АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 214/3237/14-ц 22-ц/774/2028/К/15
Справа № 214/3237/14-ц Головуючий в 1-й інстанції
Провадження № 22-ц/774/2028/К/15 суддя Ковтун Н.Г.
Категорія - 27 (ІV) Суддя-доповідач ОСОБА_1
РІШЕННЯ

Іменем України

29 грудня 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді - Чорнобук В.І.,

суддів - Братіщевої Л.А., Грищенко Н.М.,

при секретарі Петренко К.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Кривому Розі цивільну справу за апеляційною скаргою представника відповідача ОСОБА_2 - ОСОБА_3 на заочне рішення Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу від 27 січня 2015 року по справі за позовом ОСОБА_4 акціонерного товариства комерційного банку "ПРИВАТБАНК" до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості,-

Особи, які беруть участь у розгляді справи:

представник позивача ОСОБА_4 акціонерного товариства комерційного банку «ПРИВАТБАНК» - ОСОБА_5,

представник відповідача ОСОБА_2 - ОСОБА_3,

ВСТАНОВИЛА:

У квітні 2014 року Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПРИВАТБАНК» (надалі - ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК») звернулось до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості.

В обґрунтування позовних вимог зазначає, що відповідно до укладеного договору № KRMARX07252319 від 30.09.2006 року, ОСОБА_2 отримав кредит у розмірі 3 863,20 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 24,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом.

ОСОБА_2 зобов'язання за вказаним договором належним чином не виконав, що призвело до виникнення простроченої заборгованості за кредитом. Станом на 19.03.2014 року відповідач має заборгованість в сумі 51823,45 грн., з яких: 3863,20 грн. - заборгованість за кредитом; 15769,91 грн. заборгованість за процентами за користування кредитом; 509,92 грн. заборгованість по комісії за користування кредитом; 28736,45 грн. пеня за несвоєчасне виконання зобовязань за договором; 500 грн. - штраф (фіксована частина), 2443,97 грн. штраф (процентна складова). Вказану заборгованість позивач просив суд стягнути з відповідача, а також судові витрати по справі у розмірі 518,23 грн.

Заочним рішенням Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу від 27 січня 2015 року позов ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ПАТ «КБ «ПРИВАТБАНК» заборгованість за кредитним договором № KRMARX07252319 від 30 вересня 2006 року станом на 19 березня 2014 року у розмірі 30 143,03 грн., що включає заборгованість за кредитом у розмірі 3 863,20 грн., заборгованість за процентами за користування кредитом - 15 769,91 грн., заборгованість по комісії за користування кредитом - 509,92 грн. та неустойку у розмірі 10 000 грн., а також судовий збір у розмірі 301,43 грн. В іншій частині позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі представника відповідача ОСОБА_2 ОСОБА_3, посилаючись на неповне зясування судом обставин, що мають значення для справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права, ставить питання про скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення про відмову у задоволенні позову ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК». Зокрема, суд першої інстанції не зясував чи діяли Умови та правила кредитування, на які посилався позивач у позові, у період виникнення спірних правовідносин, у редакції, що була подана до суду та чи змінювались вони протягом 9 років. Відповідача не було повідомлено про дату та місце розгляду справи судовою повісткою під розписку, що призвело неможливості використання ним процесуальних прав, зокрема правом на подачу заяви про застосування строку позовної давності. Обставини щодо пропуску строку позовної давності банком не були зясовані судом першої інстанції. Крім того, позивачем у розрахунку не вказано проплати за кредитом здійсненої відповідачем на суму 4 000 грн., а саме: 02.12.2008 року погашення на суму 3 000 грн. та 25.12.2008 року - на суму 1 000 грн. Відповідно до розрахунків ОСОБА_2 загальна сума заборгованості по процентам мала б становити 7 012,69 грн. (507,59 відсотки нараховані на поточну заборгованість та 6 505,10 грн. відсотки на прострочену заборгованість), а загальна сума комісії складає 764,88 грн.

Заслухавши суддю-доповідача, представника відповідача ОСОБА_2- ОСОБА_3, який підтримав доводи апеляційної скарги і просив її задовольнити, представника позивача ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» - ОСОБА_5, який просив відхилити апеляційну скаргу, а рішення суду - залишити без змін, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що згідно договору № KRMARX07252319 від 30.09.2006 року ОСОБА_2 отримав кредит у розмірі 3 863,19 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 24,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, строком повернення до 29.09.2007 року.(а.с.3)

Кредитний договір складають заява, яка була підписана відповідачем, Умови надання кредиту фізичним особам «Розстрочка» (Стандарт) та ОСОБА_6.

В порушення умов вказаного договору ОСОБА_2 взяті на себе зобовязання не виконував, у звязку з чим утворилась заборгованість, яка станом на 19.03.2014 року в загальному розмірі складає 51823,45 грн., з яких: 3863,20 грн. - заборгованість за кредитом; 15769,91 грн. заборгованість за процентами за користування кредитом; 509,92 грн. заборгованість по комісії за користування кредитом; 28736,45 грн. пеня за несвоєчасне виконання зобовязань за договором; 500 грн. - штраф (фіксована частина), 2443,97 грн. штраф (процентна складова), що підтверджується розрахунком заборгованості наданим ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК». (а.с.2)

Частково задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції дійшов висновку про обґрунтованість вимог ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» про стягнення з ОСОБА_2 заборгованості за кредитним договором, яка виникла у зв'язку з неналежним виконанням відповідачем своїх зобов'язань щодо своєчасного повернення кредиту і сплати процентів, при цьому суд змінив розмір заборгованості, що підлягає стягненню, виходячи із наявності передбачених ч.3 ст.551 ЦК України обставин для зменшення розміру неустойки, оскільки вона значно перевищує розмір заборгованості.

Колегія суддів не може погодитись з таким висновком суду з наступних підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Відповідно до ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам закону судове рішення не відповідає, у звязку з чим колегія суддів скасовує рішення суду на підставі п.п. 3,4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України у звязку з невідповідністю висновків суду обставинам справи та порушенням судом норм матеріального і процесуального права та ухвалює нове рішення по суті позовних вимог.

Згідно зі ст. ст. 526, 530, 610, ч. 1 ст. 612 ЦК України зобовязання повинні виконуватись належним чином, у встановлений термін, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання).

Погоджуючись з доводами позивача про можливість стягнути з відповідача заборгованість по пені та штрафам та зменшуючи загальний розмір неустойки (пеня, штраф), суд першої інстанції дійшов висновку про те, що нарахування пені відповідає 5.1 Умов надання споживчого кредиту фізичним особам («Розстрочка») (Стандарт), а нарахування штрафів не суперечить п.5.3 вказаних Умов.

Разом з тим, згідно із ч.1,2 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Встановивши, що Умови надання споживчого кредиту фізичним особам («Розстрочка») (Стандарт) регулюють порядок встановлення відповідальності для боржника у вигляді сплати пені та штрафу, суд не врахував, що вони не містять підпису відповідача ОСОБА_2, а у заяві позичальника від 30 вересня 2006 року домовленості сторін щодо встановлення відповідальності за порушення відповідачем умов кредитного договору у вигляді пені та штрафів немає.

Також, колегія суддів враховує, що матеріали справи містять дві редакції Умови надання споживчого кредиту фізичним особам («Розстрочка») (Стандарт), зміст яких різниться між собою. (а.с.4-7, 87-94)

Зважаючи на те, що матеріали справи не містять належних і допустимих доказів, які б підтверджували, що саме з наданими банком Умовами надання споживчого кредиту фізичним особам («Розстрочка») (Стандарт) погодився відповідач ОСОБА_2, підписуючи заяву позичальника, а також те, що вказані умови містили порядок встановлення відповідальності боржника за порушення ним зобовязань з повернення кредиту, сплати процентів та комісії, в момент підписання заяви позичальника, колегія суддів приходить до висновку, що доводи апеляційної скарги в цій частині заслуговують на увагу та у задоволенні позовних вимог ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості по пені та штрафам слід відмовити.

Відповідно до заяви позичальника № KRMARX07252319 від 30.09.2006 року (а.с.3) ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» надав позичальнику строковий кредит у сумі 3863,20 грн. на строк 12 місяців з 30.09.2006 року по 29.09.2007 року включно з умовами сплати за користування кредитом відсотків у розмірі 2,0 % на місяць (24 % на рік) на суму залишку заборгованості по кредиту, щомісячної винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі 63,74 грн. в обмін на зобовязання позичальника з повернення кредиту, сплати відсотків, винагороди, комісії в зазначені у заяві строки.

Також у заяві позичальника вказано, що при порушенні позичальником зобовязань з погашення кредиту, позичальник сплачує банку відсотки за користування кредитом в розмірі 12% в місяць (144 % на рік), розрахованих від суми залишку непогашеної заборгованості за кредитом.

За загальними вимогами процесуального права, закріпленими у статтях 57-60, 131-132, 137, 177, 179, 185, 194, 212-215 ЦПК України, визначено обовязковість встановлення судом під час вирішення спору обставин, що мають значення для справи, надання їм юридичної оцінки, а також оцінки всіх доказів, розрахунків, з яких суд виходив при вирішенні позовів, що стосуються, зокрема, грошових вимог (дослідження обґрунтованості, правильності розрахунку, доведеності розміру збитків, наявність доказів, що їх підтверджують).

Без виконання цих процесуальних дій ухвалити законне й обґрунтоване рішення в справі неможливо.

З матеріалів справи вбачається, що відповідачем ОСОБА_2 не надано до суду належних та допустимих доказів на підтвердження виконання ним в повному обсязі своїх зобовязань за кредитним договором від 30 вересня 2006 року.

Перевіривши обґрунтованість та правильність розрахунку заборгованості за кредитним договором від 30 вересня 2006 року (а.с.2,106-108), який було надано ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» його відповідність умовам укладено між сторонами кредитного договору, проаналізувавши інші письмові докази наявні у матеріалах справи, а саме: квитанції про часткове погашення відповідачем ОСОБА_2 заборгованості по вказаному договору (а.с.55), колегія суддів приходить до висновку про те, що відповідач ОСОБА_2 станом на 19.03.2014 року має заборгованість перед позивачем у загальному розмірі 20143,03 грн., яка складається з: 3863,20 грн. заборгованість за кредитом, 15769,91 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 509,92 грн. заборгованість по комісії за користування кредитом, яка підлягає стягненню з відповідача на користь банку.

Колегія суддів не може взяти до уваги посилання представника відповідача ОСОБА_2 ОСОБА_3 про те, що загальна сума заборгованості по процентам мала б становити 7012,69 грн. (507,59 відсотки нараховані на поточну заборгованість та 6505,10 грн. відсотки на прострочену заборгованість), так як даний розрахунок зроблений без врахування тієї обставини, що при порушенні позичальником зобовязань з погашення кредиту, позичальник має сплатити банку відсотки за користування кредитом в розмірі 12% в місяць (144 % на рік), розрахованих від суми залишку непогашеної заборгованості за кредитом, оскільки саме такі умови передбачено сторонами у заяві позичальника від 30.09.2006 року, яка була підписана відповідачем ОСОБА_2

Доводи апеляційної скарги про те, що позивачем у розрахунку не вказано проплати за кредитом здійсненої відповідачем на суму 4 000 грн., а саме: 02.12.2008 року погашення на суму 3 000 грн. та 25.12.2008 року - на суму 1 000 грн., не приймаються до уваги колегією суддів, оскільки спростовуються розгорнутим розрахунком боргу наданим представником позивача до суду апеляційної інстанції (а.с.106-108), з якого вбачається, що вказані суми були враховані ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» під час визначення загального розміру заборгованості.

Також, відхиляються колегією суддів посилання представника відповідача на те, що обставини щодо пропуску строку позовної давності банком не були зясовані судом першої інстанції, оскільки без заяви сторони у спорі ні загальна, ні спеціальна позовна давність застосовуватися не може за жодних обставин, оскільки можливість застосування позовної давності повязана лише із наявністю про це заяви сторони, зробленою до ухвалення судового рішення по справі. Таким чином суд за власною ініціативою не має права застосувати позовну давність.

Під час розгляду справи судом апеляційної інстанції, 24 листопада 2015 року представник відповідача ОСОБА_2 ОСОБА_3 подав до суду заяву про застосування до вимог банку строку позовної давності (а.с.79), однак вона не може бути задоволена з наступних підстав.

За змістом частин третьої, четвертої статті 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

Відповідно до частини першої статті 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Суд апеляційної інстанції при розгляді справи здійснює перевірку і оцінку фактичних обставин справи та їх юридичну кваліфікацію в межах доводів апеляційної скарги, які вже були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Нові матеріально-правові вимоги, які не були предметом розгляду в суді першої інстанції, не приймаються та не розглядаються судом апеляційної інстанції. Той факт, що сторона не брала участі у розгляді справи судом першої інстанції у випадках, передбачених законом може бути підставою для скасування рішення суду першої інстанції, а не для вирішення апеляційним судом її заяви про застосування позовної давності.

Оскільки стаття 267 ЦК України є нормою матеріального права суд апеляційної інстанції не вправі розглядати заяву про застосування строків позовної давності.

Аналогічний правовий висновок викладений у Постанові Верховного Суду України від 30 вересня 2015 року (справа №6-780цс15) і в силу ст.214, 360-7 ЦПК Україну він має враховуватись іншими судами загальної юрисдикції при виборі та застосуванні правової норми до спірних правовідносин.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку про те, що доводи представника відповідача про застосування до спірних відносин строку позовної давності та відмову у звязку з цим у задоволенні позовних вимог ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК», не можуть бути взяті до уваги, оскільки вони не ґрунтуються на законі.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Якщо суд апеляційної інстанції змінює рішення або ухвалює нове, суд відповідно змінює розподіл судових витрат. Таким чином, з відповідача ОСОБА_2 на користь позивача ПАТ «КБ «ПРИВАТБАНК» підлягають стягненню судові витрати по сплаті судового збору, пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, у сумі 201,43 грн.

Зважаючи на вищевикладене, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, висновки суду першої інстанції не відповідають обставинам справи, судом неправильно застосовано норми матеріального права, тому рішення суду підлягає скасуванню, відповідно до п.3,4 ст.309 ЦПК України з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позовних вимог ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК».

Керуючись ст.ст. 303, 307, п.3,4 ст. 309, ст.ст. 313-315 ЦПК України, колегія суддів, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу представника відповідача ОСОБА_2 - ОСОБА_3 задовольнити частково.

Заочне рішення Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу від 27 січня 2015 року скасувати та ухвалити нове рішення.

Позовні вимоги ОСОБА_4 акціонерного товариства комерційного банку "ПРИВАТБАНК" до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 акціонерного товариства комерційного банку "ПРИВАТБАНК" заборгованість за кредитним договором № KRMARX07252319 від 30.09.2006 року, станом на 19 березня 2014 року в розмірі 20 143,03 грн., яка складається з: 3 863,20 грн. заборгованість за кредитом, 15 769,91 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 509,92 грн. заборгованість по комісії за користування кредитом.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 акціонерного товариства комерційного банку "ПРИВАТБАНК" судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 201,43 грн.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, але може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий:

Судді: