Ухвала

іменем україни

25 березня 2015 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Дьоміної О.О.,

суддів: Парінової І.К., Ступак О.В.,

Попович О.В., Штелик С.П.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення аліментів на повнолітню дитину, яка продовжує навчання, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення апеляційного суду Одеської області від 4 грудня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У вересні 2014 року ОСОБА_3 звернулася до суду з указаним позовом, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що її спільна з відповідачем повнолітня дитина ОСОБА_5 потребує матеріальної допомоги, оскільки 23 серпня 2013 року останнього було зараховано до Інституту національного та міжнародного права Міжнародного гуманітарного університету на денну форми навчання, що потребує значних матеріальних витрат.

Посилаючись на неможливість самостійно утримувати повнолітнього сина, просила стягнути з відповідача аліменти на утримання їх спільного сина, який продовжує навчання у Міжнародному гуманітарному університеті, у розмірі 1 244 грн щомісячно до закінчення навчання на другому курсі.

Рішенням Овідіопольського районного суду Одеської області від

8 жовтня 2014 року в задоволенні позову відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Одеської області від 4 грудня 2014 року рішення суду першої інстанції скасовано, ухвалено нове рішення про часткове задоволення позову.

Стягнуто зі ОСОБА_4 на користь ОСОБА_5 щомісячно аліменти у розмірі 500 грн, починаючи з 17 вересня 2014 року по 23 червня 2015 року (строк закінчення навчання на другому курсі).

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 просить скасувати рішення апеляційного суду і залишити в силі рішення суду першої інстанції, посилаючись на порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Судами встановлено, що позивач та відповідач є батьками

ОСОБА_5, який є студентом 2 курсу Інституту національного та міжнародного права Міжнародного гуманітарного університету денної форми навчання, відповідно до довідки Міжнародного гуманітарного університету від 10 вересня 2014 року № 13к-5 (а.с. 5).

Відповідно до свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_1, 27 червня 2014 року виданого Жуковським Відділом РАГС Головного управління РАГС Московської області зареєстровано шлюб між відповідачем та громадянкою Росії - ОСОБА_7 за актовим записом № 377.

Згідно із копією трудової книжки НОМЕР_2, виданої на ім'я

ОСОБА_4, останній був звільнений з місця своєї роботи 21 липня

2014 року за власним бажанням (а.с. 20).

Пунктом 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України від

15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» роз'яснено, що обов'язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов'язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв'язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу.

Згідно зі ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів на інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.

Відповідно до ст. 198 СК України, батьки зобов'язані утримувати своїх повнолітніх непрацездатних дочку, сина, які потребують матеріальної допомоги, якщо вони можуть таку матеріальну допомогу надавати.

Частинами 1, 3 статті 199 СК України визначено, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов'язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки ОСОБА_4 має іншу сім'ю та не працевлаштований, дійшов висновку про неспроможність відповідача надавати матеріальну допомогу на утримання дитини на період її навчання.

Із матеріалів справи також вбачається, що відповідно до довідки

МОЗ України Овідіопольської центральної районної лікарні від 9 вересня 2014 року № 91, ОСОБА_3 працює в Овідіопольській ЦЛР на

посаді фельдшера Інформаційно-аналітичного центру медичної статистики з 2 квітня 2012 року, місячний оклад якої становить 1 312 грн (а.с. 8).

Також, згідно із п. 2.2 індивідуального договору про підготовку фахівця від 5 серпня 2013 року, укладеного між ОСОБА_5 та Міжнародним гуманітарним університетом, витрати на підготовку ОСОБА_5 за освітньо-кваліфікаційним рівнем складають 9 800 грн за кожний рік навчання контрактника, а із квитанції про здійснення касової операції від 27 серпня 2014 року вбачається, що останнім було сплачено 4 900 грн на навчання за вказаним договором (а.с. 6-7).

Отже, скасовуючи рішення суду першої інстанції, апеляційний суд вірно виходив з того, що ОСОБА_4 є особою працездатного віку та може працювати.

Задовольняючи частково позов, апеляційний суд дійшов вірного висновку про необхідність стягнення з відповідача аліментів у розмірі

500 грн щомісячно на користь його сина, який продовжує навчання, оскільки ОСОБА_4 не є безробітним та повинен приймати участь у витратах, що пов'язані із навчанням повнолітньої дитини у вищому навчальному закладі, оскільки для забезпечення нормальної матеріальної умови для життя дитини є участь батьків у витратах на навчання.

Апеляційним судом вірно взято до уваги матеріальний стан та спроможність ОСОБА_3 у витратах на її дитину, та правомірно вказано на відсутність доказів безробіття та існування інших дітей відповідача, а також зазначено, що оскільки утримання дитини віком до

23 років у навчанні є обов'язком батьків і нормами права не передбачено повне звільнення одного із батьків від участі у витратах на дитину, яка продовжує навчання, тому судом правомірно стягнуто аліменти з відповідача у твердій грошовій сумі щомісячно, починаючи з 17 вересня 2014 року до

23 червня 2015 року.

Враховуючи вищевикладене, апеляційний суд дотримався встановленого ст. 212 ЦПК України принципу оцінки доказів

відповідно до якого суд на підставі всебічного, повного й об'єктивного розгляду обставин справи аналізує і оцінює докази як кожен окремо,

так і в їх сукупності, у взаємозв'язку, в єдності і протиріччі, і ця

оцінка повинна спрямовуватися на встановлення достовірності чи

відсутності обставин, які обґрунтовують доводи і заперечення сторін, з'ясував усі обставини справи та надав їм належну правову оцінку,

тому судове рішення відповідає вимогам ст. 213 ЦПК України щодо законності й обґрунтованості.

Доводи касаційної скарги, стосуються переоцінки доказів, викладених в оскаржуваному рішенні, що не відноситься до компетенції суду касаційної інстанції, та не дають підстав для висновку, що судом апеляційної інстанції при розгляді справи були допущені порушення норм матеріального чи процесуального права, отже колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу відхилити.

Керуючись ст. ст. 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення колегії суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області від 4 грудня 2014 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.О. Дьоміна
Судді: І.К. Парінова О.В. Попович О.В. Ступак С.П. Штелик