Ухвала

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 березня 2015 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Луспеника Д.Д.

суддів: Журавель В.І., Лесько А.О., Хопти С.Ф., Черненко В.А.

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до публічного акціонерного товариства «Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча» про відшкодування за час затримки розрахунку при звільненні та відшкодування моральної шкоди за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення апеляційного суду Донецької області від 26 листопада 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У квітні 2014 року ОСОБА_1 звернулась до суду з указаним позовом, в якому просила стягнути з публічного акціонерного товариства «Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча» (далі - ПАТ «ММК ім. Ілліча») на її користь середній заробіток за час затримки виплати суми індексації з 29 листопада 2010 року по 27 березня 2014 року у розмірі 96 367 грн 51 коп. та у відшкодування моральної шкоди 1 тис. грн.

Свої вимоги позивач мотивувала тим, що вона перебувала у трудових відносинах із відповідачем, який з березня 2003 року по листопад 2010 року при виплаті заробітної плати не проводив передбачену діючим законодавством індексацію заробітної плати, внаслідок чого були порушені її права на оплату праці. Вказувала, що на її звернення до відповідача з заявою про добровільну сплату заборгованої індексації заробітної плати їй було перераховано заборгованість по заробітній платі у розмірі 889 грн 42 коп. Зазначала, що її права мають бути відновлені шляхом стягнення з відповідача суми середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та відшкодування моральної шкоди.

Рішенням Іллічівського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 9 жовтня 2014 року позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Стягнуто з ПАТ «ММК ім. Ілліча» на користь ОСОБА_1 відшкодування за час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 84 864 грн та у відшкодування моральної шкоди 1 тис. грн з утриманням відповідачем при виплаті означених сум, передбачених законом податків та обов'язкових платежів.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У задоволенні решти позову відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Донецької області від 26 листопада 2014 року рішення суду першої інстанції змінено.

Стягнуто з ПАТ «ММК ім. Ілліча» на користь ОСОБА_1 суму середнього заробітку за затримку розрахунку при звільненні у розмірі 1 500 грн з утриманням з вказаної суми, передбачених законом податків та обов'язкових платежів і зборів, при виплаті та 250 грн для відшкодування моральної шкоди.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

В решті рішення суду залишено без змін.

У касаційній скарзі ОСОБА_1, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить рішення апеляційного суду скасувати, рішення суду першої інстанції залишити в силі.

Касаційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Суд першої інстанції, задовольняючи частково позов, виходив з того, що 28 березня 2014 року відповідач добровільно виплатив позивачу суму заборгованої індексації заробітної плати та компенсації, а тому на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню з відповідача й повна сума середнього заробітку за час затримки фактичного розрахунку відповідно до вимог закону.

Апеляційний суд, змінюючи рішення суду першої інстанції, виходив із того, що висновок суду про відшкодування середнього заробітку за час затримки розрахунку є вірним, проте розмір такого відшкодування судом першої інстанції визначено не вірно.

Однак погодитися з таким висновком апеляційного суду не можна.

Судами установлено, що ОСОБА_1 з 28 липня 1980 року по 26 листопада 2010 року перебувала у трудових відносинах з ПАТ «ММК ім. Ілліча», що підтверджується трудовою книжкою.

Середньоденна заробітна плата ОСОБА_1 за останні два місяці роботи становить 104 грн, що підтверджується довідкою головної бухгалтерії відділу обліку заробітної плати № 1/98447.

Кількість робочих днів за період з 27 листопада 2010 року по 28 березня 2014 року, згідно з графіком п'ятиденного робочого тижня з двома вихідними днями, за яким працювала ОСОБА_1, складає 816 днів, а тому розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні складає 84 864 грн (816 днів х 104 грн.).

Відповідно до статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення.

Згідно зі статтею 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівнику сум у строки, зазначені в статті 116 КЗпП України, при відсутності спору про їх розмір, підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на корить працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Таким чином, установивши під час розгляду справи про стягнення середнього заробітку у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред'явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі статті 117 КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а в разі непроведення його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності.

Згідно з Положенням про порядок компенсації працівникам втрати частини заробітної плати у зв'язку з порушенням термінів її виплати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 20 грудня 1997 року № 1427, компенсація провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати заробітної плати, нарахованої працівникові за період роботи, починаючи з 1 січня 1998 року, якщо індекс цін на споживчі товари і тарифів на послуги за цей період зріс більш як на один відсоток. Зазначеним Положенням також визначено порядок обчислення компенсації.

У разі не проведення розрахунку у зв'язку з виникненням спору про розмір належних до виплати сум вимоги про відповідальність за затримку розрахунку підлягають задоволенню в повному обсязі, якщо спір вирішено на користь позивача або такого висновку дійде суд, що розглядає справу.

При частковому задоволенні позову працівника суд визначає розмір відшкодування за час затримки розрахунку з урахуванням спірної суми, на яку той мав право, частки, яку вона становила у заявлених вимогах, істотності цієї частки порівняно із середнім заробітком та інших конкретних обставин справи.

Відповідно до пункту 5 розділу IV Порядку нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати.

Невиконання роботодавцем вимог ст. 116 КЗпП України є триваючим правопорушенням, тому звільнений працівник може визначити остаточний обсяг своїх вимог за ст. 117 зазначеного Кодексу й моментом припинення правопорушення, яким є день фактичного розрахунку.

Таким чином, установивши під час розгляду справи про стягнення середнього заробітку у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, наступного дня після пред'явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст. 117 КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а в разі непроведення його до розгляду справи по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини.

За таких обставин, суд першої інстанції, задовольняючи частково позов, на підставі поданих сторонами доказів (ст. 212 ЦПК України), правильно встановив характер правовідносин, вірно застосував норми матеріального права, визначив розмір середнього заробітку з урахуванням встановлених обставин справи, та дійшов вірного висновку про стягнення на користь позивача 84 864 грн середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку та 1 тис. грн. у відшкодування моральної шкоди.

Апеляційний суд, змінюючи рішення суду першої інстанції, виходив із того, що ОСОБА_1 зверталась до підприємства з заявою про виплату заборгованості по заробітній платі за період з 1 березня 2003 року по 26 листопада 2010 року, а відповідачем у березні 2014 року були виконані вимоги з розрахунку частково: виплачена сума індексації заробітної плати тільки за період 2003-2006 років, та дійшов невірного висновку про доцільність часткового задоволення позовних вимог про стягнення середнього заробітку за час затримки у розрахунку, виходячи з розміру частки основної спірної суми по індексації і компенсації в сумі 1070 грн, на яку позивач мала право, і у зв'язку з невиплатою якої виник даний спір; істотності спірної суми порівняно із середнім заробітком, що припадав би до виплати; тривалості часу, протягом якого за отриманням недоплаченої суми не зверталася позивач, що фактично і визначило розмір суми середнього заробітку, стягнення якого вона вимагає.

Отже, судового спору щодо розміру заборгованості по заробітній платі не було, тому й не було підстав для застосування ч. 2 ст. 117 КЗпП України (правова позиція Верховного Суду України, викладена у постанові № 6-39цс11 від 24 жовтня 2011 року).

Таким чином, апеляційний суд, безпідставно скасувавши законне й обґрунтоване рішення суду першої інстанції, припустився помилки у застосуванні матеріального та процесуального закону.

Ураховуючи викладене, рішення апеляційного суду підлягає скасуванню із залишенням рішення суду першої інстанції в силі з підстав, передбачених ст. 339 ЦПК України.

Керуючись п. 3 ч. 1 ст. 336, ст. 339, п. 4 ч. 1 ст. 344 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення апеляційного суду Донецької області від 26 листопада 2014 року скасувати.

Рішення Іллічівського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 9 жовтня 2014 року залишити в силі.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий: Д.Д. Луспеник

Судді: В.І. Журавель

А.О. Лесько

С.Ф. Хопта

В.А. Черненко