ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
провадження № 2/753/326/15
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"24" лютого 2015 р. Дарницький районний суд м. Києва

в складі головуючого - судді Парамонова М.Л., при секретарі Стрільчук Н.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві справу за позовом

ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про припинення права власності на частку у спільному майні та визнання права власності на частку у спільному майні,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 25.06.2014 року звернулась до суду з позовом до ОСОБА_3 про припинення права власності на частку у спільному майні та визнання права власності на частку у спільному майні.

Позивачка зазначала (в редакції заяви про уточнення позовних вимог), що згідно рішення Апеляційного суду м. Києва від 10.04.2013 року за нею визнано право власності на 95/100 частини квартири АДРЕСА_1, а за відповідачем ОСОБА_3 - відповідно на 5/100 частини зазначеної квартири; рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 18.03.2013 року шлюб між сторонами було розірвано; з жовтня 2012 року сторони проживають окремо; між сторонами склалися конфліктні відносини, у зв"язку з чим спільне проживання і спільне володіння та користування квартирою №40 є неможливими.

За взаємною домовленістю 01.10.2013 року сторони уклали попередній договір купівлі-продажу, згідно якого сторони домовились в порядку та на умовах, визначених попереднім договором, у строк до 30.11.2013 року укласти договір купівлі-продажу нерухомого майна (основний договір), відповідно до якого ОСОБА_2 мала придбати 5/100 частини квартири АДРЕСА_1 у ОСОБА_3 за 40000,00 грн.; за умовами попереднього договору вона (позивачка) сплатила відповідачу в рахунок вартості частки квартири аванс в сумі 12500,00 грн., а також сплатила згідно розписок відповідача загальну суму 22350,00 грн.

Оскільки відповідач ОСОБА_3 після отримання загальної суми 34850,00 грн. змінив свою точку зору та відмовився від укладення основного договору; тому позивачка, вважаючи, що частка відповідача у спільному майні (квартирі) є незначною і не може бути виділена в натурі, спільне володіння і користування майном (квартирою) є неможливим, вимушена була звернутися до суду з даним позовом та просить суд постановити рішення, яким - припинити право власності ОСОБА_3 на 5/100 частини квартири АДРЕСА_1; визнати за ОСОБА_2 (позивачкою) право власності на 5/100 частини зазначеної квартири, що належала ОСОБА_3 та стягнути з неї на користь відповідача різницю узгодженої вартості частки квартири (40000,00 - 34850,00) = 5150,00 грн., яка внесена попередньо позивачкою на депозитний рахунок суду.

В судовому засіданні позивачка ОСОБА_2 та її представники ОСОБА_4 і ОСОБА_5 уточнені позовні вимоги підтримали та просили позов задовольнити з підстав, зазначених у позові; відповідач ОСОБА_3 позов не визнав; не заперечуючи факт підписання сторонами попереднього договору від 01.10.2013 року - щодо відчуження належної йому 5/100

частини квартири №40, а також факт отримання ним від позивачки грошових коштів в сумі 12500,00 грн. та 22350,00 грн. (усього - 34850,00 грн.), просив в задоволенні позову відмовити, стверджуючи, що він проживає в спільній квартирі, іншого житла він не має, тому не погоджується на припинення його права власності на 5/100 частини квартири АДРЕСА_1.

Заслухавши пояснення сторін, представників позивачки в судовому засіданні, дослідивши матеріали справи, матеріали приєднаної справи №2602/2471/12, суд приходить до висновку про те, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно ст.10, 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу (підстави звільнення від доказування).

В судовому засіданні встановлено: ОСОБА_2 і ОСОБА_3 (сторони) перебували в зареєстрованому шлюбі з 04.03.2005 року; від шлюбу сторони мають сина ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1; рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 18.02.2013 року шлюб між ними розірвано, після розірвання шлюбу прізвище дружини змінено з "ОСОБА_2" на "ОСОБА_2" (а.с.142 справа №2602/2471/12).

Рішенням Апеляційного суду м. Києва від 10.04.2013 року у справі №2602/2471/12 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання майна, набутого під час шлюбних відносин, особистою приватною власністю постановлено: визнати за ОСОБА_2 (позивачкою) право власності на 95/100 часток квартири АДРЕСА_1; визнати за ОСОБА_3 (відповідачем) право власності на 5/100 часток квартири АДРЕСА_1 (а.с.124-128 справа №2602/2471/12); зазначене рішення суду набрало законної сили.

Дані обставини підтверджуються матеріалами справи і не заперечуються сторонами.

Сторонами також не заперечується факт підписання (укладення) ними Попереднього договору купівлі-продажу від 01.10.2013 року, посвідченого 01.10.2013 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального договору ОСОБА_8 за реєстровим №1526, згідно якого сторони домовились в порядку та на умовах, визначених попереднім договором, у строк до 30.11.2013 року укласти договір купівлі-продажу нерухомого майна (основний договір), відповідно до якого ОСОБА_2 брала на себе зобов"язання викупити 5/100 частини квартири АДРЕСА_1 у ОСОБА_3 (відповідача) за 40000,00 грн. (а.с.3-4).

За умовами попереднього договору ОСОБА_2 (позивачка) сплатила ОСОБА_3 (відповідачу) в рахунок вартості частки квартири №40 попередню плату (аванс) в сумі 12500,00 грн., а також ОСОБА_2 (позивачка) сплатила ОСОБА_3 (відповідачу) в рахунок узгодженої сторонами вартості 5/100 частки квартири №40 - 22350,00 грн. (згідно розписок відповідача - від 03.10.2013 року 5000,00 грн., від 03.10.2013 року 5000,00 грн., від 04.10.2013 року 5000,00 грн., від 05.10.2013 року 1250,00 грн., від 08.10.2013 року 2600,00 грн., від 08.10.2013 року 3500,00 грн. - а.с.5-10), що також не заперечується сторонами.

Як вбачається з технічного паспорта на квартиру АДРЕСА_1, квартира складається з трьох кімнат, жилою площею 57,80 кв. м, загальною площею 103,50 кв. м; житлові кімнати - площею 19,9 кв. м, 17,8 кв. м, 20,1 кв. м відповідно; тобто на 5/100 частини квартири, що належить ОСОБА_3 (відповідачу), припадає відповідно - 2,89 кв. м житлової площі та 5,175 кв. м загальної площі квартири (а.с.60-61, а.с.8 справи №2602/2471/12).

Згідно ст.365 ЦК України право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: 1) частка є незначною і не може бути виділена в натурі; 2) річ є неподільною; 3) спільне володіння і користування майном є неможливим; 4) таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім"ї.

Відповідач ОСОБА_3 фактично не заперечує про те, що за встановлених обставин, належна йому частка є незначною і не може бути виділена в натурі, що річ (квартира) є неподільною; під час судового розгляду справи ним не було заявлено з цього приводу клопотання щодо призначення відповідної будівельно-технічної експертизи, тощо.

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 18.02.2013 року у справі №2-7837/12

про розірвання шлюбу було встановлено факт неможливості подальшого сумісного проживання сторін та проживання відповідача (ОСОБА_3) окремо від позивачки та дитини (сина ОСОБА_6, 2005 року народження).

Відповідачем ОСОБА_3 в судовому засіданні також не оспорюється вартість 5/100 частин квартири №40 - 40000,00 грн., яка була визначена за згодою сторін станом на дату укладання попереднього договору купівлі-продажу від 01.10.2013 року, з якої відповідачем в жовтні 2013 року вже було отримано 34850,00 грн.; клопотання щодо визначення дійсної вартості частки на дату розгляду справи відповідачем також не заявлено.

Як вбачається з платіжної квитанції від 18.11.2014 року (а.с.48), позивачкою ОСОБА_2 на депозитний рахунок суду внесено різницю неотриманої відповідачем на даний час вартості 5/100 частки квартири №40 - у розмірі (40000,00 - 34850,00) = 5150,00 грн., яку позивачка просить стягнути з неї на користь відповідача ОСОБА_3

За встановлених обставин, суд вважає заявлені та підтримані в судовому засіданні позовні вимоги доведеними належними та достатніми доказами; заперечення відповідача не спростовують обґрунтованості вимог позивачки, тому позовні вимоги ОСОБА_2 підлягають задоволенню.

Згідно ст.88 ЦПК України з відповідача підлягають також стягненню на користь позивачки судові витрати у розмірі 400,00 грн. (а.с.1).

Керуючись ст.15, 30, 60, 209-218 ЦПК України, на підставі ст.11-16, 328, 365 ЦК України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити. Припинити право власності ОСОБА_3 (ідентифікаційний номер - НОМЕР_1) на 5/100 частки квартири АДРЕСА_1 (загальна площа квартири 103,5 кв. м, житлова площа квартири 57,8 кв. м).

Визнати за ОСОБА_2 (ідентифікаційний номер - НОМЕР_2) право власності на 5/100 частки квартири АДРЕСА_1, яка зареєстрована на ім"я ОСОБА_3 (ідентифікаційний номер - НОМЕР_1) - загальна площа квартири 103,5 кв. м, житлова площа квартири 57,8 кв. м.

Стягнути з ОСОБА_2 (ідентифікаційний номер - НОМЕР_2) на користь ОСОБА_3 (ідентифікаційний номер - НОМЕР_1) 5150 (п"ять тисяч сто п"ятдесят) грн. грошової компенсації.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 судові витрати в сумі 400,00 грн.

Рішення може бути оскаржено до Апеляційного суду м. Києва через Дарницький районний суд м. Києва протягом 10 днів з дня його проголошення.

Суддя: Парамонов М.Л.