Справа №463/402/15-ц
Провадження №2/463/686/15
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 грудня 2015 року Личаківський районний суд м. Львова

в складі: головуючого судді Шеремета Г.І.

при секретарі с/з- Козак О.В.

за участюпредставника позивача - ОСОБА_1

представникавідповідача - ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про визнання шлюбу недійсним,

в с т а н о в и в:

Позивач звернулася до суду з позовом, просила визнати недійсним шлюб, укладений 27.08.1981 року між ОСОБА_5 та ОСОБА_4.

Позов мотивує тим, що такий було укладено без мети створення сімї, тобто фіктивно. Також зазначила, що померлому ОСОБА_5 доводиться єдиною близькою родичкою рідною сестрою, тому їй були відомі всі обставини укладення даного шлюбу. Після смерті ОСОБА_5 є єдиною особою, яка може претендувати на спадщину. Вважає порушеними свої майнові права у звязку з реєстрацією цього шлюбу.

В судовому засіданні за клопотанням позивача, останню приведено до присяги, під якою пояснила, що зі слів брата покійного ОСОБА_5 їй було відомо про те, що вказаний шлюб було укладено без мети створення сімї, а основною метою укладення такого станом на 09.09.1981 року було те, що відповідач мала намір змінити місце роботи з міста Жовква на місто Львів. Для цього ОСОБА_4 була необхідна прописка у м.Львові. Їй відомо, що брат протягом цього шлюбу мав намір розлучитись, а також, що разом не проживали, не вели спільного господарства, що брат проживав з відповідачкою ОСОБА_4 по вул. Маршала Рибалки всього лиш 1,5 року. Підтвердженням фіктивності шлюбу вважає також те, що будучи сином священика ОСОБА_5 не брав з ОСОБА_4 церковного шлюбу, у них не було спільних дітей. Доказом її слів вважає те, що після державної реєстрації шлюбу відповідач ОСОБА_4 змінила місце проживання і працевлаштувалась у м.Львові. Зі слів брата знає про те, що відповідач просила не розлучатись з нею та використати можливість на отримання житла у м.Львові, що нею і було зроблено. Вважає, що даний шлюб проіснував лише завдяки умілому переконанню брата на збереження такого, зі сторони ОСОБА_4 Переконана, що відповідач ОСОБА_4 завжди хотіла отримати права на майно брата, підтвердженням чого є її звернення до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини на 39 день після смерті ОСОБА_5 Вважає, що шлюб був укладений відповідачем з корисливого мотиву. Також додала, що існували письмові записи покійного ОСОБА_5 про своє ставлення до відповідача та про своє бажання щодо особистого розпорядження майном на випадок смерті. Однак, такі записи після його смерті зникли, оскільки відповідач викрала ключі від квартири.

Представник позивача позов підтримала в повному обсязі з підстав передбачених у ньому, однак судове засідання 09.12.2015 року покинула з невідомих суду причин, у звязку з чим суд з врахуванням думки учасників процесу та зважаючи на положення ч.5 ст.169 ЦПК України, прийняв рішення про вирішення справи на підставі наявних у ній даних та доказів.

Заявлені стороною позивача свідки в судове засідання для дачі показів не зявилися.

Відповідач ОСОБА_4 в попередніх судових засіданнях проти позову заперечила, додатково пояснила, що 09.09.1981 року уклала шлюб із ОСОБА_5 Почуття до чоловіка були щирими та правдивими. До укладення шлюбу проживала та працювала у м.Жовква, куди часто приїжджав її майбутній чоловік для зустрічей із нею. На час укладення шлюбу перебувала у профспілковій відпустці, по завершенні якої була переведена 28.09.1981 року у Львівський міський клінічний пологовий будинок і з 01.10.1981 року приступила до роботи у цій установі. Пізніше 09.08.1982 року була переведена на посаду лікаря пологового відділення ЛОКЛ, де працює і по сьогоднішній день. Після одруження разом із чоловіком винаймала квартиру по вул. М. Рибалка, 42, до 18.09.1985 року. Жили постійно разом, вели спільне господарство, підтримували один одного, кошти були спільними, конфліктів чи розбіжностей у прийнятті рішень не було. Також відповідач зазначила, що 18.09.1985 року разом із чоловіком переїхала жити у квартиру на вул. ОСОБА_6, 42?2, ордер на квартиру було видано на імя чоловіка ОСОБА_5 Квартира була кооперативна, оплата за її придбання в основному здійснювалась за її рахунок, оскільки матеріальне становище в неї на той час було дещо кращим аніж ОСОБА_5 Що стосується відносин з позивачем пояснила, що знає її як сестру покійного чоловіка, іноді її бачила, коли перебувала з своїм чоловіком у його батька. Стосунки з позивачем не були ворожими, однак і дружніми їх назвати важко.

Представник відповідача в судовому засіданні проти позову заперечив з підстав, передбачених в письмових запереченнях на позовну заяву.

Приведені до присяги та допитані в судовому засіданні свідки відповідача - ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_15, ОСОБА_16, ОСОБА_17, ОСОБА_18, ОСОБА_19, ОСОБА_20, які доводяться відповідачеві - родичами, знайомими, з якими спілкувалися, працювали, відвідували сімю Капшій-Мельник, пояснили, що в певні періоди часу зустрічалися, відзначали спільні свята, ховали родичів та знайомих, зустрічалися при вирішенні різних побутових справ, допомагали один одному. Однозначно ствердили, що подружжя Капшій-Мельник були звичайною подружньою парою, разом проживали, вели спільне господарство. Свідки часто приймали від них спільні частування, ділились думками та отримували поради.

Суд надає віри поясненням цих свідків, оскільки будь-яких документів, які б спростували такі покази сторона позивача не надала. Такі є послідовними, несуперечливими між собою, є різними по викладу, однак за змістом є аналогічними та такими, що підтверджують спільність сімейного проживання ОСОБА_5 та ОСОБА_4.

Зважаючи на положення ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу свої вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

З'ясувавши обставини справи, заслухавши думку учасників процесу та покази свідків, постановляючи рішення відповідно до вимог ст. 215 ЦПК України, суд вважає, що в позові слід відмовити з наступних підстав.

Судом встановлено, що 09.09.1981 року укладено шлюб між ОСОБА_5 та ОСОБА_4, який зареєстрований Винниківською міською Радою народних депутатів Червоноармійської районної ради народних депутатів м.Львова, про що зроблено актовий запис №35, що підтверджується свідоцтвом про одруження серії II-AБ №113031 від 09.09.1981 року (а.с.57).

Згідно свідоцтва про смерть серії І-СГ №372112 від 10.09.2014 року, встановлено, що ОСОБА_5 помер 09.09.2014 року, про зроблено актовий запис за №707 (а.с.9).

Відповідно до ст.45 Кодексу про шлюб і сімю України, шлюб є недійсним (фіктивним), якщо його укладено жінкою та чоловіком або одним із них без наміру створення сімї та набуття прав та обовязків подружжя. Для умов дійсності шлюбу необхідним є наявність взаємної згоди осіб, які беруть шлюб, та щоб воля цих осіб була спрямована на створення сімї.

Чинний СК України в ч.2 ст.40 передбачає можливість визнання шлюбу недійсним за рішенням суду у разі його фіктивності. Шлюб є фіктивним, якщо його укладено жінкою та чоловіком або одним із них без наміру створення сімї та набуття прав та обовязків подружжя.

Фіктивний шлюб характеризується тим, що сторони укладають такий лише для виду, знаючи заздалегідь про наявність в них інших цілей не повязаних з наміром створення сімї та набуття прав та обовязків подружжя.

Позивач, який звертається до суду з позовом про визнання шлюбу недійсним з підстав його фіктивності, повинен довести суду відсутність у сторін такого шлюбу, чи принаймні когось одного з них, наміру чи бажання на настання відповідних правових наслідків, повязаних з укладенням шлюбу.

Згідно розяснень, які містяться в п.13 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», судам при вирішенні питання про визнання шлюбу недійсним слід брати до уваги те, наскільки цим шлюбом порушено права та інтереси особи, тривалість спільного проживання подружжя, характер їх взаємин, а також інші обставини, що мають істотне значення.

Розглядаючи як доказ пояснення позивачки, яка приведена до присяги, суд з врахуванням положень законодавства оцінює останні, як такі, що повністю спрямовані на переконання суду у доведеності своїх позовних вимог. З цих пояснень суд робить висновок про те, що такі факти відомі свідку лише зі слів померлого ОСОБА_5, оскільки жодних покликань на реальні докази у підтвердження своїх слів та будь-які інші докази, які суд міг би прийняти до уваги, не подала.

Суд критично оцінює пояснення позивача про те, що останні декілька років ОСОБА_4 та ОСОБА_5 разом не проживали і подружніх стосунків не підтримували, оскільки на переконання суду дана обставина, якщо й існувала, то така немає жодного доказового значення для підтвердження факту фіктивності шлюбу, оскільки будь-які докази в підтвердження цього мають стосуватись моменту укладення шлюбу та мети його укладення. Питання майнового характеру, про які зазначає в позові та в поясненнях позивачка, могли бути вирішеними ОСОБА_5 при житті. Крім цього, як зазначає сама, після укладення шлюбу подружжя проживало разом ІНФОРМАЦІЯ_1 1,5 року, що є додатковим доказом того, що такий шлюб було укладено з метою створення сім'ї.

Твердження позивача про намір померлого ОСОБА_5 на розлучення та розпорядження свої майном є голослівними, оскільки зважаючи на системний аналіз матеріалів справи та пояснень учасників процесу, судом встановлено, що протягом життя ОСОБА_5 не виявив будь-яким чином свого бажання на оформлення розірвання шлюбу з ОСОБА_4 та реєстрацію такого, не звертався ні до органів ДРАЦСу, ні до суду з такою вимогою, не оформлював в нотаріуса своїх бажань щодо розпорядження своїм майном.

На думку суду, зареєструвавши фіктивний шлюб, такий, відповідно до його мети, мав би проіснувати лише до настання наслідків, з метою настання яких такий укладався. За твердженням позивача - це отримання відповідачем роботи та житла у м.Львові.

Відповідно до записів трудової книжки, ОСОБА_4 01.10.1981 року зарахована, шляхом переведення, на посаду лікаря акушер-гінеколога Львівського міського клінічного пологового будинку (а.с.92).

19.01.1985 року ОСОБА_5 на двох осіб було оформлено ордер №15088, згідно якого надано право на зайняття 2-кімнатної квартири по вул. Кисельова (теперішня ОСОБА_6), 42?2 (а.с.97). Згідно довідки з місця проживання про склад сімї і реєстрацію №113 від 21.07.2006 року у вищевказаній квартирі був зареєстрований померлий ОСОБА_5 та відповідач по справі ОСОБА_4 (а.с.31). Незважаючи на те, що у вказаній квартирі було прописане подружжя Капшій-Мельник, однак право власності було зареєстровано виключно на ОСОБА_5, що підтверджується копією свідоцтва про право власності на квартиру № С-01881 від 03.02.2009 року (а.с.62).

Відповідно до норм Кодексу про шлюб та сім'ю, який діяв станом на 1985 рік, такі положення є чинними і в діючому СК України, статтею 60 якого передбачено, що майно (в даному випадку кооперативна квартира) набуте подружжям за час зареєстрованого шлюбу є спільною сумісною власністю.

Крім цього, судом зясовано, що ОСОБА_5 ні після отримання роботи ОСОБА_4, ні після отримання квартири, не виявив бажання припиняти подружні стосунки з ОСОБА_4 Щодо питання відсутності спільних дітей та церковного шлюбу, суд вважає, що такі не відносяться до юридичних питань, а відносяться до особистого устрою життя людей, і відповідно не дають права робити будь-яких висновків, і тим більше про дійсність шлюбних стосунків.

З врахуванням вищенаведеного та зважаючи на тривалість перебування відповідача з ОСОБА_5 у шлюбі, що складає 33 роки, доведеною підтвердженість в судовому засіданні існування між ОСОБА_4 та ОСОБА_5 хороших, теплих подружніх стосунків, ведення ними спільного господарства, проживання під одним дахом, набуття спільного майна. Аналізуючи в сукупності зібрані вищенаведені судом докази, на думку суду, свідчать про існування обопільного бажання сторін до укладення шлюбу та створення сім'ї, а також набуття прав та обов'язків подружжя. Аргументи та доводи позивача, суд вважає такими, що не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні і є з її сторони бажаними, але надуманими.

Керуючись ст.ст.10,60, ч.5 ст.169, 209, 212-215, 294 ЦПК України, ст.ст.38-48 Сімейного кодексу України, ст.16 Цивільного кодексу України,суд,-

в и р і ш и в :

В позові відмовити.

На рішення суду може бути подана апеляційнаскарга до Апеляційного суду Львівськоїобласті в порядку і строки передбаченіст.ст. 294, 296 ЦПК України.

Суддя: Шеремета Г. І.