У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 вересня 2015 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Рівненської області в складі

головуючий суддя: Хилевич С.В.

судді: Собіна І.М., Оніпко О.В.

секретар судового засідання: Демчук Ю.Ю.

за участі: Державного виконавця відділу державної виконавчої служби Рівненського міського управління юстиції,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Рівненського міського суду від 22 червня 2015 року у справі за поданням Державного виконавця відділу державної виконавчої служби Рівненського міського управління юстиції про тимчасове обмеження ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України та видачі закордонного паспорту до виконання боржником своїх зобов'язань,

в с т а н о в и л а:

Ухвалою Рівненського міського суду від 22 червня 2015 року подання Державного виконавця відділу державної виконавчої служби Рівненського міського управління юстиції (далі - державний виконавець) задоволено: тимчасово обмежено ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1 (ідентифікаційний номер: НОМЕР_1; паспорт громадянина України серії НОМЕР_2, що виданий Рівненським МВ УМВС України в Рівненській області 3 серпня 2005 року; проживає у АДРЕСА_1) у праві виїзду за межі України та видачі закордонного паспорту до виконання боржником своїх зобов'язань.

У поданій на ухвалу апеляційній скарзі ОСОБА_1 покликалась на порушення судом норм процесуального та матеріального права.

На її обґрунтування зазначала, що всупереч вимогам ст. 6 ЗаконуУкраїни „Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України" та п.18 ч.3 ст.11 Закону України „Про виконавче провадження" у державного виконавця не виникло права на звернення з поданням про тимчасове обмеження права виїзду за межі України, оскільки таке право виникає винятково у разі доведення фактів умисного ухилення боржника від виконання покладених на нього рішенням суду зобов'язань.

Вважала, що подання державного виконавця не містить конкретних доказів факту ухилення її від виконання своїх обов'язків по виконанню рішень суду та про її намір залишити Україну, з чим помилково погодився і суд першої інстанції. Натомість обмеження у праві виїзду за межі України позбавить її можливості виїхати за кордон з метою працевлаштування і мати змогу виконати зобов'язання.

Покликаючись на ст.33 Конституції України, п.18 ч. 3 ст. 11 Закону України "Про виконавче провадження", п.2.5 ст. 6 Закону України "Про порядок виїзду з України та в'їзд в Україну", ст. 313 ЦК України просила ухвалу суду першої інстанції скасувати.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення осіб, які беруть участь у справі і з'явились в судове засідання, перевіривши матеріали справи та доводи боржника, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Постановляючи оскаржувану ухвалу, суд першої інстанції правильно виходив з доведеності і обґрунтованості подання державного виконавця, оскільки боржник ухиляється від виконання зобов'язань, покладених на неї рішеннями суду про стягнення грошових коштів, а тому обмежив ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України до виконання зобов'язань за виконавчим листом та у видачі їй закордонного паспорту.

Згідно з ч.1 ст. 377 (1) ЦПК України питання про тимчасове обмеження боржника - фізичної особи у праві виїзду за межі України при виконанні судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) вирішується судом за місцем знаходження органу державної виконавчої служби за поданням державного виконавця, погодженим з начальником відділу державної виконавчої служби.

Відповідно до ч. 1, п. 18 ч. 3 ст. 11 Закону України "Про виконавче провадження" державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Державний виконавець у процесі здійснення виконавчого провадження має право, зокрема, у разі ухилення боржника від виконання зобов'язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи або керівника боржника - юридичної особи за межі України - до виконання зобов'язань за рішенням.

Норми п. 5 ч. 1 ст. 6 Закону України "Про порядок виїзду з України та в'їзду в Україну громадян України" передбачають можливість тимчасової відмови громадянинові України у видачі паспорта, зокрема, у випадку, якщо він ухиляється від виконання зобов'язань, покладених на нього судовим рішенням, рішенням іншого органу (посадової особи), - до виконання зобов'язань.

Як убачається з матеріалів справи, на виконанні Відділу державної виконавчої служби Рівненського міського управління юстиції перебуває зведене виконавче провадження про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості на загальну суму 49 747,41 гривень. З них: вимога Управління Пенсійного фонду України від 26 липня 2012 року про стягнення заборгованості з ОСОБА_1 єдиного внеску, фінансових санкцій та пені в розмірі 4 010,30 гривень; вимога Управління Пенсійного фонду України в м. Рівне від 5 квітня 2013 року про стягнення заборгованості з ОСОБА_1 єдиного внеску, фінансових санкцій та пені в розмірі 4 572,42 гривень; вимога Управління Пенсійного фонду України в м. Рівне від 2 серпня 2013 року про стягнення заборгованості з ОСОБА_1 єдиного внеску в розмірі 1 194,03 гривень; виконавчий лист, що виданий Рівненським міським судом про стягнення з ОСОБА_1 на користь ВАТ «Райффайзен банк Аваль» заборгованості в розмірі 17 270,67 гривень та судових витрат по справі в розмірі 202,70 гривень; виконавчий лист, що виданий Рівненським міським судом про стягнення з ОСОБА_1 на користь ВАТ «Всеукраїнський Акціонерний Банк» заборгованості в розмірі 17 858,76 гривень та судових витрат по справі в розмірі 208,58 гривень; судовий наказ, що виданий Рівненським міським судом про стягнення з ОСОБА_1 на користь Об'єднання співвласників багатоквартирного будинку «Моноліт-44» заборгованості в розмірі 4 315,25 гривень та судовий збір в розмірі 114,70 гривень.

Вирішуючи питання про тимчасове обмеження ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України та у видачі паспорта, суд вірно з'ясував обставини справи, повно й правильно перевірив об'єктивні та переконливі докази про ухилення боржника від виконання боргових зобов'язань, а тому обґрунтовано застосував норми матеріального права, які регулюють процесуальне питання.

Так, державний виконавець неодноразово - тричі (11 лютого 2015 року, 24 квітня 2015 року і 21 травня 2015 року) виходила за адресою проживання боржника, однак на її вимогу двері квартири не відчинено, про що складала відповідні акти і залишала повістки про виклик. У лютому 2015 року державний виконавець зверталася до органів Державної автомобільної інспекції з метою відшукати транспортні засоби, які рахуються за ОСОБА_1, а також до Реєстраційної служби Рівненського міського управління юстиції з тим, щоби встановити наявність нерухомого майна, яке належить боржнику (а.с. 63-71).

Будь-яких ефективних наслідків вжиті заходи державного виконавця не потягли, а боржник продовжувала уникати виконання своїх зобов'язань.

Оскільки судом встановлено достатні обставини, які свідчать про ухилення боржника від виконання своїх зобов'язань, тому вбачаються законні мотиви для обмеження особистих немайнових прав ОСОБА_1

Підставою для залишення апеляційної скарги без змін відповідно до п. 1 ст. 312 ЦПК України є додержання судом першої інстанції вимог закону при постановленні оскаржуваної ухвали.

Керуючись ст.ст.303, 307, 312-315, 324-325 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити, а ухвалу Рівненського районного суду від 22 червня 2015 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий : Судді :