АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/2239/15Головуючий по 1 інстанції
Категорія : 48 ОСОБА_1
Доповідач в апеляційній інстанції
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 вересня 2015 року Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Черкаської області в складі:

головуючогоОСОБА_2
суддівОСОБА_3 , ОСОБА_4
при секретаріОСОБА_5

позивача ОСОБА_6

представника позивача ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Черкаси апеляційну скаргу ОСОБА_8 на рішення Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 23 липня 2015 року по справі за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_8 про поділ майна подружжя та за зустрічним позовом ОСОБА_8 до ОСОБА_6 про визнання майна особистою приватною власністю чоловіка,-

в с т а н о в и л а :

ОСОБА_6 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_8 про поділ майна подружжя, мотивуючи свої вимоги тим, що вони перебували в зареєстрованому шлюбі з 01 червня 2010 року до 11 липня 2012 року, що підтверджується рішенням Смілянського міськрайонного суду від 11 липня 2012 року. За час шлюбу ними в жовтні 2011 року за спільні кошти був придбаний автомобіль Citroen Jumper, 2004 року випуску, вартість якого на теперішній час становить 103 300 грн.

Просила суд розділити спільне майно, а саме придбаний автомобіль Citroen Jumper, стягнувши з відповідача на користь ОСОБА_6 ? частину вартості автомобіля.

ОСОБА_8 у свою чергу подав до суду зустрічну позовну заяву до ОСОБА_6 про визнання майна особистою приватною власністю чоловіка та просив суд визнати автомобіль Citroen його особистою приватною власністю, вказуючи, що автомобіль був придбаний за його особисті кошти після припинення шлюбних відносин.

Рішенням Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 23 липня 2015 року позов ОСОБА_6 задоволено. Стягнуто з відповідача на користь ОСОБА_6 грошову компенсацію за ? частину вартості автомобіля в розмірі 51 650 грн. та 1645,18 грн. судових витрат. В зустрічному позові ОСОБА_8 до ОСОБА_6 про визнання майна особистою приватною власністю чоловіка відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням ОСОБА_8 подав апеляційну скаргу, вважаючи що рішення суду першої інстанції постановлено з порушенням норм матеріального та процесуального права і просить скасувати рішення Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 23 липня 2015 року та ухвалити нове рішення, яким відмовити позивачу в задоволенні позову, а його зустрічний позов задовольнити в повному обсязі.

ОСОБА_8 належним чином повідомлений про день та час слухання справи, повторно в судове засідання не зявився, причини своєї неявки в судове засідання не повідомив. За таких обставин колегія суддів приходить до висновку про слухання справи у відсутність апелянта, який свої доводи непогодження з рішенням суду першої інстанції виклав в апеляційній скарзі.

Вислухавши сторону, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення виходячи з наступного.

Відповідно до роз'яснень Пленуму Верховного Суду України, що викладені в п. 2 Постанови від 18.12.2009 року №14 "Про судове рішення у цивільній справі", рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства відповідно до статті 2 ЦПК України, вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин відповідно до статті 8 ЦПК, а також правильно витлумачив ці норми.

Обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність і допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи.

Рішення суду першої інстанції повністю відповідає зазначеним вимогам, оскільки ґрунтується на повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в сукупності.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_6 до ОСОБА_8 про поділ майна подружжя, суд першої інстанції прийшов до висновку, що автомобіль Citroen Jumper, 2004 року випуску, придбаний під час перебування в шлюбі та спільному проживанні, а тому являється спільною власністю подружжя і підлягає до розподілу в рівних частках. Відмовляючи ОСОБА_8 в зустрічному позові до ОСОБА_6 про визнання майна особистою приватною власністю чоловіка, суд прийшов до висновку, що відповідач не навів суду належних та допустимих доказів про те, що автомобіль був придбаний відповідачем за його особисті кошти саме в період припинення шлюбних відносин.

Встановлено, що з 01 червня 2010 року по 11 липня 2012 року ОСОБА_6 та ОСОБА_8 перебували у зареєстрованому шлюбі. Під час шлюбу, а саме 12 жовтня 2011 року відповідач придбав автомобіль Citroen Jumper, 2004 року випуску, вартість якого на час звернення до суду, згідно довідки судового експерта від 04.01.2015 р. становить 103 300 грн.

Згідно зі ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини самостійного заробітку.

Відповідно до вимог ст. 70 СК України в разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Частиною 1 та 2 ст. 71 СК України визначено що поділ майна, яке є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, здійснюється шляхом виділення його в натурі, а у разі неподільності присуджується одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними, або реалізується через виплату грошової чи матеріальної компенсації вартості його частки (ч. 2 ст. 364 ЦК України).

Вартість автомобіля сторонами не оспорюється, а тому присудивши автомобіль відповідачу, який ним користується, суд першої інстанції обґрунтовано стягнув грошову компенсацію вартості ? частини автомобіля на користь позивачки.

Посилання апелянта на те, що автомобіль був придбаний ним 07.02.2012 року, в період коли шлюбні відносини між ними були припинені, що встановлено рішенням Смілянського міськрайонного суду від 11 липня 2012 року, є безпідставними та спростовуються матеріалами справи. Так, рішенням Смілянського міськрайонного суду від 11 липня 2012 року, яким вирішувалось питання про розірвання шлюбу, встановлено, що ОСОБА_8 та ОСОБА_6 припинили спільне проживання з лютого 2012 року.

Відповідно до облікової картки транспортного засобу первинна реєстрація автомобіля Citroen Jumper, 2004 року випуску, проведена 20 жовтня 2011 року за власником ОСОБА_8, відповідачем по справі, а 07 лютого 2012 року лише було проведено зміну облікового стану з тимчасового на постійний. Зазначена інформація про набуття ОСОБА_8 права власності на автомобіль 20 жовтня 2011 року підтверджена і начальником центру надання послуг, повязаних використанням автотранспортних засобів з обслуговування м. Сміла. (а.с.58-60).

Таким чином доводи апелянта про те, що автомобіль ним був придбаний після припинення подружніх відносин та являється його особистою власністю є безпідставними.

Також необгрунтованими є твердження апелянта про безпідставність стягнення з відповідача витрат на правову допомогу позивачу в розмірі 1128 гривни 68 коп.

Оскільки представник позивачки розрахунок витрат на надання правової допомоги суду першої інстанції не надав, суд здійснив розрахунок цих витрат на підставі ст. 1 ЗУ «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах».

Згідно з ст.1 ЗУ «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, а в адміністративних справах - суб'єктом владних повноважень, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні.

Як вбачається з журналів судових засідань їх тривалість з участю адвоката ОСОБА_6, ОСОБА_7 ( а.с. 12 7 хв., а.с. 17 2 хв., а.с. 26 2 хв., а.с. 38 49 хв., а.с. 46 54 хв., а.с. 55 25 хв., а.с. 65 201 хв.) = 340 хвилин, що становить 5 годин 40 хвилин.

Граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу за одну годину становить 40% від мінімальної заробітної плати ( 40% від 1218 грн.) = 487,20 гривни. За час надання правової допомоги в судових засіданнях суду першої інстанції відповідно до ЗУ «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» при задоволенні позову повинна становить (487,20 * 5 годин 40 хвилин) = 2630,80 гривни. Але судом першої інстанції стягнута компенсація з відповідача на правову допомогу надану позивачці лише в розмірі 1128,68 гривни. Позивачка з таким рішенням в цій частині погодилась та не оскаржує його, тому підстав для його зміни в частині збільшення стягнення витрат на правову допомогу не мається.

Час надання правової допомоги позивачці в суді першої інстанції підтверджено журналами судових засідань.

Автомобіль, що є предметом спору між подружжям, відповідачем ОСОБА_8 був куплений в період шлюбу як фізичною особою, а не фізичною особою-приватним підприємцем, за спільні кошти подружжя, а тому він являється спільною власністю подружжя. Час набуття права власності на автомобіль є його первинна реєстрація. Також ОСОБА_8 на надав ніяких належних доказів про те, що між ним та ОСОБА_9 відбувся правочин, за яким він набув право власності на автомобіль (договір купівлі-продажу, дарування, міни та інше).

Тому вірно встановивши факти і відповідно їм правовідносини, постановивши рішення з дотриманням норм матеріального і процесуального права на підставі наявних та наданих сторонами належних та допустимих доказів, суд першої інстанції ухвалив правильне та справедливе рішення.

Керуючись ст.ст. 209, 303, 307, 308, 315, ЦПК України, колегія суддів судової палати, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_8 на рішення Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 23 липня 2015 року відхилити, а рішення Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 23 липня 2015 року залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає чинності негайно після її проголошення, але може бути оскаржено до суду касаційної інстанції на протязі двадцяти днів, починаючи з дня його проголошення.

Головуючий :

Судді :