженні для несення служби з охорони громадського порядку в районах проведення антитерористичної операції на території Луганської та Донецької областей. ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 загинув під м.Іловайськ Донецької області. З 1988р. уся турбота про дитину була покладена на позивачку. Отже, відповідач ухилявся від виконання свого обов'язку щодо утримання сина. Правовим наслідком невиконання батьком свого обов'язку з утримання своєї дитини є позбавлення судом батька права на спадкування за своєю померлою дитиною. З цього закономірним є позбавлення батька усіх майнових прав щодо майна дитини, зокрема, щодо отримання батьками грошової допомоги у зв'язку з загибеллю військовослужбовця. У зв'язку із викладеним, позивач просить суд застосувати аналогію закону із положеннями ст.1224 ЦК України, вирішити спір на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства, та усунути ОСОБА_2 від права на отримання державної грошової допомоги, пов'язаної з загибеллю працівника міліції ОСОБА_3
Позивачка ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_4 в судовому засіданні позовні вимоги повністю підтримали, надали пояснення аналогічні викладеним у позовній заяві, наполягали на задоволенні позову.
Відповідач в судове засідання не з'явився, причини неявки суду не повідомив. Про час та місце розгляду справи повідомлений.
За наявності матеріалів у справі, суд вважає можливим розглянути позов у відсутності відповідача та за згодою позивача ухвалити рішення при заочному розгляді справи, що відповідає ст. 224 ЦПК України.
Представник третьої особи - ГУ МВС України в Київській області, повідомлений судом належним чином про час та місце розгляду справи, у судове засідання не з'явився, надав суду заперечення проти позову, та просив розглядати справу за відсутності представника ГУМВС України в Київській області. Заперечення обґрунтовані тим, що відповідно до Порядку та умов виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті) або інвалідності працівника міліції, податкової міліції, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.05.2007 року №707, одноразова грошова допомога виплачується у разі загибелі (смерті) працівника міліції, податкової міліції під час виконання ним служби обов'язків, пов'язаних з безпосередньою участю в охороні громадського порядку та боротьбі із злочинністю. Грошова допомога виплачується членам сім'ї загиблого (померлого), а в разі їх відсутності - його батькам та утриманцям у розмірі десятирічного грошового забезпечення. Згідно свідоцтва про народження ОСОБА_3 його батьком є ОСОБА_2, який на даний час не позбавлений батьківських прав, тому мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою.
Вислухавши пояснення позивачки, її представника та свідків, вивчивши матеріали справи, дослідивши письмові докази та проаналізувавши законодавство, що регулює спірні правовідносини, суд приходить до наступних висновків.
Відповідно до ч.3 ст.10 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
На підставі ст.57 Цивільного процесуального кодексу України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів.
Згідно ст.60 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.
Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини.
Як вбачається з матеріалів справи ОСОБА_2 та ОСОБА_1 уклали шлюб 14.06.1986р.(а.с. 11). Відповідно до рішення Суворовського районного суду м.Херсон від 06.11.1988 року по цивільній справі №2-1068 та свідоцтва про розірвання шлюбу, серії НОМЕР_1, виданого 02.09.1993 року Суворовським відділом ЗАГС м.Херсон, шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 розірвано (а.с.12,13).
Згідно свідоцтва про народження, серії НОМЕР_2, ОСОБА_3 народився ІНФОРМАЦІЯ_2, батьком зазначений - ОСОБА_2, матір'ю - ОСОБА_1 (а.с.14).
Отже, позивач та відповідач є батьками ОСОБА_3, який народився під час перебування останніх у зареєстрованому шлюбі.
Згідно довідки ГУМВС України в Київській області молодший лейтенант міліції ОСОБА_3 проходив службу в органах внутрішніх справ з 09.03.2012 року по ІНФОРМАЦІЯ_1. 25.06.2014 року наказом ГУМВС України в Херсонській області від 01.07.2014 року №577о/с призначений на посаду старшого інспектора батальйону патрульної служби міліції особливого призначення «Миротворець» ГУМВС України в Київській області. З 11.07.2014 року по ІНФОРМАЦІЯ_1 знаходився у відрядженні для несення служби з охорони громадського порядку в районах проведення антитерористичної операції на території Луганської та Донецької областей. ІНФОРМАЦІЯ_1 загинув під м.Іловайськ Донецької області (а.с. 16).
Відповідно до свідоцтва про смерть, серії НОМЕР_3, виданого 01 жовтня 2014 року, ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 у віці 27 років (а.с.15).
Правовідносини з приводу соціальних гарантій членів сімей працівника міліції, який перебував на службі в органах внутрішніх справ, під час виконання ним службових обов'язків по охороні громадського порядку та боротьбі із злочинністю, у випадку його загибелі, врегульовані Законом України «Про міліцію», Порядком та умовами виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті) або інвалідності працівника міліції, податкової міліції, затвердженим постановою Кабінету міністрів України від 12 травня 2007 р. № 707.
За змістом ст. 23 Закону України «Про міліцію» у разі загибелі (смерті) працівника міліції, який перебував на службі в органах внутрішніх справ, під час виконання ним службових обов'язків по охороні громадського порядку та боротьбі із злочинністю сім'ї загиблого (померлого), а в разі її відсутності його батькам та утриманцям виплачується одноразова грошова допомога в розмірі десятирічного грошового забезпечення загиблого (померлого) за останньою посадою в порядку та на умовах, визначених Кабінетом Міністрів України.
Згідно Порядку та умов виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті) або інвалідності працівника міліції, податкової міліції одноразова грошова допомога (далі - грошова допомога) виплачується у разі загибелі (смерті) працівника міліції, податкової міліції під час виконання ним службових обов'язків, пов'язаних з безпосередньою участю в охороні громадського порядку та боротьбі із злочинністю. Грошова допомога виплачується членам сім'ї загиблого (померлого), а в разі їх відсутності - його батькам та утриманцям у розмірі десятирічного грошового забезпечення.
Відповідно до вказаного Порядку працівник міліції, податкової міліції, у разі його загибелі (смерті) члени його сім'ї, а в разі їх відсутності - його батьки та утриманці можуть пред'явити МВС та ДПА вимоги щодо виплати грошової допомоги протягом трьох років з дня настання події, що дає право на отримання такої допомоги.
За таких обставин, суд приходить до висновків, що ОСОБА_3 під час загибелі знаходився у відрядженні для несення служби з охорони громадського порядку в районах проведення антитерористичної операції на території Луганської та Донецької областей. Загибель ОСОБА_3 за таких обставин виступає юридичним фактом виникнення права на отримання одноразової грошової допомоги в розмірі десятирічного грошового забезпечення загиблого (померлого) за останньою посадою.
З огляду на те, що ОСОБА_3 одружений не був, осіб, які б перебували на його утриманні судом не встановлено, право на отримання одноразової грошової допомоги за законом мають його батьки - ОСОБА_1 (мати) та ОСОБА_2 (батько).
У процесі судового розгляду були допитані свідки.
Так, допитаний у судовому засіданні у якості свідка ОСОБА_5 пояснив суду, що з позивачкою перебував у шлюбі з 2000 року по 2007 рік, спільно виховували її дитину від першого шлюбу - ОСОБА_3, за весь цей час жодного разу не бачив батька ОСОБА_3, він з дитиною не спілкувався, жодної матеріальної допомоги не надавав, вихованням та утриманням дитини займалась його мати ОСОБА_1
Допитана у судовому засіданні ОСОБА_7 пояснила суду, що була класним керівником ОСОБА_3 з 5 по 11 класи. За час навчання ОСОБА_3 в школі батько дитини жодного разу не відвідував школу, не цікавився навчальним процесом та розвитком дитини, зі слів ОСОБА_3 - в нього батька не було.
Допитаний свідок ОСОБА_8 пояснив суду, що спілкувався з ОСОБА_3 з 1995 року, завжди вважав, що ОСОБА_5 (вітчим) є батьком ОСОБА_3. Справжнього батька ніколи не бачив і не чув про нього. Про свого батька ОСОБА_3 жодного разу не розповідав.
У суду немає підстав ставити під сумнів достовірність і правдивість фактів, повідомлених свідками. Дані про їхню заінтересованість в результаті розгляду справи відсутні, їх показання об'єктивно підтверджуються і не суперечать іншим зібраним у справі доказам.
Відповідно до ст.141 Сімейного кодексу України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини.
Згідно ст.180 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.
За ч.1 ст.199 Сімейного кодексу України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов'язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу.
Таким чином, судом встановлено, що ОСОБА_2 не спілкувався із ОСОБА_3, матеріальної допомоги на його утримання не надавав, участі у вихованні не приймав, а загалом ухилявся від виконання свого обов'язку щодо утримання свого сина.
Вирішуючи питання усунення відповідача від права на отримання державної грошової допомоги, пов'язаної із загибеллю працівника міліції ОСОБА_3, суд виходить з наступного.
У національному законодавстві України відсутня регламентація питання усунення від права на отримання державної грошової допомоги, пов'язаної із загибеллю працівника міліції.
Частиною 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод від 04 листопада 1950 року, яка набрала чинності для України з 11 вересня 1997 року та відповідно до ст.9 Конституції України є частиною національного законодавства України, передбачено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку належним і безстороннім судом.
З рішення Європейського Суду з прав людини по справі «Наталія Михайленко проти України» вбачається, що порушенням Конвенції в аспекті гарантування права на справедливий суд є незабезпечення доступу до суду та відсутність ефективного юридичного захисту порушеного права.
Аналізуючи зібрані у справі докази, виходячи зі змісту спірних правовідносин, суд приходить до висновку, що спір повинен бути вирішений за аналогією закону, враховуючи при цьому загальні принципи регулювання цивільних правовідносин.
За ч.1 ст.8 Цивільного кодексу України, якщо цивільні відносини не врегульовані цим Кодексом, іншими актами цивільного законодавства або договором, вони регулюються тими правовими нормами цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, що регулюють подібні за змістом цивільні відносини (аналогія закону).
За змістом ч.1 ст.9 Цивільного кодексу України положення Цивільного кодексу України застосовуються до врегулювання відносин, які виникають у сферах використання природних ресурсів та охорони довкілля, а також до трудових та сімейних відносин, якщо вони не врегульовані іншими актами законодавства.
Цивільні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності (ст.3 Цивільного кодексу України).
Аналіз норм Закону України «Про міліцію», Порядку та умов виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті) або інвалідності працівника міліції, податкової міліції, затвердженого постановою Кабінету міністрів України від 12 травня 2007 р. № 707, Сімейного кодексу України, Цивільного кодексу України дає підстави суду зробити висновок, що найбільш подібними за змістом до відносин щодо отримання одноразової державної грошової допомоги у зв'язку з загибеллю працівника міліції є відносини з приводу усунення від права на спадкування, регламентовані ст.1224 Цивільного кодексу України.
Так, за вимогами абз.2 ч.3 ст.1224 Цивільного кодексу України не мають права на спадкування за законом батьки (усиновлювачі) та повнолітні діти (усиновлені), а також інші особи, які ухилялися від виконання обов'язку щодо утримання спадкодавця, якщо ця обставина встановлена судом.
Такий висновок обґрунтовується наступним.
Виникнення спадкових правовідносин та відносин щодо забезпечення членів сімей загиблих працівників міліції мають єдину підставу - смерть людини.
Зміст цих правовідносин характеризуються з одного боку правом спадкоємців та членів сімей загиблих на отримання певних матеріальних вигод, і з іншого, кореспондуючим обов'язком попередньої турботи та емоційним зв'язком щодо померлого. Обов'язок батьків щодо утримання своїх дітей передбачений нормами Сімейного кодексу України та загальноприйнятними нормами моралі.
Суб'єктний склад відносин, що аналізується, теж подібний. Так, в цих правовідносинах до суб'єктного складу відносяться, зокрема, батьки, члени сім'ї.
На підставі цього, суд вважає за можливе застосувати за аналогією закону до спірних відносин положення абз.2 ч.3 ст.1224 Цивільного кодексу України і, враховуючи те, що відповідач ухилявся від виконання свого обов'язку щодо утримання свого сина ОСОБА_3, усунути ОСОБА_2 від права на отримання державної грошової допомоги, пов'язаної із загибеллю працівника міліції.
Таким чином, у зв'язку із викладеним, аналізуючи зібрані у справі докази та вимоги чинного законодавства, приймаючи до уваги положення ст.11 Цивільного процесуального кодексу України щодо розгляду справ в межах заявлених позовних вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги ґрунтуються на законі, підтверджуються зібраними у справі доказами та не порушують прав та інтересів третіх осіб, тому позов є обґрунтованим і підлягає задоволенню.
Так як позивач у позовній заяві не просив стягувати з відповідача сплачений ним при подачі позовної заяви до суду судовий збір, тому суд вважає за необхідне не стягувати з відповідача на користь позивача судові витрати.
На підставі викладеного, керуючись ст.23 Закону України «Про міліцію», Порядком та умовами виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті) або інвалідності працівника міліції, податкової міліції, затвердженими постановою Кабінету міністрів України від 12 травня 2007 р. № 707, ст.ст.141, 180, 199 Сімейного кодексу України, ст.ст.3, 8, 9, 1224 ЦК України, ст.ст.10, 11, 59, 60, 88, 209, 214, 215 ЦПК України, суд -
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення від права на отримання державної грошової допомоги, задовольнити повністю.
Усунути ОСОБА_2 від права на отримання державної грошової допомоги, пов'язаної із загибеллю працівника міліції ОСОБА_3.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом 10 днів з дня отримання копії рішення.
Рішення суду може бути оскаржене до Апеляційного суду Херсонської області через Голопристанський районний суд шляхом подачі апеляції протягом десяти днів з дня проголошення рішення, а особами, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, протягом десяти днів з дня отримання рішення.

Суддя В. М. Сіянко