АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа № 22-ц/796/ 4210 /2015 Головуючий у 1-ій інстанції - Чередніченко Н.П.
Доповідач - Поливач Л.Д.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 березня 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого: Поливач Л.Д.

суддів: Шахової О.В., Невідомої Т.О.

при секретарі Бугай О.О.

за участі осіб: представника позивача ОСОБА_2

представників відповідача Усика М.Г., Шевченка К.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві цивільну справу за позовомОСОБА_5 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Збалансована система харчування» про встановлення факту перебування в трудових відносинах, стягнення невиплаченої заробітньої плати, середнього заробітку за час затримки розрахунку та моральної шкоди;

за апеляційною скаргою ОСОБА_5, поданою представником ОСОБА_2

на рішення Голосіївського районного суду м.Києва від 30 січня 2015 року

в с т а н о в и л а:

ОСОБА_5 звернувся до суду з позовом про встановлення факту перебування в трудових відносинах, зобов'язання внести запис до трудової книжки, стягнення заробітної плати, середньої заробітної плати за час затримки розрахунку та моральної шкоди. Свої вимоги позивач мотивував тим, що він працював в кафе «Якіторія» ТОВ «Збалансована Система Харчування» на посаді кухаря з 12.05.2014 року по 13.07.2014 року. Проте, трудового договору у письмовій формі з ним укладено не було, в трудову книжку не було внесено відомостей щодо його прийняття та звільнення, наказів про прийом на роботу та звільнення з роботи не видано, заробітна плата йому не виплачувалась, у зв'язку з чим просив суд захистити його порушені трудові права.

У суді першої інстанції представник позивача ОСОБА_2 позов підтримував повністю та просив його задовольнити з наведених в ньому підстав.

Представники відповідача проти позовних вимог заперечували та просили відмовити повністю, посилаючись на те, що трудових відносин з позивачем у відповідача не було. Позивач лише проходив стажування з метою вирішення питання про можливість його подальшого працевлаштування.

Рішенням Голосіївського районного суду м.Києва від 30.01.2015 року позовні вимоги ОСОБА_5 залишено без задоволення.

В апеляційній скарзі представник позивача ОСОБА_2 просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення про задоволення позову в повному обсязі. Посилається на незаконність ухваленого судом рішення, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, невірну оцінку доказів зібраних по справі, порушення норм матеріального та процесуального права.

Апелянт зазначає про те, що суд першої інстанції неправильно дав оцінку доказам по справі, а саме запису в особовій медичній книжки позивача про те, що він працює в ТОВ «ЗСХ» кухарем та проекту наказу відповідача про прийняття ОСОБА_5 на роботу, який міститься в матеріалах перевірки. Суд двічі зобов'язував представників відповідача надати суду робочі графіки за травень - липень та заяву - анкету позивача від 12.05.14 року про прийом на роботу, але дане зобов'язання суду не виконано, не дивлячись на те, що позивач просив суд виконати свою ж вказівку. Відмовлено судом безпідставно в допиті свідка ОСОБА_6, яка своїми діями грубо порушила і надалі порушує трудове законодавство, що призвело до пред'явлення позову до суду.

В суді апеляційної інстанції представник позивача ОСОБА_2 підтримав подану апеляційну скаргу в повному обсязі, посилаючись на доводи, викладені в ній. Представники відповідача Шевченко К.О. та Усик М.Г. заперечували проти задоволення апеляційної скарги, посилаючись на законність та обґрунтованість ухваленого судом рішення. Позивач ОСОБА_5 в судове засідання не з'явився, про час та місце судового засідання повідомлений належним чином.

Неявка позивача в судове засідання не унеможливлює встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи.

Таким чином, колегія суддів дійшла висновку про можливість розгляду справи за його відсутності.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого судом рішення, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Так, відмовляючи в задоволенні позовних вимог ОСОБА_5, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не доведено належними та допустимим доказами по справі факту існування трудових відносин між сторонами по справі.

Проте, колегія суддів не погоджується з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Як зазначав суду позивач, 07.05.2014 року з метою працевлаштування він пройшов співбесіду з директором кафе «Якіторія» ОСОБА_6, надав паспорт, ідентифікаційний код, санітарну книжку, трудову книжку, сертифікат про закінчення курсів сушистів та написав заяву-анкету про прийняття на роботу. З паспорту та ідентифікаційного коду було знято копії, трудову книжку йому повернули, а санітарну книжку забрали, пояснивши, що за перший місяць зарплату в кафе не сплачують, оскільки велика плинність кадрів, за перший місяць роботи зарплата виплачується при звільненні. В подальшому, заробітну плату йому обіцяли виплачувати у розмірі 3800 грн. щомісячно. Він погодився на такі умови праці сушистом, оскільки необхідно було працювати та утримувати сім»ю. Після цього його познайомили з ОСОБА_7, який працював шеф-кухарем в кафе, після бесіди з яким йому було запропоновано приступити до роботи після вихідних.

З 12.05.2014 року він фактично був допущений до роботи, почав працювати кухарем, його включили в робочий графік, видали формений одяг. В графіку була передбачена робота в денні зміни з 10-00 до 22-00 год. та нічні з 22-00 до 06-00 год., а також вихідні дні.

Такі графіки роботи складались на травень - липень місяці, він працював за даними графіками, ніяких претензій з приводу роботи ніхто, в тому числі і ОСОБА_7 не висловлювали, а з 02 червня 2014 року ОСОБА_7 поставив його бригадиром.

Пропрацювавши 2 місяці - з 12.05 по 13.07.2014 року, він 14.07.14 року звернувся до ОСОБА_6 з проханням виплатити зарплату, на що отримав відповідь про те, що немає на даний час коштів, аванс працівникам видають лише за квітень місяць, тому необхідно чекати.

Не погодившись на такі умови оплати праці, він 14.07.2015 року повернув спеціальний одяг, повідомив ОСОБА_6. про те, що далі не буде працювати, оскільки йому не виплачують заробітну плату. ОСОБА_6 обіцяла виплатити заробітну плату пізніше, мотивуючи відсутністю коштів.

28.07.2014 року ОСОБА_5 звернувся за захистом своїх трудових прав до прокуратури, Печерського РУ ГУ МВС України в м.Києві та Територіальної державної інспекції з питань праці в м. Києві.

Відповідно до матеріалів перевірки Печерського РУГУ МВС України в м. Києві вбачається, що ОСОБА_5 дійсно був допущений до роботи в ТОВ « Збалансована система харчування» (кафе «Якіторія») з 12.05.2014 року. Після того, як розпочалась перевірка Печерським РУГУ МВС України в м. Києві скарги позивача та після виклику ОСОБА_6 до міліції, була надана доповідна записка менеджера Товариства ОСОБА_9 від 30.05.14 року, в якій вона вказує на відсутність документів необхідних для офіційного оформлення ОСОБА_5, а саме копій паспорту та коду, санітарної книжки, трудової книжки, заяви.

В судовому засіданні свідок ОСОБА_9 не змогла пояснити суду, з якою ціллю і коли та на чию вимогу вона писала дану доповідну записку, але свідок суду показала, що в ТОВ «Збалансована система харчування» кафе «Якіторія» встановлено стажування 60 годин, можливе продовження даного строку, але незначне - день, два.

30.06.2014 року датована доповідна записка ОСОБА_7 про те, що позивач звернувся до нього з проханням про навчання та стажування, навчання ОСОБА_5 пройшов, він поставив його в робочий графік для стажування, але на стажування позивач не виходив. Коли це звернення позивача відбулось, з доповідної записки не вбачається.

Але, в судовому засіданні свідок ОСОБА_7 показав суду, що він на 4 дні поставив позивача на стажування, ніякого навчання не було, було лише стажування, який термін стажування, він не знає, за період стажування в кафе сплачується мінімальна заробітна плата. Стажування відбувається лише в денні зміни, оскільки він є керівником стажування і в нічні зміни не працює, але позивач був внесений в робочий графік, де були передбачені і нічні зміни. Чому так відбувалось, пояснити він суду не міг. Він неодноразово бачив, як позивач приїздив на стажування на моторолері сірого кольору, який зберігав біля кафе. За період стажування позивача, інших осіб, крім ОСОБА_10 за цей період не було на стажуванні в кафе. З якою метою він писав доповідну записку також пояснити суду не міг.

Свідок ОСОБА_10 пояснював, що його на початку червня 2014 року в кафе на роботу сушистом запросив ОСОБА_5, він пройшов 5-ти денне стажування, зарплату обіцяли виплачувати у розмірі 3800 грн., але за перший місяць зарплату не виплачують, а виплатять тільки після звільнення. Він після стажування ще пропрацював біля 2-х тижнів і залишив роботу. Під час роботи він був включений в робочий графік, у нього були передбачені як денні так і нічні зміни. Позивач продовжив роботу в кафе до середини липня 2014 року, на початку липня ОСОБА_5 купив моторолер, щоб зручніше було їздити на роботу з с. Гатного, де той тимчасово проживав.

Строк фактичної роботи позивача в Товаристві з травня 2014 року підтверджено наданими письмовими доказами: записом в санітарній книжці від 20 травня 2014 року, де вказано, що позивач з 20 травня 2014 року працює кухарем, підготовленим проектом наказом про прийняття на роботу від 19 травня, де вказано, що позивач з 20 травня 2014 року приймається на посаду кухаря, зарплата - 1380 грн., показаннями свідка ОСОБА_7 про те, що позивач приступив до стажування на початку травня, письмовими поясненнями директора ОСОБА_6 про те, що дійсно позивач почав стажування десь в середині травня. Даний факт початку роботи не заперечується відповідачем. Факт залишення позивачем роботи в середині липня 2014 року підтверджується показаннями свідка ОСОБА_10

Судом встановлено, що у відповідача відсутнє Положення про проходження стажування. Будь - якого документу, який би регулював порядок та умови прийняття осіб на стажування, проходження стажування, оплату стажування в даному Товаристві не існує. За таких обставин, колегія судів не погоджується з поясненнями представників відповідача про те, що позивач був допущений до роботи в кафе та отримав формений одяг саме у зв'язку з проходженням стажування.

Факт порушення відповідачем законодавства про працю встановлено також довідкою перевірки відповідача, проведеної Державною податковою інспекцією у Печерському районі м. Києва від 22.08.14 року (а.с.80), якою встановлено факти виконання трудових обов'язків трьох працівників: ОСОБА_11,ОСОБА_12 та ОСОБА_15. без офіційного оформлення, відсутні трудові книжки, накази, заяви. Зарплата даним працівникам не нараховувалась та не виплачувалась, при цьому були надані особові медичні книжки даних осіб.

Перевіркою встановлено порушення ТОВ «Збалансована система харчування» ст. 48 КЗпП України і матеріали перевірки направлені до слідчих органів та Державної інспекції з питань праці.

Відповідно до матеріалів справи, аналогічна ситуація в Товаристві склалась і з позивачем ОСОБА_5

Відповідно до ст.21 КЗпПУ трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації, за якою працівник зобов'язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи , організації зобов'язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, угодою сторін.

Відповідно до ст.24 КЗпП України трудовий договір укладається, як правило, в письмовій формі. Укладення трудового договору оформлюється наказом чи розпорядженням власника про зарахування працівника на роботу. Трудовий договір вважається укладеним і тоді, коли наказ чи розпорядження не були видані, але працівника фактично було допущено до роботи.

Оскільки судом встановлено, що позивач був допущений до роботи відповідачем та виконував роботу кухаря з 12 травня по 13 липня 2014 року, йому за вказаний період повинна бути виплачена заробітна плата згідно штатного розпису по 1380 грн. в місяць, позивачем не доведено суду іншого розміру заробітної плати, яку отримують кухарі у відповідача, тому за виконану роботу відповідач повинен сплатити 2760 грн. заробітної плати.

Оскільки суд вважає доведеним факт роботи позивача в Товаристві, запис про роботу необхідно внести до його трудової книжки, про що суд зобов'язує відповідача.

Відповідно до статті 237-1 КЗпП України, відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Відсутність належного оформлення трудових відносин, робота позивача в ТОВ «ЗСХ» протягом двох місяців без виплати та одержання ним заробітної плати завдало йому моральних страждань, переживань, оскільки вимагало від нього значних додаткових зусиль для організації свого життя. Позивач має на утриманні малолітнього сина ОСОБА_16 ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 9). Як поясняв суду представник позивача, дружина ОСОБА_5- ОСОБА_14 здійснює догляд за малолітнім сином і самостійних доходів не отримує. Відповідно, сім'я позивача знаходилась протягом двох місяців без засобів існування, що свідчить про порушення відповідачем трудових прав ОСОБА_5 та заподіяння йому моральної шкоди. Колегія суддів вважає розмір моральної шкоди, визначений позивачем - 10000 грн. завищеним та визначає розмір моральної шкоди у 2 760 грн., вказана сума є розумною, справедливою і достатньою для відшкодування позивачеві моральних страждань, заподіяних відповідачем порушенням його трудових прав.

Відповідно до ч.1 ст.116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належить йому від підприємства, установи, організації провадиться в день звільнення.

Згідно із ч.1 ст.117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені у ст.116 КЗпП України., при відсутності спору при їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Відповідачем не визнається факт роботи позивача в ТОВ «ЗСХ», не визнається обов'язок Товариства щодо виплати заробітної плати позивачеві, а відповідно відповідач не визнає і факт звільнення позивача з роботи 13.07.14 року.

Судом встановлено, що позивач не подавав письмової заяви про звільнення з роботи. За таких обставин, колегія суддів вважає, що відсутні передбачені ст. 117 КЗпПУ підстави для стягнення з відповідача на користь позивача середнього заробітку за час затримки розрахунку при

звільненні, оскільки відсутня вина відповідача в непроведенні такого розрахунку. Трудові відносини між сторонами по справі не були оформлені належним чином і факт таких трудових відносин доводиться позивачем в судовому порядку, а тому відсутні підстави для стягнення з відповідача середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

Враховуючи вищевикладене, апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню. Суд апеляційної інстанції скасовує рішення суду першої інстанції та ухвалює нове рішення, яким частково задовольняє позов ОСОБА_5

Висновки колегії суддів відповідають фактичним обставинам справи та наявним матеріалам справи.

Керуючись ст.ст. 303, 304, п.2 ч.1 ст. 307, 309, 313, 314, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5, подану представником ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Голосіївського районного суду м.Києва від 30 січня 2015 року скасувати та ухвалити нове рішення наступного змісту.

Позов ОСОБА_5 задовольнити частково. Встановити факт перебування ОСОБА_5 в трудових відносинах з Товариством з обмеженою відповідальністю «Збалансована система харчування» в період з 12.05.2014 року по 13.07.2014 року.

Зобов'язати Товариство з обмеженою відповідальністю «Збалансована система харчування» внести до трудової книжки ОСОБА_5 запис про його роботу кухарем у Товаристві з обмеженою відповідальністю «Збалансована система харчування» в період з 12.05.2014 року по 13.07.2014 року.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Збалансована система харчування» на користь ОСОБА_5 невиплачену заробітну плату за період з 12.05.2014 року по 13.07.2014 року у розмірі 2760,00 грн. та моральну шкоду у розмірі 2760,00 грн., а всього стягнути 5520 грн.

В іншій частині позову ОСОБА_5 відмовити.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Збалансована система харчування» на користь держави судовий збір у розмірі 243,60 грн.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, але може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили шляхом подання до цього суду касаційної скарги.

Головуючий:

Судді: