АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И[1]

19 травня 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду міста Києва у складі:

головуючого судді: Мазурик О.Ф.,

суддів: Левенця Б.Б., Махлай Л.Д.,

при секретарі: Прохоровій В.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1

на рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 30 січня 2015 року

у цивільній справі за позовом ОСОБА_2, ОСОБА_3 до підполковника Центру спеціальних операцій боротьби з тероризмом, захисту учасників кримінального судочинства та працівників правоохоронних органів Служби безпеки України ОСОБА_1, ОСОБА_4, ОСОБА_5 про захист честі, гідності, ділової репутації та спростування недостовірної інформації, -

В С Т А Н О В И Л А:

В липні 2014 року позивачі ОСОБА_6 та ОСОБА_7, у зв'язку з опублікуванням в Інтернет мережі ІНФОРМАЦІЯ_1 на веб-сайтах АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2 інтерв'ю ОСОБА_1, підполковника, заступника начальника управління ЦСО СБ України, в якому було викладенонедостовірну інформацію, що порочить ОСОБА_2 як громадянина та генерала майора Служби безпеки України, першого заступника начальника ЦСО СБ України, члена Ради Міжнародної асоціації ветеранів підрозділів антитерору «Альфа» та ОСОБА_3 як громадянина та Президента Міжнародної Асоціації ветеранів підрозділу «Альфа», полковника запасу, звернулися до суду з позовом, уточненим в подальшому,про захист честі, гідності, ділової репутації та спростування недостовірної інформації.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 30 січня 2015 року позовні вимоги задоволено частково.

Визнано недостовірною інформацію, викладену в мережі Інтернет на веб-сайті АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2, відносно ОСОБА_2, а саме: « …да он особо и не скрывал своих связей с ФСБ. За время своего руководства «Альфой», во время правления режима ОСОБА_14, провел успешную ротацию руководящих кадров ЦСО, заменив их офицерами, которые тем или иным способом связаны с ФСБ России»; «именно опираясь на преданных ФСБ сотрудников, ОСОБА_15, тогдашний руководитель СБУ, готовил планы по уничтожению Майдана 18-20 февраля 2014 года, заручившись уверениями ОСОБА_2, что его люди не подведут. Руководствуясь своим служебным положением, и сто процентов имея информацию о предстоящих событиях в Крыму, он передал в Крымские отделы «А», всю самую современную технику, снаряжение, крупнокалиберные снайперские комплексы, прицелы и тепловизоры. Теперь, когда стало известно, что крымская «Альфа» воюет на востоке против народа Украины, убивая из снайперского оружия наших солдат, вопрос об аресте и заключении под стражу предателя ОСОБА_2 стал актуальным как никогда. На руках этого «ветерана всех разведок» кровь активистов Майдана. Именно он выполнял особое поручение ОСОБА_8: - формирование вооруженных отрядов «титушек» из числа бывших сотрудников правоохранительных органов, коим можна выдать на руки незарегистрированное оружие», как травматическое так и огнестрельное. Много моих собратьев, с кем я стоял на Майдане, было убито и покалечено руками тех, кого он вербовал, в Мариинском парке и у Дома офицеров 18 февраля..»; «.. его доверенные лица до сих пор служат в ЦСО «А» и сливают информацию о проведении АТО, и об обстановке внутри управления.»;

Відносно ОСОБА_3, а саме: «…Глава Міжнародної асоціації ветеранів підрозділів «Альфа». Очолює асоціацію більше п'ятнадцяти років. Не дивлячись на те, що громадська організація, жодне призначення на керівну посаду в ЦСО «А» СБУ не проходить без погодження з цією людиною. А він, у свою чергу, погоджує кадрові питання зі своїми кураторами з ФСБ Росії, на предмет відданості або хоча б лояльності. На даний момент вони, користуючись відсутністю керівництва ЦСО, пропихають своїх людей на керівні посади в Одесу та Миколаїв - міста стратегічно цікаві Росії. Одеса також цікава ОСОБА_3 тим, що вже протягом багатьох років він має контроль над митницею, портом і деякими підприємствами, пов'язаними з провозом контрабанди. Для того-то й потрібні свої люди в ОдесіОСОБА_3...».

Зобов'язано ОСОБА_1 спростувати недостовірну інформацію в спосіб аналогічний її поширенню про ОСОБА_2 та про ОСОБА_3

Решту позовних вимог залишено без задоволення.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, ОСОБА_1 звернувся з апеляційною скаргою в якій зазначив, що рішення ухвалено за недоведеністю обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, невідповідністю висновків суду обставинам справи та з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Вказував на помилковість висновків суду щодо його причетності до розповсюдження інформації, яка є предметом позову. Зазначив, що його твердження про те, що до неправдивих відомостей на думку позивачів, опублікованих 03 червня 2014 року на веб-сайтах АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2, він не має ніякого відношення, про те, що інтерв'ю цим веб-сайтам він не давав, як і не спілкувався з їх представниками взагалі, ніяких договорів по наданню інформації з цими веб-сайтами він не укладав, відповідно винагороди від них не отримував, про те, що він особисто на своїй сторінці у Facebook не розміщував інформації стосовно позивачів, що фактично сталося проникнення на його сторінку у Facebook, позивачами жодним чином не спростовано. Також ні позивачі, ні суд не спростували належними доказами його твердження про те, що у червні місяці 2014 року він несподівано отримав СМС повідомлення. Коли зайшов до Інтернету, знайшов на своїй сторінці у Facebook інформацію стосовно позивачів схожу на ту, що є предметом спору, і був відверто неприємно здивований і ображений тим, що хтось використав його сторінку, напевно, щоб посварити його з позивачами і заподіяти йому шкоди. Щоб запобігти непорозуміння він видалив зі своєї сторінки у Facebook чужу для нього інформацію відносно позивачів і змінив логін і пароль.

Суд помилково дійшов висновку, що відповідач повинен доводити свою непричетність до розповсюдженої інформації у соціальній мережі Facebook, оскільки саме позивачі повинні були доводити його вину у розповсюдженні інформації, позивачі повинні були надати суду докази, що проникнення на його сторінку Facebook не було та що саме він розмістив інформацію, що є предметом спору.

Посилаючись на те, що позивачами не доведено факту поширення ним недостовірної інформації, просив рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 30 січня 2015 року скасувати та ухвалити нове, яким у задоволенні позову відмовити у повному обсязі.

Представник ОСОБА_10 - ОСОБА_11 в суді апеляційної інстанції апеляційну скаргу підтримав з підстав наведених в ній, просив задовольнити.

ОСОБА_3 в судовому засіданні проти апеляційної скарги заперечував просив її відхилити.

Представник позивачів ОСОБА_3 та ОСОБА_2 - ОСОБА_12 в судовому засіданні проти апеляційної скарги заперечував просив її відхилити.

Інші особи в судове засідання не з'явилися про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, причини неявки суду не повідомили. Відповідно до ч. 2 ст. 305 ЦПК України колегія вважає за можливе розглянути справу за відсутності осіб, що не з'явилися в судове засідання.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, що з'явились в судове засідання, перевіривши доводи апеляційної скарги, законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 на веб-сайтах АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2 було розміщено інтерв'ю підполковника Центру спеціальних операцій боротьби з тероризмом, захисту учасників кримінального судочинства та працівників правоохоронних органів Служби безпеки України ОСОБА_1 під назвою «ІНФОРМАЦІЯ_2».

- відносно ОСОБА_2, а саме: « …да он особо и не скрывал своих связей с ФСБ. За время своего руководства «Альфой», во время правления режима ОСОБА_14, провел успешную ротацию руководящих кадров ЦСО, заменив их офицерами, которые тем или иным способом связаны с ФСБ Росси»; «именно опираясь на преданных ФСБ сотрудников, ОСОБА_15, тогдашний руководитель СБУ, готовил планы по уничтожению Майдана 18-20 февраля 2014 года, заручившись уверениями ОСОБА_2, что его люди не подведут. Руководствуясь своим служебным положением, и сто процентов имея информацию о предстоящих событиях в Крыму, он передал в Крымские отделы «А», всю самую современную технику, снаряжение, крупнокалиберные снайперские комплексы, прицелы и тепловизоры. Теперь, когда стало известно, что крымская «Альфа» воюет на востоке против народа Украины, убивая из снайперского оружия наших солдат, вопрос об аресте и заключении под стражу предателя ОСОБА_2 стал актуальным как никогда. На руках этого «ветерана всех разведок» кровь активистов Майдана. Именно он выполнял особое поручение ОСОБА_8: - формирование вооруженных отрядов «титушек» из числа бывших сотрудников правоохранительных органов, коим можна выдать на руки незарегистрированное оружие», как травматическое так и огнестрельное. Много моих собратьев, с кем я стоял на Майдане, было убито и покалечено руками тех, кого он вербовал, в Мариинском парке и у Дома офицеров 18 февраля..»; «.. его доверенные лица до сих пор служат в ЦСО «А» и сливают информацию о проведении АТО, и об обстановке внутри управления.»;

- відносно ОСОБА_3, а саме: «…Глава Міжнародної асоціації ветеранів підрозділів «Альфа». Очолює асоціацію більше п'ятнадцяти років. Не дивлячись на те, що громадська організація, жодне призначення на керівну посаду в ЦСО «А» СБУ не проходить без погодження з цією людиною. А він, у свою чергу, погоджує кадрові питання зі своїми кураторами з ФСБ Росії, на предмет відданості або хоча б лояльності. На даний момент вони, користуючись відсутністю керівництва ЦСО, пропихають своїх людей на керівні посади в Одесу та Миколаїв - міста стратегічно цікаві Росії. Одеса також цікава ОСОБА_3 тим, що вже протягом багатьох років він має контроль над митницею, портом і деякими підприємствами, пов'язаними з провозом контрабанди. Для того-то й потрібні свої люди в ОдесіОСОБА_3...».

Виходячи з наявних у матеріалах справи та досліджених судом першої інстанції письмових доказів суд апеляційної інстанції приходить до висновку про те, що обставини, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими при вирішенні справи, а саме факт поширення інформації стосовно позивачів, доведені.

З матеріалів справи вбачається, що відповідачем ОСОБА_1 визнано факт розміщення ІНФОРМАЦІЯ_1 на його сторінці у Facebook інформації стосовно позивачів, що є предметом позову.

Задовольняючи позовні вимоги суд виходив з того, що зміст вказаного інтерв'ю містить інформацію, яка є негативною стосовно позивачів, негативно характеризує їх ділові, моральні та людські якості та не відповідає дійсним обставинам.

В судовому засіданні допитаний в якості свідка ОСОБА_13, пояснив, що він є військовим пенсіонером та перед виходом на пенсію працював в Департаменті контррозвідки СБУ, знає позивачів з 1994 року та охарактеризував їх, як чесних офіцерів. Вважав, що стаття у вигляді інтерв'ю про позивачів, яку останні просили спростувати, є «замовною» та опублікована з метою скомпрометувати позивачів.

Апеляційна скарга не містить доводів, що поширена в мережі Інтернет інформація стосовно позивачів є достовірною, а тому, відповідно до ст. 303 ЦПК України, апеляційним судом законність та обґрунтованість рішення в цій частині не перевірялася.

Колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги, що ОСОБА_1 є неналежним відповідачем у справі.

Згідно роз'яснень, викладених у п. 12 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 лютого 2009 року № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» належними відповідачами у разі поширення оспорюваної інформації в мережі Інтернет є автор відповідного інформаційного матеріалу та власник веб-сайта.

Автором, у відповідності до Закону України «Про авторське право та суміжні права», є фізична особа, яка своєю творчою працею створила твір.

Згідно ч. 3 ст. 13 цього Закону співавторством є авторське право на інтерв'ю. Співавторами інтерв'ю є особа, яка дала інтерв'ю (ОСОБА_1) та особа, яка його взяла (співробітник веб-сайту).

Опублікування запису інтерв'ю допускається лише за згодою особи, яка дала інтерв'ю.

Тобто, зазначена норма передбачає, що без погодження із респондентом (ОСОБА_1) журналіст не може оприлюднити текст інтерв'ю.

Оскільки матеріали справи не містять належних та допустимих доказів того, що ОСОБА_1 оспорював своє авторське право на інтерв'ю, висновки суду першої інстанції, щодо покладення на ОСОБА_1 обов'язку спростування недостовірної інформації, відповідають нормам матеріального та процесуального права та є належним чином обґрунтованими.

Розглядаючи спір суд першої інстанції в межах доводів позову повно і всебічно дослідив обставини спору, дав належну оцінку зібраним по справі доказам, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і у відповідності з вимогами закону прийшов до правильного висновку про те, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, про що ухвалив відповідне рішення.

Доводи апеляційної скарги щодо помилкового застосування судом ст. 277 ЦК України в частині обов'язку доведення відповідачем поширення достовірної інформації, є обґрунтованими, оскільки відповідно до Закону № 1170-VII від 27.03.2014 року частину третю статті 277 ЦК України виключено.

Інші, розглянуті колегією суддів, доводи апеляційної скарги зводяться до переоцінки доказів, висновків суду не спростовують і не дають підстав вважати, що судом допущено порушення норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення спору.

Враховуючи, що згідно ч. 2 ст. 308 ЦПК України, не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань, рішення суду в частині застосування ст. 277 ЦК України, відповідно до ст. 309 ЦПК України підлягає зміні.

Керуючись ст. 218, 303, 307, 309, 313-315, 317, 319, 325, 327 ЦПК України, колегія суддів,-

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 30 січня 2015 року - змінити, виключити з мотивувальної частини рішення посилання на ст. 277 ЦК України в частині покладення на відповідача обов'язку доведення, що поширена інформація є достовірною.

В іншій частині рішення залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржено протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до цього суду.

Головуючий:

Судді:

Справа № 761/21890/14-ц

№ апеляційного провадження: 22-ц/796/4587/2015

Головуючий у суді першої інстанції: Волокітіна Н.Б.

Доповідач у суді апеляційної інстанції: Мазурик О.Ф.