Справа № 185/2970/15-ц
Провадження № 2/185/1997/15
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 червня 2015 року Павлоградський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі: головуючого судді - Юдіної С.Г.

за участю секретаря Заверуха О.А.

представника позивача ОСОБА_1

представника відповідача ОСОБА_2 ОСОБА_3

представника відповідача ОСОБА_4 «УПСК» - ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Павлограді Дніпропетровської області цивільну справу за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_2, Приватного акціонерного товариства «Українська пожежно-страхова компанія», треті особи : ОСОБА_7, ОСОБА_8 про відшкодування майнової та моральної шкоди, суд

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2, Приватного акціонерного товариства «Українська пожежно-страхова компанія», в якому просила суд стягнути з відповідачів в солідарному порядку в рахунок в відшкодування майнової шкоди, спричиненої в звязку з витратами на лікування її батька ОСОБА_9 внаслідок ДТП суму 22 868, 17 грн.; стягнути з ОСОБА_2 в рахунок відшкодування моральної шкоди, внаслідок ДТП в звязку зі смертю її батька ОСОБА_9 у сумі 50 000 грн.; франшизу в сумі 1000 грн. та судові витрати.

В обґрунтування заявленого позову позивач зазначила, що 05.07.2013 року відповідач ОСОБА_2 керуючи автомобілем НОМЕР_1 допустив наїзд на пішохода, батька позивача ОСОБА_9. Внаслідок ДТП ОСОБА_9 були спричинені тілесні ушкодження середньої тяжкості. Від даних тілесних ушкоджень він тривалий час лікувався, що призвело до значних витрат на його лікування. 28.09.2013 року ОСОБА_9 помер. Вироком Павлоградського міськрайонного суду від 19.12.2014 року ОСОБА_2 був визнаний винним у скоєнні кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України та йому призначено покарання у вигляді арешту строком на шість місяців без позбавлення права керувати транспортними засобами, ОСОБА_10 звільнений від відбування покарання у звязку з амністією на підставі ст. 1 п. «є» Закону України «Про амністію у 2014 році» від 08.04.2014 року. За цивільним позовом потерпілої ОСОБА_6 з ОСОБА_2 було стягнуто компенсацію матеріальної шкоди у розмірі 11 063 грн. та компенсацію моральної шкоди у розмірі 3000 грн. Ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 05.02.2015 року вирок Павлоградського міськрайонного суду в частині цивільного позову скасовано та справу передано на новий розгляд. Тільки під час розгляду справи в апеляційній інстанції стало відомо що цивільно-правова відповідальність ОСОБА_7, який є сином відповідача ОСОБА_2 застрахована в ПАТ «Українська пожежно-страхова компанія». Власником автомобілю зазначений ОСОБА_8 Вважає, що в результаті дій ОСОБА_2 їй спричинена матеріальна шкода в сумі 28 568,17 грн., що включає кошти на лікування 17 276,54 грн. (вартість операції 4200 грн., спиці в ногу 220 грн., медичні препарати 10 856, 54 грн., харчування 2000 грн.). Витрати на проїзд до лікарні та провіз ОСОБА_9 на консультацію 1137, 63 грн. (862 ,98 грн. бензин, 274, 68 грн. - проїзд автобусом). Крім того, для уходу за ОСОБА_9 позивач вимушена була наймати жінку ОСОБА_11 якій було сплачено 1500 грн. У звязку зі смертю та похованням батька позивач витратила грошові кошти в сумі 8654 грн. (перебування в моргу 750 грн., послуги батюшки 200 грн., ритуальні послуги 3721 грн., поминальний обід 3197 грн.) враховуючи що відповідачем ОСОБА_2 за життя батька було відшкодовано 5700 грн. Сума невідшкодованої шкоди становить 22 568, 17 грн. Крім того вважає, що діями відповідача ОСОБА_2 їй спричинена моральна шкода в сумі 50 000 грн.

Відповідач ОСОБА_2 в судовому засіданні позов не визнав, пояснив суду що страховка на автомобіль була оформлена на його сина ОСОБА_7 Одразу після ДТП він телефонував у страхову компанію, однак доказів цього надати не може. З заявою до страхової компанії не звертався. Потерпілому після ДТП він повідомив про страховку. Безпосередньо після ДТП він сплатив ОСОБА_9 5700 грн., однак після того, як позивач почала йому телефонувати та погрожувати платити перестав. Просив у позові відмовити.

Представник відповідача ОСОБА_2 ОСОБА_3 в судовому засіданні позов не визнав, пояснив, що саме позивачка повинна була звернутися до страхової компанії для виплати відшкодування, однак вона цього не зробила. Вважає, що сума матеріальної шкоди заявлена в позові безпідставна та не підтверджується належними доказами. Моральна шкода також не доведена оскільки позивачка не є безпосереднім потерпілим в ДТП.

Представник відповідача ОСОБА_4 «УПСК» в судовому засіданні позов не визнав посилаючись на доводи викладені в запереченнях на позов, відповідно до змісту яких зазначив, що дійсно цивільно-правова відповідальність ОСОБА_2 застрахована в ОСОБА_4 «УПСК», однак ні позивач, ні відповідач ОСОБА_2 до страхової компанії не зверталися. За даними ОСОБА_4 «УПСК» повідомлення ОСОБА_2 про факт ДТП не зафіксовано. Крім того, відповідно до висновку експертизи настання смерті потерпілого ОСОБА_9 в прямому причинному звязку з наслідками ДТП не перебувають, отже ОСОБА_4 «УПСК» не відповідає за шкоду спричинену ОСОБА_2 Розмір моральної шкоди не доведений суду. Просив у позові до ОСОБА_4 «УПСК» відмовити.

Третя особа ОСОБА_7 в судовому засіданні позов не визнав, вважає, що шкоду повинна відшкодувати страхова компанія.

Третя особа ОСОБА_12 в судовому засіданні позов не визнав, зазначив, що автомобіль продав за довіреністю Рибаку а вже той продав ОСОБА_7. Вважає, що відшкодовувати шкоду повинна страхова компанія.

Вислухавши учасників процесу, дослідивши матеріали справи в їх сукупності, суд доходить висновку, що заявлені позовні вимоги підлягають частковому задоволенню на таких підставах.

Так, в судовому засіданні було встановлено, що 05 липня 2013 року о 03.35 год. ОСОБА_2 керуючи автомобілем НОМЕР_2, здійснив наїзд на пішохода ОСОБА_9, якому були заподіяні тілесні ушкодження середньої тяжкості.

28 вересня 2013 року ОСОБА_9, що підтверджується копією свідоцтва про смерть (а.с. 50 т. 2)

Згідно до висновку експерта № 447 від 21.10.2013 року смерть ОСОБА_9 настала від гострої серцево-судинної недостатності, яка розвилася внаслідок коронарокардіосклероза атеросклеротичного при хронічній ішемічній хворобі серця. Закриті переломи кісток кінцівок за ознакою тривалості розладу здоровя як окремо так і в сукупності (тривалого порушення функцій кінцівок) тривалістю понад трьох тижнів ( більше 21 дня) відносяться до середнього ступеню тяжкості тілесних ушкоджень. У прямому причинно-наслідковому звязку зі смертю не перебувають (а.с. 89-92 т. 2)

Вироком Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 19 грудня 2014 року ОСОБА_2 був визнаний винним за ч. 2 ст. 286 КК України та йому було призначено покарання у вигляді арешту строком шість місяців без позбавлення права керувати транспортними засобами. ОСОБА_2 був звільнений від відбування покарання у звязку з амністією на підставі ст. 1 п. «Є» Закону України «Про амністію у 2014 році» від 08.04.2014 року. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_6 компенсацію матеріальної шкоди 11063 грн., компенсацію моральної шкоди 3000 грн. В задоволенні іншої частини позову відмовлено. (а.с. 105, 106 т. 2)

Ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 05 березня 2015 року вирок Павлоградського міськрайонного суду в частині вирішення цивільного позову потерпілої ОСОБА_6 про стягнення моральної та матеріальної шкоди скасовано, з призначенням нового судового розгляду.(а.с. 148-152 т. 2)

Позивач є дочкою померлого ОСОБА_9, що підтверджується копією свідоцтва про народження, копією довідки про реєстрацію шлюбу та зміну прізвища (а.с. 47, 48 т. 2)

Згідно полісу № АВ/9650051 обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів від 15.02.2013 року (а.с. 139 т. 2) на час ДТП цивільна відповідальність ОСОБА_7 була застрахована в ОСОБА_4 «Українська пожежно-страхова компанія», забезпеченим транспортним засобом був автомобіль НОМЕР_3.

Відповідно до ч. 2 ст. 1187 ЦК України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим обєктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до ч. 5 ст. 1187 ЦК України, особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Відповідно до ст. 22 Закону України «Про загальнообовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності відшкодовує у встановленому зазначеним законом порядку оцінену шкоду, яка була завдана в результаті ДТП, життю, здоровю, майну третьої особи.

Згідно з п.п. 33.1.4 п. 33.1 ст. 33 Закону України «Про загальнообовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» уразі настання дорожньо-транспортної пригоди, яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування, водій транспортного засобу, причетний до такої пригоди, зобовязаний невідкладно, але не пізніше трьох робочих днів з дня настання дорожньо-транспортної пригоди, письмово надати страховику, з яким укладено договір обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду встановленого МТСБУ зразка, а також відомості про місцезнаходження свого транспортного засобу та пошкодженого майна, контактний телефон та свою адресу. Якщо водій транспортного засобу з поважних причин не мав змоги виконати зазначений обовязок, він має підтвердити це документально.

В судовому засіданні відповідач ОСОБА_2 поясняв, що після ДТП він телефонував у страхову компанію, однак належних доказів на підтвердження цього суду не надав. Представник відповідача ОСОБА_4 «УПСК» в судовому засіданні поясняв, що згідно даних страхової компанії повідомлення від ОСОБА_2 чи ОСОБА_7 не було зафіксовано.

Відповідно до п. 16 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки № 4 від 01.03.2013 року, у разі невиконання особою, відповідальність якої застрахована, обовязку письмового надання страховику, з яким укладено договір обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності (у передбачених випадках МТСБУ), повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду встановленого МТСБУ зразка, шкода відшкодовується завдавачем шкоди.

Таким чином, суд вважає, що матеріальна шкода повинна бути стягнута з відповідача ОСОБА_2

Крім того, ні під час досудового розслідування, ні під час судового слідства при розгляді кримінального провадження за обвинуваченням ОСОБА_2, останній нікому не повідомив про те, що цивільно-правова відповідальність застрахована. Тільки під час розгляду справи в апеляційному суді Дніпропетровської області 05 березня 2015 року ОСОБА_2 надав суду поліс обовязкового страхування власників наземних транспортних засобів. До цього часу позивач не мала можливості звернутися до страхової компанії за відшкодуванням шкоди. 05.05.2015 року позивач звернулася до ОСОБА_4 «УПСК» (а.с. 190 т. 2), однак представник відповідача ОСОБА_4 «УПСК» пояснив в судовому засіданні, що йому з цього приводу нічого невідомо, а враховуючи що позивачем не надано належних документів на відшкодування шкоди їй буде відмовлено у відшкодуванні шкоди.

Відповідно до ч. 2 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала, якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоровя, або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки.

Згідно зі ст. 1168 ЦК України моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоровям, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів.

Приймаючи рішення по суті заявлених позовних вимог суд вважає, що позивач та її представником не виконані вимоги ст. 60 ЦПК України, відповідно до якої «кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень» та не надали суду доказів, які б в повному обсязі підтверджували завдання позивачу матеріальної та моральної шкоди у зазначеному в позові розмірах.

Враховуючи викладене, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню в частині стягнення з ОСОБА_2 в рахунок відшкодування матеріальної шкоди в сумі 4000, 22 грн., які складаються з витрат на придбання спиці для ноги 220 грн., медичних препаратів в сумі 9 205, 54 грн. (за відрахуванням ліків придбаних після 01.08.2013 року, оскільки після 01.08.2013 року ОСОБА_9 хворів на захворювання легень 10 856, 54 грн. 1651, 00 грн. = 9205,54 грн.) та вартість проїзду автобусом з м. Тернівка до м. Павлограду згідно квитків у сумі 274,68 грн. ( 220,00 грн. + 9205,54 грн. + 274,68 грн. = 9700,22 грн.). Враховуючи що сума 5700,00 грн. була відшкодована відповідачем ОСОБА_2 потерпілому ОСОБА_9 ще за його життя, суд вважає що підлягає стягненню сума 4000,22 грн. (9700,22 грн. 5700,00 грн. = 4000,22 грн.).

Не підлягають стягненню витрати на проведення операції в сумі 4200,00 грн., витрати на харчування в сумі 2000,00 грн., витрати на бензин в сумі 862, 98 грн., витрати на доглядальницю в сумі 1500, 00 грн., оскільки не підтверджені належними та допустимими доказами.

Також не підлягають стягненню витрати повязані зі смертю та похованням ОСОБА_9, оскільки тілесні ушкодження, завдані внаслідок ДТП, у прямому причинному звязку зі смертю ОСОБА_9 не перебувають.

Позовні вимоги щодо стягнення моральної шкоди в розмірі 50 000 грн. підлягають частковому задоволенню. Суд вважає, що позивач була дочкою потерпілого ОСОБА_9 у звязку, з завданням батькові тілесних ушкоджень, його лікуванням вона пережила душевні страждання, хвилювання за батька, вимушена була докладати додаткових зусиль для організації свого життя, та життя батька. Тому виходячи з принципу розумності та справедливості, з урахуванням глибини моральних страждань, суд вважає, що на користь позивача з відповідача ОСОБА_2 в рахунок відшкодування моральної шкоди підлягає стягненню 1 000 грн.

В задоволенні інших вимог - відмовити.

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 88 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог.

Отже, оскільки позивач звільнена від сплати судового збору його необхідно стягнути з відповідача ОСОБА_2 в дохід держави.

На підставі викладеного, керуючись ст. 1167, 1168, 1187 ЦК України, ст. 22, 33 Закону України «Про загальнообовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» ст. 10, 60, 131, 137, 212 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_6 до ОСОБА_2, Приватного акціонерного товариства «Українська пожежно-страхова компанія», треті особи: ОСОБА_7, ОСОБА_8 про відшкодування майнової та моральної шкоди задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_6 в рахунок відшкодування матеріальної шкоди 4000 (чотири тисячі) гривень 22 копійки, в рахунок відшкодування моральної шкоди 1000 (одна тисяча) гривень.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави судові витрати в розмірі 243 (двісті сорок три) гривні 60 копійок.

В задоволенні інших позовних вимог відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Дніпропетровської області через суд першої інстанції шляхом подачі в 10 денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

Суддя: ОСОБА_13