У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 серпня 2015 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Рівненської області в складі:

головуючого Василевича В.С.

суддів: Ковалевича С.П., Малько О.С.

при секретарі Пиляй І.С.

з участю представників громадської організації «Водограй-42»

Кітовського В.Л., Пославської Л.П., позивачки ОСОБА_3, її

представника ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_3 на рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 18 листопада 2014 року у справі за позовом ОСОБА_3 до Регіонального відділення Фонду державного майна України по Рівненській області, громадської організації «Водограй 42», товариства з обмеженою відповідальністю «Байкал», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог - ОСОБА_5 про визнання договору укладеним та дійсним, про визнання права користування кімнатою в гуртожитку, про визнання незаконним і скасування рішення адміністрації в частині про визнання недійсним ордера на житлову площу в гуртожитку,-

в с т а н о в и л а :

Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 18 листопада 2014 року відмовлено у задоволені позову ОСОБА_3 до Регіонального відділення Фонду державного майна України по Рівненській області, громадської організації «Водограй 42», товариства з обмеженою відповідальністю «Байкал», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог - ОСОБА_5 про визнання договору укладеним та дійсним, про визнання права користування кімнатою в гуртожитку, про визнання незаконним і скасування рішення про надання житла, визнання ордера недійсним.

В апеляційній скарзі позивачка доводить про незаконність та необґрунтованість вказаного рішення через порушення норм процесуального та матеріального права.

Вказує, що судом не були досліджені обставини, які мають значення суд для правильного вирішення спору. Суд не з'ясував з якого часу вона, ОСОБА_3 проживала в кімнаті НОМЕР_1 гуртожитку, чи наявні у ГО «Водограй 42» ордери, які підтверджують правомірність проживання в гуртожитку інших мешканців, правомірність проживання у гуртожитку з вересня 2005 року, сплату нею відповідних комунальних платежів.

Вказує, що суд першої інстанції безпідставно вважав встановленими обставини, які не підтверджені належними і допустимим доказами, а саме те, що ОСОБА_6 став головою правління ТзОВ «Байкал» лише з травня 2006 року й відповідно витяг з протоколу профкому не міг надаватися й не надавався відповідачем, а свідчення свідка - бухгалтера ГО «Водограй 42» ОСОБА_7 не можуть братися до уваги, оскільки свідок перебував на момент дачі свідчень в прямій залежності від ГО «Водограй 42», як свого роботодавця.

Також зазначає, що суд першої інстанції дійшов неправильного висновку про відсутність підстав для укладення договору оренди.

Крім того, суд не з'ясував питання про витрату коштів, які сплачувалися нею у зв'язку із проживанням в гуртожитку.

По наведених підставах просить рішення скасувати та ухвалити нове про задоволення позову.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення осіб, які беруть участь у справі і з'явились в судове засідання, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про відмову у її задоволенні.

Як вбачається з матеріалів справи та як це встановлено судом першої інстанції, 01 червня 2012 року між ЖКП «Галицьке» та Громадською організацією «Водограй-42» укладено договір на утримання будинку і прибудинкової території, згідно з п. 1 якого, ГО «Водограй 42» передано функції з управління та обслуговування гуртожитку і прибудинкової території, надання житлово-комунальних послуг та проведення розрахунків з квартиронаймачами.

У червні 2011 року ОСОБА_3 зверталася до ГО «Водограй -42» із заявою про надання ліжко-місця у гуртожитку. До заяви були додані довідка ВАТ «Рівнеазот» та акт перевірки житлових умов заявника, з яких вбачається, що ОСОБА_3 проживала за іншою адресою.

24 червня 2011 року їй було відмовлено у реєстрації в гуртожитку у зв'язку з тим, що вона забезпечена житлом в іншому місці (а.с.-40).

Із наданого позивачем витягу з протоколу від 15 вересня 2005 року №7 вбачається, що ОСОБА_3 зверталась до голови правління ТОВ «Байкал» про надання їй житлової площі в гуртожитку та видачу спеціального ордера, а Регіональному відділенню Фонду державного майна - погодити надання житла.

Листом №17-04-03566 від 23 грудня 2011 року Регіональне відділення ФДМУ по Рівненській області повідомило ГО «Водограй 42» про прийняття рішення про виділення ліжко-місця у кімнаті НОМЕР_2 ОСОБА_3, проте вона від поселення у вказану кімнату відмовилася.

Як встановлено судом першої інстанції, у 2005 році гуртожиток перебував у державній власності, поселення у гуртожиток відбувалось за рішенням Регіонального відділення Фонду державного майна України по Рівненській області, яке здійснювало функції з управління державною власністю.

Гуртожиток переданий з державної власності у комунальну власність територіальної громади згідно рішення Рівненької міської ради від 26 січня 2012 року №1604 «Про прийняття в комунальну власність міста гуртожитку та передачу зовнішніх інженерних мереж».

Сукупність наведених вище доказів свідчить про те, що правомірність проживання позивачки у спірній кімнаті гуртожитку відповідачами не визнавалась. Більше того, громадською організацією «Водограй-42» ставилось питання про виселення позивачки та інших мешканців гуртожитку, які незаконно проживають у гуртожитку (а.с.8,42-43). Позов про виселення відповідачки заявлявся також і Регіональним відділенням Фонду Державного майна України (а.с.-8).

Порядок користування гуртожитками визначається Гл.4 Житлового кодексу України.

Статтями 127-129 цього Кодексу передбачено, що для проживання робітників, службовців, студентів, учнів, а також інших громадян у період роботи або навчання можуть використовуватись гуртожитки. Жила площа у гуртожитку надається за спільним рішенням адміністрації підприємства та профспілкового комітету. Єдиною підставою для вселення у гуртожиток є спеціальний ордер, який видається адміністрацією підприємства.

Укладення договору найму житла нормами зазначеного Кодексу не передбачено.

Разом з тим, укладення договору найму житла, передбачено Гл.59 ЦК України. Ст.811 цього Кодексу визначено, що такий договір укладається у письмові формі.

Позивачка претендує на оренду всієї кімнати НОМЕР_1 у гуртожитку, хоча користування було обумовлено лише ліжко-місцем. Тому доводи позивачки про те, що існували договірні відносини про користування всією кімнатою не заслуговують на увагу.

При наявності спору про правомірність користування всією кімнатою у гуртожитку відсутні підстави для визнання договору найму укладеним і дійсним.

Враховуючи, що рішення ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права і доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують підстав для його скасування немає.

Керуючись ст.ст. 307, 313-315 ЦПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 18 листопада 2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з набрання нею чинності.

головуючий Василевич В.С.

судді: Ковалевич С.П.

Малько О.С.