Справа № 372/2007/14-ц
№2-407/15
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 березня 2015 року Обухівський районний суд Київської області в складі:

Головуючого судді Потабенко Л.В.,

при секретарі Падалці А.В.,

за участю представника ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Обухові цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про відшкодування моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_2, звернулася до суду з позовом до відповідача ОСОБА_3 про відшкодування моральної шкоди. В позовній заяві позивач вказав, що Обухівським районним судом Київської області розглянуто кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, який 12.09.2013 року близько 02 год. 00 хв., керуючи технічно справним автомобілем ВАЗ-21013, реєстраційний номер НОМЕР_1 скоїв дорожньо транспортну пригоду, в результаті якої син позивача, ОСОБА_6, що перебував на пасажирському місці в вищезазначеному автомобілі, загинув. Вироком Обухівського районного суду Київської області від 13 грудня 2013 року, ОСОБА_5 визнано винним та засуджено до трьох років позбавлення волі. В прцесі судового розгляду кримінального провадження було встановлено, що власником джерела підвищеної небезпеки, а саме автомобіля ВАЗ-21013, реєстраційний номер НОМЕР_1, є ОСОБА_3, який без належної правової підстави передав автомобіль ОСОБА_5, що в подальшому призвело до скоєння ним дорожньо-транспортної пригоди.

Позивач по справі просить стягнути з відповідача моральну шкоду в розмірі 50 000,00 грн., як з власника автомобіля та вказує на те, що моральна шкода полягає у душевних стражданнях, спричинених їй смертю сина.

У судовому засіданні позивач та його представник, підтримали позовні вимоги, дали пояснення, аналогічні викладеному у позовній заяві. Наполягали на стягненні моральної шкоди конкретно з відповідача ОСОБА_3 посилаючись на глибину моральних страждань, які довелось позивачу пережити через втрату рідного сина, неможливість спілкуватися із-за пригніченого стану психіки з знайомими, друзями, зазначили що син був надією і опорою на майбутнє позивача та щодня вона думає про трагічну смерть своєї дитини і не може з цим змиритись. Крім того позивач та його представник зазначили, що вони не мають жодних претензій до ОСОБА_4 і позовні вимоги до нього не заявляли, а тому жодних клопотань щодо нього про закриття провадження у справі чи залишення без розгляду заявляти не будуть.

Відповідачі, будучи належним чином повідомлені про місце, день та час розгляду справи в судове засідання не з'явилися, про причини неявки суд не повідомили, заяв, клопотань чи заперечень до суду не подавали.

Згідно ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Згідно ст. 10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі.

Судом встановлено, що відповідно до вироку Обухівського районного суду Київської області від 13.12.2013 року, який залишений без змін ухвалою апеляційного суду Київської області від 13.02.2014 року, ОСОБА_5 визнаний виним у вчиненні злочину, предбаченого ч. 2 ст. 286 КК України та йому призначено покарання у виді 3 років позбавлення волі без позбавлення права керування транспортними засобами. Цивільний позов потерпілих ОСОБА_2 та ОСОБА_7 задоволений частково, та стягнуто з ОСОБА_5 на їх користь 100000 грн. у відшкодування моральної шкоди, в решті вимог відмовлено.

12 вересня 2013 року, близько 02 год. 00 хв., ОСОБА_5, перебуваючи у стані алкогольного сп'яніння та не маючи посвідчення водія, керуючи автомобілем ВАЗ-21013, реєстраційний номер НОМЕР_1, проїжджаючи відрізок дороги із заокругленням в право, що поблизу с. Семенівка, Обухівського району, Київської області, був не уважний до дорожніх обставин, не стежив за дорожньою обстановкою, не обрав безпечну швидкість для свого руху, у наслідок чого втративши контроль над керуванням свого автомобіля, виїхав на ліве по напрямку свого руху узбіччя, а в подальшому допустив з'їзд в кювет, де сталося перекидання автомобіля, чим порушив п. п. 2.1.а), 2.3.б), 2.9.а), 12.1. Правил дорожнього руху України. Внаслідок даної дорожньо-транспортної пригоди, пасажир автомобіля ВАЗ-21013, ОСОБА_6, який був сином позивача по справі ОСОБА_2, помер ІНФОРМАЦІЯ_1 року.

ОСОБА_3 на час вчинення ДТП, являвся володільцем транспортного засобу автомобіля ВАЗ-21013, реєстраційний номер НОМЕР_1 та передав право керування автомобілем ОСОБА_5, який не мав посвідчення водія відповідної категорії, про що відповідачу було достовірно відомо, тобто без відповідної правової підстави, дані обставини були встановлені Вироком Обухівського районного суду Київської області від 13 грудня 2013 року, який ухвалою апеляційного суду Київської області від 13 лютого 2014 року залишено без змін.

В силу положень ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою.

У відповідності зі ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Статтею 1168 ЦК України передбачено, що моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім'єю.

Відповідно до ст. 1187 ЦК України, яка містить порядок відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб.

Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Ч.2 ст. 1187 ЦК України передбачає, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі володіє транспортним засобом. Тому суд вважає, що відповідач ОСОБА_3 повинен нести відповідальність перед позивачем за заподіяну останньому моральну шкоду, враховуючи, що відповідач на момент вчинення ДТП на відповідній правовій підставі володів транспортним засобом та передав право керування автомобілем водію ОСОБА_5 без відповідної правової підстави, від дій якого загинув син позивача.

У відповідності до положень ст.ст. 23, 1167 ЦК України, моральна шкода відшкодовується особою, яка її завдала за наявності вини. Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини фізичної особи, якщо її завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки.

За таких обставин, суд вважає, що позивач має право вимагати відшкодування йому відповідачем моральної шкоди, завданої загибеллю сина.

Визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди позивачу, суд приймає до уваги всю глибину моральних страждань, які йому довелось пережити через втрату рідного сина, а також тривалість моральних переживань, які можуть його переслідувати дуже тривалий час. Суд вважає, також, що на розмір моральної шкоди впливає і настання негативних змін у житті позивача: неможливість спілкуватися через пригнічений стан психіки з знайомими, друзями. При цьому суд також враховує, що загинув син позивача, що син був її надією і опорою на майбутнє і щодня вона думає про трагічну смерть своєї дитини, а тому заявлений позивачем розмір моральної шкоди в сумі 50 000, 00 гривень відповідає принципу справедливості та розумності і не може вважатися явно завищеною чи надмірною.

Керуючись ст.ст. 23, 1167, 1168, 1187 ЦК Українни, ст.ст. 10, 59, 60, 61, 212, 213, 215 ЦПК України суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_2, задовольнити повністю.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 моральну шкоду в розмірі 50 000 гривень.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Київської області через Обухівський районний суд шляхом подачі апеляційної скарги в десятиденний строк з дня проголошення рішення, а особами, які брали участь у справі, але не були присутні в судовому засіданні під час проголошення рішення - з дня отримання копії цього рішення.

Суддя