АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 травня 2015 року Колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва

в складі головуючого-судді: Шкоріної О.І.,

суддів: Антоненко Н.О., Стрижеуса А.М.,

при секретарі:Пікало К.В.

за участю: представників позивача - ОСОБА_2, ОСОБА_3

представника відповідача - Онищенко Б.Г.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві справу за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Молоко» на рішення Шевченківського районного суду м.Києва від 14 січня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_6 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Молоко» про зобов'язання вчиняти дії, -

В С Т А Н О В И Л А:

Справа № 761/19079/14-ц
№ апеляційного провадження: 22-ц/796/3915/2015
Головуючий у суді першої інстанції: Волокітіна Н.Б.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Шкоріна О.І.
У червні 2014 року позивач ОСОБА_6 звернулася до суду із вказаним позовом, посилаючись на те, що вона, будучи власником квартири в будинку АДРЕСА_1, є співвласником допоміжних приміщень. Відповідач, будучи власником нежитлового приміщення на першому поверсі та частково у підвальному приміщенні, незаконно зайняв для власних потреб нежиле приміщення № 36 в якому знаходився індивідуальний тепловий пункт, а також без погодження з співвласниками будинку зробив приямки біля приміщення № 41 та № 36, чим порушує її права.

Рішенням Шевченківського районного суду м.Києва від 14 січня 2015 року задоволені позовні вимоги ОСОБА_6 до ТОВ «Молоко» про зобов'язання вчиняти дії.

Зобов'язано Товариство з обмеженою відповідальністю «Молоко» привести приміщення №36 (індивідуальний тепловий пункт) у будинку АДРЕСА_1 у первісний стан відповідно до технічної документації Київського міського бюро технічної інвентаризації та реєстрації прав власності на об'єкти нерухомого майна станом на 8 квітня 2003 року.

Зобов'язано Товариство з обмеженою відповідальністю «Молоко» привести приямки біля приміщень №36, №41 у будинку АДРЕСА_1 у первісний стан відповідно до технічної документації Київського міського бюро технічної інвентаризації та реєстрації прав власності на об'єкти нерухомого майна станом на 8 квітня 2003 року.

Зобов'язано Товариство з обмеженою відповідальністю «Молоко» усунути перешкоди у здійсненні ОСОБА_6 права спільної сумісної власності на допоміжне (нежитлове) приміщення №36 у будинку АДРЕСА_1 шляхом виселення Товариства з обмеженою відповідальністю «Молоко» із незаконно зайнятого приміщення.

Не погоджуючись з зазначеним рішенням, відповідач Товариство з обмеженою відповідальністю «Молоко», подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог. В апеляційній скарзі посилається на те, що рішення є необґрунтованим, таким що ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права. Вважає, обставини які суд вважав встановленими є недоведеними, а висновки суду не відповідають обставинам справи.

В судовому засіданні представник ТОВ «Молоко» апеляційну скаргу підтримав і просив її задовольнити.

Представники ОСОБА_6 проти доводів апеляційної скарги заперечували і просили рішення як законне і обґрунтоване залишити без змін.

Перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів апеляційної скарги, пояснення осіб, які беруть участь у справі, колегія дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає відхиленню, а оскаржуване рішення - залишенню без змін з огляду на таке.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_6 відповідно до свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 19 вересня 20-5 року є власником квартири АДРЕСА_1.

ТОВ «Молоко» є власником нежитлових приміщень групи приміщень № 16, 24 (літ.А), приміщення першого поверху та підвалу з пристосуванням під кафе (групи приміщень 34,34а, 41,42) (літ.А), загальною площею 510,6 кв.м., які знаходяться в будинку АДРЕСА_1, що підтверджується інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Згідно технічної документації з інвентаризаційної справи по будинку АДРЕСА_1, нежитлове приміщення № 36, в якому знаходиться бойлерна, є допоміжним приміщенням.

Крім того, судом встановлено, що обладнання індивідуального теплового пункту перенесено в приміщення № 36-2 та доступ до нього є через приміщення № 36-1, частиною якого незаконно заволодів відповідач, якому належить приміщення № 41, що межує з приміщенням № 36. Відповідач, розділивши приміщення № 36-1, зробив окремий вихід з частини приміщення № 36, що йому не належить, до внутрішньої частини будинку, та розширив приямки уздовж приміщень № 36 та № 41.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив із того, що відповідач незаконно зайняв приміщення №36, здійснивши в ньому перепланування без відповідних на те дозволів, а тому вважав, що такими діями, відповідач порушив права позивача, як співвласника допоміжних приміщень.

Такий висновок суду ґрунтується на встановлених обставинах та відповідає нормам матеріального права.

Відповідно до ч.2 ст.382 ЦК України власниками квартири у дво- або багатоквартирному житловому будинку належать на праві спільної сумісної власності приміщення загального користування (сходові клітини, ліфтові шахти, коридори, вестибюлі, горища тощо), опорні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання за межами або всередині квартири, яке обслуговує більше однієї квартири, а також споруди, будівлі, які призначені для забезпечення потреб усіх власників квартир, а також власників нежитлових приміщень, які розташовані у житловому будинку.

Усі зазначені об'єкти становлять єдине ціле з квартирами і житловим будинком, призначені вони для постійного обслуговування і забезпечення відповідної експлуатації всього будинку. Законом України «Про об'єднання співвласників багатоквартирного будинку» надано визначення поняття «неподільного майна» як неподільної частини житлового комплексу, яка складається з частини допоміжних приміщень (приміщення, призначені для забезпечення експлуатації будинку та побутового обслуговування мешканців будинку), до яких віднесені сходові клітини, вестибюлі, перехідні шлюзи, поза квартирні коридори, колясочні, кладові, сміттєкамери, горища, підвали, шахти і машинні відділення ліфтів, вентиляційні камери та інші технічні приміщення; конструктивних елементів будинку (частини споруди, які забезпечують її цілісність та необхідні технічні умови функціонування), до яких віднесені фундамент, несучі стіни, міжповерхові перекриття, сходові марші в'їзна група; технічне обладнання будинку (інженерні комунікації та технічні пристрої, які необхідні для забезпечення санітарно-гігієнічних умов та безпечної експлуатації квартир), до якого віднесені загальні будинкові мережі тепло-, водо-, газо-, електропостачання, бойлерні та елеваторні вузли, обладнання протипожежної безпеки, вентиляційні канали та канали для димовидалення, обладнання ліфтів, центральних розподільчих щитів електропостачання, елеваторних вузлів, а також елементи благоустрою території.

Відповідно до ст..19 Закону України «Про об»єднання співвласників багатоквартирного будинку» неподільне майно перебуває у спільній сумісній власності співвласників багатоквартирного будинку.

Згідно із ч.1 ст.1 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» суть приватизації державного житлового фонду полягає у відчуженні на користь громадян України, тобто у їх власність, як квартир ( будинків), кімнат у квартирах та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів, так і належних до них господарських споруд і допоміжних приміщень ( підвалів, сараїв тощо) цього фонду. Допоміжні приміщення, відповідно до ч.2 ст.10 цього Закону, стають об'єктами права спільної власності співвласників будинку одночасно з приватизацією квартир, що засвідчується свідоцтвом про право власності на квартиру.

Рішенням Конституційного Суду України від 2 березня 2004 року № 4-рп/2004 надано офіційне тлумачення положень ст..ст.1, 10 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду». В цьому Рішенні зазначається, що допоміжні приміщення (підвали, сараї, кладочки, горища, колясочні тощо) передаються безоплатно у спільну власність громадян одночасно з приватизацією ними квартир багатоквартирних будинків. Підтвердження права власності на допоміжні приміщення не потребує здійснення додаткової дії, зокрема створення об»єднання співвласників багатоквартирного будинку, вступ до нього. Питання щодо згоди співвласників допоміжних приміщень на надбудову поверхів, улаштування мансард у багатоквартирних будинках, на вчинення інших дій стосовно допоміжних приміщень вирішується відповідно до законів України, які визначають правовий режим власності.

Отже, група приміщень № 36, в яких знаходився індивідуальний тепловий пункт (бойлерна), приямки уздовж приміщень № 36 та № 41 будинку АДРЕСА_1 відносяться до неподільного майном і перебувають у спільній сумісній власності співвласників багатоквартирного будинку.

Відповідно до ст.369 ЦК України співвласники майна, що є у їх спільній сумісній власності володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Судом встановлено, що відповідач ТОВ «Молоко» заволодів частиною групи приміщень № 36, а саме приміщення № 36-1 перегородив цегляною стіною та зменшив площу цього приміщення, зробив окремий вихід з частини приміщення № 36, що йому не належить до внутрішньої частини будинку та розширив приямки уздовж приміщень № 36 та № 41. Крім того, переніс обладнання індивідуального теплового пункту в приміщення № 36-2, доступ до якого можливий через приміщення № 36-1, частиною якого заволодів відповідач.

Належних та допустимих доказів на підтвердження отримання згоди ОСОБА_6, як співвласника допоміжних приміщень, на користування з переплануванням частини приміщення, що належить усім співвласникам, відповідач ТОВ «Молоко» у передбаченому ст..ст.10,60 ЦПК України порядку не надав.

За таких обставин, висновок суду першої інстанції про порушення відповідачем прав позивача як співвласника допоміжних приміщень є законним і обґрунтованим.

Доводи апеляційної скарги щодо відсутності у позивача повноважень представляти інтереси інших співвласників не можуть бути прийняті в якості підстав для скасування оскаржуваного рішення, оскільки ст.3 ЦПК України передбачено право кожної особи на звернення до суду за захистом свого порушеного права.

ОСОБА_6, вважаючи свої права порушеними, у порядку та у спосіб передбачений законом звернулася до суду за захистом свого власного права.

Що стосується доводів апеляційної скарги в тій частині, що у позивача не виникло право на допоміжні приміщення, то такі не ґрунтуються на вимогах закону, оскільки зі змісту ст..10 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» допоміжні приміщення стають об'єктами права спільної власності співвласників будинку одночасно з приватизацією квартир, що засвідчується свідоцтвом про право власності на квартиру.

Отже, отримавши свідоцтво про право на спадщину за заповітом, посвідчене 19 вересня 2005 року державним нотаріусом Восьмої Київської державної нотаріальної контори та зареєструвавши 5 грудня 2005 року своє право власності у КМБТІ, ОСОБА_6 набула право власності на допоміжні приміщення. Законом не вимагається реєстрація права власності особи на допоміжні приміщення.

Доводи апеляційної скарги щодо недоведеності факту виконання саме відповідачем переміщень у підвальному приміщенні спростовуються актом складеним 8 липня 2011 року комісією у складі представників Інспекції державного контролю з охорони культурної спадщини, філіалу «Теплові розподільчі мережі», УТРМ-2, КП «Керуюча дирекція», КП «ЖЕК «Центральна», голови правління АТВТ «Київміськбудматеріали» в присутності представника ТОВ «Молоко», зі змісту якого вбачається, що в результаті обстеження було виявлено, що тепломеханічне обладнання, яке утримується на балансі та перебуває на технічному обслуговуванні філіалу ТРМ, самовільно перенесене з одного приміщення в інше. Крім того, виявлено перепланування приміщень підвалу ( нанесене на схемі перепланування не відповідає результатам інвентаризації БТІ від 8 квітня 2003 року); у деяких приміщеннях збільшилась висота приміщення з 1,8 м до 3,5 м, що є порушенням проектного рішення НДІ БК; з порушенням виконаний отвір у несучій стіні підвалу. Жодних зауважень та заперечень до цього акту представником ТОВ «Молоко» висловлено не було.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що рішення ухвалено судом першої інстанції з додержанням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують і не впливають на їх правильність, а тому підлягають відхиленню.

З огляду на викладене, передбачених ст.309 ЦПК України підстав для скасування оскаржуваного рішення суду першої інстанції по даній справі немає.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.303, 308, 313, 315 ЦПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Молоко» - відхилити.

Рішення Шевченківського районного суду м.Києва від 14 січня 2015 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: