Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"19" листопада 2015 р. Іллічівський районний суд м. Маріуполя Донецької області під головуванням судді Хараджа О. О. , Іллічівський районний суд м. Маріуполя Донецької області під головуванням судді Хараджа О. О., при секретарі Непекло М.Г., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Маріуполі цивільну справу за заявою ОСОБА_1, заінтересована особа Головне управління Державної міграційної служби України в Донецькій області, про встановлення факту проживання на території України, -

В С Т А Н О В И В:

У липні 2015 року ОСОБА_1 звернувся до суду з заявою, в якій просив суд встановити юридичний факт безперервного проживання на території України з 1990 року.

В обґрунтування заяви зазначив, що він 16 квітня 1985 року отримав паспорт серія Х-МЕ №517709 громадянина колишнього СРСР, виданий відділом внутрішніх справ Єлгавського міськрайвикомів колишньої Латвійської СРСР. Проте, починаючи з 1990 року, фактично мешкає в Україні. Так, 23 липня 1992 року заявником укладено шлюб з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1. Від цього шлюбу є спільна дитина син ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2. Крім того, заявник 03 квітня 1995 року влаштувався на роботу до МСП "Плаз", де працював до 28 лютого 1997 року, про що є відповідний запис у трудовій книжці заявника. В період праці на даному підприємстві заявником було отримано у Державній податковій інспекції у Іллічівському районі м. Маріуполя реєстраційний номер облікової картки платника податків з Державного реєстру фізичних осіб платників податків (дата реєстрації 12 грудня 1996 року). До 2002 року заявник безвиїзно мешкав за адресою: м. Маріуполь, вул. Волочаївська, буд. 59 з ОСОБА_4, а починаючи з 2002 року почав спів мешкати з ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_3, за адресою: м. Маріуполь, вул. Волочаївська, б. 33-А, де і мешкає дотепер. 11 березня 2010 року був засуджений Приморським районним судом м. Маріуполя до покарання у вигляді позбавлення волі, яке відбував у Макіївській ВК-32, звідки звільнився 03 лютого 2012 року. З того часу він постійно мешкає за вказаною адресою у м. Маріуполі, проте до теперішнього часу е може отримати паспорт громадянина України, хоча весь цей час мешкав на території даної держави. Громадянином іншої держави заявник не є, що підтвердило посольство Латвійської Республіки. Встановлення факту постійного проживання на території України з 1990 року заявнику необхідно для отримання паспорту громадянина України.

В судовому засіданні заявник підтримав заявлені вимоги, та додатково пояснив, що 01 лютого 1990 року він був прийнятий на роботу до агрофірми-колгоспу "Накотне" Ордену Леніна Єлгавського району Латвійської ССР та одразу його прикомандирували до ПАТ "ММК ім. Ілліча", де він працював у період з 1990 року по 1994 рік. У цей період проживав у гуртожитку, розташованому в м. Маріуполі по вул. Казанцева, буд. 20.

Представник заінтересованої особи за довіреністю ОСОБА_6 у судовому засіданні заперечувала проти задоволення заяви, пояснивши, що доказів перебування заявника на території України на законних підставах немає. Просила у задоволенні заяви відмовити.

Суд, вислухавши пояснення заявника, представника заінтересованої особи, вивчивши та дослідивши матеріали цивільної справи та давши оцінку зібраним у справі доказам в їх сукупності дійшов висновку про таке.

Відповідно до ч.2 ст. 234 ЦПК України, суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Згідно ч.2 ст. 256 ЦПК України, у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Належність та набуття громадянства України встановлюється на підставі Закону України "Про громадянство України" і може пов'язуватися із фактом постійного проживання на території України в певний час.

Відповідно до Порядку провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень затвердженого Указу Президента України "Про питання організації виконання Закону України "Про громадянство України" від 27 березня 2001 року №215/2001, для оформлення та перевірки належності до громадянства України, прийняття до громадянства України, оформлення набуття громадянства України, а також з виходу з громадянства України, особа подає заяву, а також інші документи передбачені розділом ІІ цього Порядку. Разом із заявою подається рішення суду, яким підтверджується факт постійного проживання особи на території України станом на 24 серпня 1991 року.

Відповідно до ч.1 ст. 3 Закону України "Про громадянство України" громадянами України є усі громадяни колишнього СРСР, які на момент проголошення незалежності України (24 серпня 1991 року) постійно проживали на території України. Про належність до громадянства України таких осіб може свідчити наявність у паспортах громадянина колишнього СРСР відмітки про прописку, що підтверджує факт їхнього постійного проживання на території України за станом на 24 серпня 1991 року чи 13 листопада 1995 року (момент набуття чинності Закону).

Відповідно до п.7 Порядку провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень, громадяни колишнього СРСР, які не мають у паспорті громадянина колишнього СРСР відмітки про прописку, що підтверджує факт їхнього постійного проживання на території України станом на 13 листопада 1991 року проходять процедуру встановлення їхньої належності до громадянства України. У таких випадках, одним із документів на підтвердження цієї обставини може бути рішення суду, яким підтверджується факт постійного проживання на території України за станом на 24 серпня 1991 року чи 13 листопада 1991 року.

Відповідно до положень ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Судом встановлено, що 16 квітня 1985 року ОСОБА_1 був отриманий паспорт громадянина ОСОБА_7 радянських соціалістичних республік серія Х-МЕ №517709, виданий відділом внутрішніх справ Єлгавського міськрайвикомів Латвійської РСР. Згідно даного паспорту він 19.12.1989 року був зареєстрований відділом внутрішніх справ Єлгавського міськрайвикомів Латвійської РСР по вуд ДзилнасАДРЕСА_1. (а.с. 4-6).

23 липня 1992 року між ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_4, та ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, був укладений шлюб, про що в книзі реєстрації актів про укладення шлюбу, була проведена запис за №1188, місце реєстрації шлюбу - м. Маріуполь Донецької області (а.с. 9).

Від шлюбу 12 лютого 1993 року народився ОСОБА_3, батьками якого є ОСОБА_1 та ОСОБА_4, свідоцтво про народження серія VІІІ-НО №411912 від 26 лютого 1993 року, місце народження м. Маріуполь Донецької області (а.с. 7).

З довідки про звільнення серія ДОГ №18140 вбачається, що ОСОБА_1 був засуджений 11 березня 2010 року Приморським районним судом м. Маріуполя, та відбував покарання в установах Державної кримінально-виконавчої служби, а саме в Макіївській ВК №32 у період з 14 січня 2010 року по 03 лютого 2012 року (а.с. 13).

В якості доказів на підтвердження факту постійного проживання на території України з 1990 року заявник надав наступні документи: копію трудової книжки, відповідно до якої ОСОБА_1 з 03 квітня 1995 року по 28 лютого 1997 року працював у МСП "Плаз" (а.с. 10), копію акту від 21 жовтня 2011 року за підписами свідків, про те, що ОСОБА_1 с 1990 року по 2002 рік проживав з ОСОБА_2 за адресою: м. Маріуполь, вул. Волочаївська, буд. 59 та копію акту від 31 березня 2010 року за підписами свідків, про те, що ОСОБА_1 с 2002 року по теперішній час проживає с з ОСОБА_5 за адресою: м. Маріуполь, вул. Волочаївська, б. 33-А (а.с. 11-12), копію листа №3.5.1.-898 від 12 серпня 2011 року від посольства Латвійської Республіки, в силу якого констатовано, що ОСОБА_1 в реєстрі жителів Латвійської Республіки не зареєстрований (а.с. 14), довідку від 11 грудня 2013 року за підписом голови КСН с. Волонтерівка, про те, що ОСОБА_1 проживає за адресою ІНФОРМАЦІЯ_5, б. 33-А без реєстрації (а.с. 16).

Між тим, вказані документи не підтверджують факт його проживання на території України з 1990 року.

Так, посилання заявника, як на підставу підтвердження факту його безперервного проживання на території України з 1990 року на копію акту від 21 жовтня 2011 року за підписами свідків, згідно якого ОСОБА_1 с 1990 року по 2002 рік проживав з ОСОБА_2 за адресою: м. Маріуполь, вул. Волочаївська, буд. 59, спростовуються наданими ним безпосередньо в судовому засіданні поясненнями про те, що до реєстрації шлюбу з ОСОБА_2, він не проживав з нею. Таким чином, за адресою: м. Маріуполь, вул. Волочаївська, буд. 59, ОСОБА_1 почав мешкати лише з 1992 року після реєстрації шлюбу.

Крім того, з копії трудової книжки заявника вбачається, що у період з 01 лютого 1990 року по 20 грудня 1993 року він працював у агрофірмі-колгоспі "Накотне" Ордену Леніна Єлгавського району Латвійської ССР та у період з 03 січня 1994 року по 10 лютого 1994 року - у Фірмі "Земгалес декорс" у Латвійській Республіці (а.с. 34-35).

Посилання заявника на те, що він працював у м. Маріуполі Донецької області у ВАТ «ММК ім. Ілліча» від агрофірми-колгоспу "Накотне" Ордену Леніна Єлгавського району Латвійської ССР з 1990 року, оскільки перебував тут у відрядженні, і проживав у гуртожитку, належному ВАТ «ММК ім. Ілліча», що розташований по вул. Казанцева, 20 в м. Маріуполі, не знайшло свого підтвердження витребуваними доказами.

Відповідно до листа від 13 жовтня 2015 року за №09/2983 ПАТ "ММК ім. Ілліча" не має відомостей про відрядження працівника агрофірмі-колгоспі "Накотне" Ордену Леніна Єлгавського району Латвійської ССР ОСОБА_1 у період з 1990 року по 1994 рік до комбінату. Також у листі зазначено, що гуртожиток, розташований по вул. Казанцева, буд. 20 у м. Маріуполі, значиться на балансі комбінату та у відділі з соціальних питань документів, які підтверджують проживання ОСОБА_1 у гуртожитку №20 немає. За даними паспортиста Жовтневого району та коменданту гуртожитку, ОСОБА_1 у період з 1990 року по 1992 рік по вул. Казанцева, буд. 20 не проживав.

За таких обставин, факт постійного проживання ОСОБА_1 на території України у період з 1990 року не знайшов свого підтвердження, а тому заява не підлягає задоволенню.

На підставі викладеного, та керуючись ст.ст. 10, 11, 58, 60, 212-215, 256, 259 ЦПК України,-

В И Р І Ш И В:

У задоволені заяви ОСОБА_1, заінтересована особа Головне управління Державної міграційної служби України в Донецькій області, про встановлення факту проживання на території України відмовити.

На рішення може бути подана апеляція в Апеляційний суд Донецької області через Іллічівський районний суд м. Маріуполя Донецької області. Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом десяти днів з дня його проголошення.

Повний текст рішення буде виготовлений 23.11.2015 року.

Суддя: О. О. Хараджа