АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
25 лютого 2015 року Колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва

в складі: судді-доповідача Стрижеуса А.М.,
суддів: Антоненко Н.О., Шкоріної О.І.

при секретарі: Басюк Ю.В.

за участю: представника позивача ОСОБА_1

представника відповідача Станько Н.М.

представника третьої особи Булки А.Є.

розглянувши цивільну справу за апеляційною скаргою позивача ОСОБА_2 на рішення Оболонського районного суду м. Києва від 11 грудня 2014 року в справі за позовом ОСОБА_2 до Комунального підприємства «Житлосервіс Оболонь» Оболонського району м. Києва, третя особа: ОСОБА_3 про поновлення на роботі і оплату за час вимушеного прогулу, -

В С Т А Н О В И Л А:
Справа №756/15003/2014
№ апеляційного провадження:22-ц-796/1759/2015
Головуючий у суді першої інстанції: Диба О.В.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Стрижеус А.М.
Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про поновлення на роботі і оплату за час вимушеного прогулу.
В обґрунтування позовних вимог позивача посилався на те, що він працював головним інженером в ЖЕК №508 КП «Житлосервіс «Оболонь» Оболонського району м. Києва з 02 листопада 2011 року. Відповідно до наказу №33/4 від 26 березня 2014 року його було звільнено із займаної посади у зв`язку з призовом на військову службу. Не погоджуючись з таким рішенням відповідача, він звернувся до відповідача з заявою про скасування вказаного вище наказу як такого, що суперечить вимогам чинного законодавства України. Даний наказ відповідачем було скасовано та увільнено його від роботи на період військової служби.
Зазначав, що відповідач вводив його в оману, оскільки повідомив позивачу, що на його місце необхідно брати іншого працівника, а тому запропонував йому переписати заяву про звільнення у зв`язку з призовом на військову службу на заяву про звільнення за власним бажанням.
Відповідно до наказу №68/к від 04 липня 2014 року його було звільнено за власним бажанням.
Вважає дії відповідача про його звільнення незаконними та посилається на п.3 ст.36 Кодексу законів про працю України із змінами, внесеними 20 травня 2014 року, відповідно до якого передбачено, що призов або вступ працівника або власника - фізичної особи на військову службу, направлення на альтернативну (невійськову службу), крім призову працівника на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, але не більше одного року та на ч.3 ст.119 Кодексу законів про працю України із змінами, внесеними 20 травня 2014 року, відповідно до якої передбачено, що за працівниками, призваними на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, але не більше одного року, зберігаються місце роботи, посада і компенсується із бюджету середній заробіток на підприємстві, в установі, організації, в яких вони працювали на час призову, незалежно від підпорядкування та форми власності. Виплата таких компенсацій із бюджету в межах середнього заробітку проводиться за рахунок коштів Державного бюджету України в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.
Таким чином позивач вважає, що всі працівники, які були звільнені на підставі п.3 ст.36 Кодексу законів про працю України у зв`язку із призовом на військову службу під час мобілізації, мають бути поновлені роботодавцем на роботі. Однак відповідач зазначені вимоги Закону не виконав, а ввівши позивача в оману запропонував написати йому заяву на звільнення за власним бажанням.
Оскільки дії відповідача позивач вважає протиправним та такими, що суперечать вимогам чинного законодавства України, просить суд поновити його на посаді головного інженера Комунального підприємства «Житлосервіс «Оболонь» Оболонськогол району м. Києва та стягнути з відповідача на користь позивача середній заробіток за час вимушеного прогулу з 07 липня 2014 року до дня поновлення на роботі.

В судовому засіданні представник позивача Шевчук М.П., який діє на підставі довіреності в інтересах ОСОБА_2 , підтримав доводи апеляційної скарги.

Представник відповідача ОСОБА_4 та третьої особи ОСОБА_5 проти доводів апеляційної скарги заперечували, посилаючись на законність та обґрунтованість рішення суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 303 ЦПК України, під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.
Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши обґрунтованість та законність оскаржуваного рішення в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вона не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як убачається з матеріалів справи та встановлено судом, 02 листопада 2011 року позивача було прийнято на посаду головного інженера ЖЕК-508 КП «Житлосервіс «Оболонь» Оболонського району м. Києва.
Наказом №33/к від 26 березня 2014 року позивача з 18 березня 2014 року звільнено у зв`язку з призовом на військову службу до Збройних Сил України на підставі п.3 ст.36 КЗпП України.
З довідки Оболонського районного в м. Києві військового комісаріату №962 від 26 червня 2014 року вбачається, що позивач був призваний на військову службу до Збройних Сил України (а.с.5 зворот).

26 червня 2014 року позивач звернувся до відповідача із заявою про скасування вказаного вище наказу про його звільнення з 18 березня 2014 року (а.с.5).
Наказом №63/к від 26 червня 2014 року було скасовано зазначений вище наказ №33/к від 26 березня 2014 року про звільнення позивача та увільнено останнього з 19 березня 2014 року від роботи на період проходження військової служби у зв`язку з мобілізацією на особливий період із збереженням місця роботи і середнього заробітку на період служби, але не більше року (а.с.6).
03 липня 2014 року позивач звернувся до відповідача із заявою про звільнення за власним бажанням 07 липня 2014 року (а.с.8).
Відповідно до наказу №68/к від 04 липня 2014 року позивача було звільнено із займаної посади головного інженера ЖЕК-508, 07 липня 2014 року за власним бажанням, ст.38 КЗпП України (а.с.7).
Статтею 38 КЗпП України передбачено можливість розірвання трудового договору, укладеного на невизначений строк, з ініціативи працівника.
Чинне законодавство України не містить обмежень щодо звільнення працівника за власним бажанням.

Згідно із ст. 43 Конституції України використання примусової праці забороняється.

За таких обставин, колегія суддів не вбачає в діях відповідача щодо задоволення заяви позивача про його звільнення із займаної посади за власним бажанням порушень норм чинного законодавства, оскільки позивач ОСОБА_2 сам добровільно звернувся до відповідача з заявою про його звільнення за власним бажанням, а тому посилання позивача на те, що він був введений відповідачем в оману, не знайшли свого підтвердження, оскільки не доведені належними та допустимими доказами.

Відповідно до ст. 256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Відповідно до ст.233 КЗпП України працівник може звернутись з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки.
З матеріалів справи вбачається, що позивач пропустив визначений законодавцем строк для захисту своїх прав.

Виходячи з наявних у матеріалах справи та досліджених судом першої інстанції письмових доказів, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про те, що обставини, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими при вирішенні справи, доведені.

Висновки суду щодо наявності підстав для відмови в задоволенні позовних вимог відповідають обставинам справи та положенням матеріального закону.
Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду та не впливають на їх правильність.
Норми матеріального права відповідно до спірних правовідносин, застосовані правильно.
Порушень норм процесуального права, які призвели б до неправильного вирішення справи, колегією суддів не встановлено.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 ЦПК України суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, колегія суддів приходить до висновку про законність та обґрунтованість постановленого по даній справі рішення та відсутність підстав для його скасування та задоволення апеляційної скарги.

Керуючись ст. ст. 218, 303, 304, 307, 308, 313-315, 317, 324, 325ЦПК України, колегія суддів, -
У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_2 - відхилити.
Рішення Оболонського районного суду м. Києва від 11 грудня 2014 року залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Суддя-доповідач:

Судді: