05 жовтня 2015 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі:
Головуючого: Качана В.Я.
Суддів: Рейнарт І.М., Прокопчук Н.О.
при секретарі: Мікітчак А.Л.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на рішення Печерського районного суду м. Києва від 10 серпня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Кабінету Міністрів України про зобов'язання вчинити дії та визнання права на отримання рецесії, -
У квітні 2015 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Кабінету Міністрів України про зобов'язання вчинити дії та визнання права на отримання рецесії.
Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 10 серпня 2015 року позов залишено без задоволення.

В апеляційній скарзі представник позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 просить суд скасувати рішення Печерського районного суду м. Києва від 10 серпня 2015 року та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

В обґрунтування своїх вимог апелянт посилається на грубе порушення норм матеріального та процесуального права.

Заслухавши доповідь головуючого, пояснення осіб, які з'явились в судове засідання, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Справа 757/13023/15-ц
№ апеляційного провадження: 22-ц/796/12810/2015
Головуючий у суді першої інстанції: Гладун Х.А.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Качан В.Я.
З матеріалів позовної заяви вбачається, що ОСОБА_1 просить суд зобов'язати Кабінет Міністрів України виплачувати відшкодування за втрату працездатності внаслідок професійної хвороби, перераховувати розмір відшкодування за втрату працездатності внаслідок професійної хвороби по формулі 36,50 х МЗ кожен раз, як відповідним нормативним актом буде збільшуватися розмір мінімальної заробітної плати, сплатити відшкодування за втрату працездатності внаслідок професійної хвороби за останні три роки. При цьому, ОСОБА_1 посилається на те, що він був примусово задіяний в роботах, пов'язаних із значним рівнем іонізуючого випромінювання, внаслідок чого втратив професійну працездатність.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про Кабінет Міністрів України» Кабінет Міністрів України здійснює виконавчу владу безпосередньо та через міністерства, інші центральні органи виконавчої влади, Раду міністрів Автономної Республіки Крим та місцеві державні адміністрації, спрямовує, координує та контролює діяльність цих органів.

Із ст. 2 Конвенції «Про примусову чи обов'язкову працю» № 29 вбачається, що термін примусова чи обов'язкова праця означає будь-яку роботу чи службу, що її вимагають від якої-небудь особи під загрозою якогось покарання і для якої ця особа не запропонувала добровільно своїх послуг. Термін примусова чи обов'язкова праця не включає в себе: будь-яку роботу чи службу, що її вимагають в умовах надзвичайних обставин, тобто у випадках війни або лиха, або загрози лиха (пожежі, повені, голод, землетрус, сильні епідемії чи епізоотії, навали шкідливих тварин, комах чи паразитів рослин і взагалі обставини, що ставлять під загрозу або можуть поставити під загрозу життя чи нормальні життєві умови всього або частини населення).

Згідно ст.ст. 13, 14, 15 Конвенції «Про примусову чи обов'язкову працю» № 29 Тривалість нормального робочого дня кожної особи, притягненої до примусової чи обов'язкової праці, повинна бути такою самою, як і тривалість робочого дня, практикована в умовах праці за вільним наймом, а час, пророблений понад звичайну норму, повинен оплачуватися за тими ж ставками, які практикуються при

оплаті понаднормової роботи за вільним наймом. За винятком робіт, згаданих у статті 10 цієї Конвенції, всі форми примусової чи обов'язкової праці повинні оплачуватися

готівкою за ставками, що не повинні бути нижчими від ставок, практикованих щодо подібних видів праці або в районі, де відбуваються роботи, або в районі, в якому завербовані ці трудящі, причому береться найвища ставка. У всякому разі, накожну владу, яка притягує трудящого до примусової чи обов'язкової праці, повинен бути покладений обов'язок забезпечити існування трудящого, якщо в результаті

нещасного випадку на виробництві чи професійної хвороби він буде позбавлений, цілком або частково, здатності заробляти собі на життя. На цю владу повинен бути також покладений обов'язок вживати заходів для забезпечення утримання всякої особи, яка дійсно живе на кошти цього трудящого, в разі смерті останнього або втрати ним

працездатності внаслідок роботи.

З огляду на зазначені норми законодавства, колегією суддів встановлено, що заявлена позивачем вимога до Кабінету Міністрів України про нарахування та сплату щомісячного відшкодування за втрату професійної працездатності внаслідок дії радіації не відповідає вимогам чинного законодавства, оскільки зазначений тип виплат не передбачений нормами чинного законодавства, а тому такі вимоги задоволенню не підлягають.

Разом з тим, доводи позивача щодо притягнення його до примусової праці і розрахунку з ним всупереч ст. ст. 13-15 Конвенції «Про примусову чи обов'язкову працю» № 29 є необґрунтованими належним чином, оскільки на позивача в даному випадку дія положень ст. ст. 13-15 зазначеної Конвенції не поширюється з огляду на ч. 2 ст. 2 Конвенції.

Враховуючи викладене та обставини справи, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо відмови в задоволенні позовних вимог, оскільки свої вимоги позивачем не доведено належним чином, а відшкодування шкоди в даному випадку як спосіб захисту, обраний позивачем, є безпідставним, Кабінет Міністрів України не є належним відповідачем у справі, тому позовні вимоги задоволенню не підлягають.

За таких обставин, рішення суду першої інстанції ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, відповідно до обставин справи, підстави для його скасування відсутні.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 308 ЦПК України, колегія суддів, -

ухвалила:

Апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Печерського районного суду м. Києва від 10 серпня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Кабінету Міністрів України про зобов'язання вчинити дії та визнання права на отримання рецесії залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили шляхом подання до цього суду касаційної скарги.

Головуючий:

Судді: