Справа №589/661/15-ц Головуючий у суді у 1 інстанції - Сінгур В. О.
Номер провадження 22-ц/788/1048/15 Суддя-доповідач - Бойко В. Б.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 серпня 2015 року м.Суми

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Сумської області в складі:

головуючого-судді - Бойка В. Б.,

суддів - Кононенко О. Ю. , Семеній Л. І.

за участю секретаря судового засідання -

Кияненко Н,М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні апеляційного суду справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Шосткинського міськрайонного суду Сумської області від 07 квітня 2015 року в цивільній справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3, третя особа : виконавчий комітет Шосткинської міської ради про стягнення аліментів та надання дозволу на оформлення документів та на виїзд дитини за кордон без згоди батька

та за зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про виключення запису як батька з актового запису про народження дитини,

В С Т А Н О В И Л А :

В лютому 2015 року ОСОБА_4 звернулась до Шосткинського міськрайонного суду Сумської області з даним позовом, свої вимоги мотивувала тим, що вони з відповідачем мають спільну дитину - доньку ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, яка знаходиться в неї на утриманні. Оскільки відповідач не надає матеріальну допомогу на утримання дитини та не бере участь в її вихованні, позивач просила стягнути з нього аліменти в розмірі 1/4 частини від усіх його доходів, але не менше 30% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку.

Окрім того, просила надати дозвіл на виготовлення та оформлення проїзних документів для виїзду з України, а також надати дозвіл на виїзд дитини за кордон без згоди батька.

Будучи незгодним з первісним позовом, ОСОБА_3 звернувся до суду з зустрічним позовом, в яком просив виключити відомості про нього, як батька ОСОБА_2, з актового запису про народження дитини.

Рішенням Шосткинського міськрайонного суду Сумської області від 07 квітня 2015 року позовні вимоги ОСОБА_4 задоволено. Стягнуто зі ОСОБА_3 на її користь аліменти на утримання доньки ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, у розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку.

Допущено негайне виконання рішення суду у межах платежу аліментів за 1 місяць.

Надано ОСОБА_4 дозвіл на виготовлення та оформлення проїзних документів, а також на виїзд доньки з України без згоди батька до досягнення дитиною 14-річного віку - до ІНФОРМАЦІЯ_4.

В задоволенні зустрічного позову ОСОБА_3 відмовлено за необґрунтованістю.

Вирішено питання судових витрат.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3, посилаючись на незаконність і необґрунтованість рішення суду першої інстанції, порушення судом норм матеріального і процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове про відмову в задоволенні первісного позову та про задоволення його зустрічного позову про оспорювання батьківства.

Вважає, судом першої інстанції при визначенні розміру присуджених до стягнення аліментів не враховано, що апелянту встановлено статус учасника ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС 2 категорії, він має незадовільний стан здоров'я і на даний час знаходиться на пенсії. Зазначає також, що ОСОБА_4 не довела обставин, на які вона посилається в своєму позові, відповідач жодним чином не обмежував можливість виїзду дитини за кордон, позивачка з цього приводу до нього не зверталася.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, заперечення ОСОБА_4 проти скарги, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність й обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню виходячи з наступного.

У відповідності до приписів ст. 213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам оскаржуване рішення суду відповідає не в повній мірі.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, сторони з 09 березня 1986 року перебували з зареєстрованому шлюбі, від якого мають доньку - ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, шлюб розірвано в судовому порядку 14 березня 2014 року ( а.с. 4-5 ).

Після розірвання шлюбу донька залишилась проживати разом з матір'ю та знаходиться в неї на утриманні ( а.с. 6 ).

Згідно з ч.ч. 1-2 ст. 136 СК України, особа, яка записана батьком дитини відповідно до статей 122, 124, 126 і 127 цього Кодексу, має право оспорити своє батьківство, пред'явивши позов про виключення запису про нього як батька з актового запису про народження дитини.

У разі доведення відсутності кровного споріднення між особою, яка записана батьком, та дитиною суд постановляє рішення про виключення відомостей про особу як батька дитини з актового запису про її народження.

В п. 11 постанови Пленуму Верховного Суду України « Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів » від 15 травня 2006 року №3 роз'яснено, що предметом доказування в таких справах є відсутність кровного споріднення між особою, записаною батьком, і дитиною. У разі доведеності цієї обставини суд постановляє рішення про виключення оспорених відомостей з актового запису про народження дитини.

Частиною 1 ст. 143 ЦПК України встановлено, що для з'ясування обставин, що мають значення для справи і потребують спеціальних знань у галузі науки, мистецтва, техніки, ремесла тощо, суд призначає експертизу за заявою осіб, які беруть участь у справі.

За клопотанням ОСОБА_3, ухвалою апеляційного суду Сумської області від 21.05.2015 року по даній справі призначалась судово-медичну експертизу спірного батьківства ( а.с. 72 ). Задовольняючи вказане клопотання, колегія суддів виходила з того, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, його завданнями є справедливий та неупереджений розгляд і вирішення цивільних справ.

Зокрема, відповідно до ч. 2 ст. 303 ЦПК України, апеляційний суд досліджує докази, які судом першої інстанції були досліджені з порушенням встановленого порядку або в дослідженні яких було неправомірно відмовлено, а також нові докази, неподання яких до суду першої інстанції було зумовлено поважними причинами.

Частиною 4 статті 10 ЦПК передбачено, що суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи : роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

З матеріалів справи вбачалося, що за клопотанням відповідача про призначення судово-медичної експертизи спірного батьківства ( а.с. 18-19 ) жодного процесуального рішення судом першої інстанції прийнято не було.

Проте, з висновку експерта відділення судово-медичної генетичної ідентифікації №217, від 05 серпня 2015 року ( а.с. 79-82) слідує, що вірогідність підтвердження біологічного батьківства ОСОБА_3 відносно ОСОБА_2 складає величину не менш ніж 99,99%, біологічне ОСОБА_3 відносно ОСОБА_2 практично встановлено.

25.08.2015 року, після ознайомлення з висновком експертизи, апелянт надав заяву про розгляд справи у його відсутність.

Таким чином, враховуючи те, що ОСОБА_3 не надано доказів на підтвердження відсутності кровного споріднення між ним та донькою - ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, дитина народжена під час перебування сторін у шлюбі, батьківство відповідача підтверджено і висновком експерта, недовіряти якому немає підстав, колегія суддів прийшла до висновку про відсутність підстави для виключення відомостей про ОСОБА_3, як про батька, з актового запису про народження доньки та про задоволення апеляційної скарги у цій частині.

У відповідності до ст. 180 та ч. 3 ст. 181 СК України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Статтею 182 СК України встановлено, при визначенні розміру аліментів суд враховує :

1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини;

2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів;

3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина;

4) інші обставини, що мають істотне значення.

Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу.

Задовольняючи позовні вимоги в частині стягнення з ОСОБА_3 аліментів на утримання доньки, суд першої інстанції виходив з того, що він матеріальної допомоги не надає, а аліменти в розмірі 1/4 від його доходу відповідають матеріальному положенню відповідача.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, оскільки він відповідає обставинам справи та вимогам закону.

Твердження апелянта щодо призначення йому пенсію за віком, як учаснику ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС та щодо відсутності іншого постійного заробітку не заслуговують на увагу, оскільки обов'язок відповідача утримувати доньку до досягнення нею повноліття, не залежить він працевлаштування, наявності постійного заробітку чи розміру його доходу.

Окрім того, відповідачем, всупереч вимогам ст.ст. 10, 60 ЦПК України, не надано суду переконливих, належних та допустимих доказів на підтвердження того, що він не в змозі виплачувати аліменти на утримання дитини у визначено судом розмірі.

З урахуванням викладеного, колегія суддів прийшла до висновку, що визначений судом розмір аліментів, є співмірним з майновим станом сторін, не ставить відповідача в тяжкий матеріальний стан, а обставин, які б відповідно до положень СК України могли б стати підставою для зменшення розміру аліментів, по справі не встановлено.

Разом з тим, колегія суддів не може погодитися з висновками суду першої інстанції щодо можливості надання дозволу на виготовлення проїзного документу для неповнолітньої доньки та щодо надання дозволу на її виїзд до країн Європи та РФ без згоди батька та супроводу батька до досягнення дитиною 14-річного віку.

Зокрема, відповідно до ч. 3 ст. 313 ЦК України, право фізичної особи, яка не досягла шістнадцяти років, на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними.

Частиною 1 ст. 11 ЦПК України встановлено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

З позовної заяви вбачається, що ОСОБА_4 свої вимоги щодо надання дозволу без згоди батька на оформлення проїзних документів та на виїзд дитини до країн Європи та РФ строком до 19 травня 2020 року, мотивувала бажанням періодично під час канікул вивозити доньку до країн Європи на оздоровлення та в гості до своєї сестри в РФ, проте відповідач відмовляється від надання нотаріально посвідченого дозволу.

У відповідності до приписів ст.ст. 10, 57 та 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів.

На підтвердження цієї частини вимог, ОСОБА_4 посилається лише на довідку Шосткинської дитячої лікарні від 04 лютого 2015 року ( а.с. 7 ), однак зі змісту цього письмового доказу не слідує, що донька сторін потребує виїзду на лікування або оздоровлення за межі України.

Інших доказів з цього приводу позивачка не надала.

Окрім того, позивачем, в порушення вищенаведених норм, не надано доказів і на підтвердження того, що вона взагалі зверталася до відповідача з проханням надати дозвіл на виїзд дитини за кордон та того, що між ними з цього приводу виник спір.

Натомість, ОСОБА_3 в апеляційній скарзі зазначає, що жодного разу ОСОБА_4 не просила в нього дозволу на оформлення проїзних документів та на виїзд дитини за кордон. Ці доводи апелянта матеріалами справи не спростовуються.

Справа була вирішена в одному судовому засіданні ( а.с. 32 ), а рішення суду фактично ґрунтується лише на наявних у справі письмових доказах. Пояснення ж самої позивачки не є доказом у розумінні ст. 57 ЦПК України.

Відповідно до ст.ст. 141-142, 150 та 153 СК України, мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Діти мають рівні права та обов'язки щодо батьків, незалежно від того, чи перебувати їхні батьки у шлюбі між собою. Батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування, зокрема якщо хтось із них перебуває у надзвичайній ситуації (лікарні, місці затримання та позбавлення волі тощо).

Згідно з ст, 2 Закону України « Про порядок виїзду з України і в'їзду з Україну громадян України » ( далі - Закон ) документами, що дають право на виїзд з України та посвідчують особу громадянина України під час перебування за її межами, є паспорт громадянина України для виїзду за кордон, проїзний документ дитини.

Відповідно до ст. 4 Закону, оформлення проїзного документа дитини провадиться на підставі нотаріально засвідченого клопотання батьків. За відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду.

Пунктом 4 Правил перетинання державного кордону громадянами України, що затверджені постановою Кабінету Міністрів України №57 від 27.01.1995 р. встановлено, що виїзд за кордон громадян, які не досягли 16-річного віку, здійснюється у супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків або за рішенням суд.

Згідно з п. 5 цих Правил, виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі осіб, які уповноважені обома батьками, здійснюється за нотаріально посвідченою згодою обох батьків із зазначенням держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі. Тобто, позивачем повинно бути вказано іноземну державу, куди мають намір виїхати один з батьків разом з дитиною, що не досягла 16 років, а також зазначено про разову часову тривалість перебування у цій державі дитини.

Отже, мова може йти про разовий виїзд дитини за кордон, а не про неодноразові виїзди, оскільки для кожного випадку виїзду за кордон необхідні нотаріально посвідчена згода другого з батьків або ж рішення суду про надання дозволу на тимчасовий виїзд за межі України.

Оскаржуваним рішенням суду надано дозвіл на виїзд дитини за кордон без згоди батька на період від дати набрання рішенням суду законної сили та до 15.05.2020 року, тобто майже на 5 років наперед. При виконанні такого рішення суду, ОСОБА_4 фактично отримала б можливість змінити місце проживання дитини без згоди її батька та без наявності відповідного судового рішення, а також без з»ясування думки з цього приводу органу опіки та піклування.

Як у позовній заяві, так і у суду апеляційної інстанції, ОСОБА_4 вказала про можливість виїзду дитини до родичів позивачки у РФ.

Таким чином, при вирішенні спору в цій частині вимог, судом першої інстанції не взято до уваги те, що надання дозволу на виїзд дитини за кордон до 15.05.2020 року без згоди батька, не забезпечить справедливого балансу між інтересами усіх причетних осіб, в тому числі і найкращих інтересів дитини, яка має право на спілкування зі своїм батьком, та суперечитиме положенням вищенаведених норм СК України, які визначають рівність прав та обов'язків батьків відносно виховання дитини, позбавить батька дитини, можливості брати участь у її вихованні та спілкування з нею, що може, у подальшому, призвести до серйозного розриву сімейних зв'язків між відповідачем та його донькою.

Згідно ч. 1 ст. 309 ЦПК України, підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є : неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими; невідповідність висновків суду обставинам справи; порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

З урахуванням викладеного, колегія суддів дійшла до висновку, що рішення суду в частині вирішення позовних вимог ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про надання дозволу на оформлення документів та на виїзд дитини за кордон без згоди батька, згідно з пунктами 2) та 4) ч. 1 ст. 309 ЦПК України, підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позову.

Окрім того, відповідно до ч. 5 ст. 88 ЦПК України, якщо суд апеляційної, касаційної інстанції чи Верховний Суд України, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Враховуючи те, що в задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 немайнового характеру, які були оплачені нею судовим збором в сумі 243 грн. 60 коп. відмовлено, тому вказана сума не підлягає стягненню з відповідача.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 313-316 ЦПК України, колегія суддів -

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Шосткинського міськрайонного суду Сумської області від 07 квітня 2015 року в частині вирішення позовних вимог ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про надання дозволу на оформлення документів та на виїзд дитини за кордон без згоди батька скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову.

В іншій частині рішення залишити без змін.

Рішення апеляційного суду набрало законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржено в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий -

Судді -