Справа № 303/6625/14-ц
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

01 вересня 2015 року м. Ужгород

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Закарпатської області в складі

головуючого судді КОНДОРА Р.Ю.

суддів КОЖУХ О.А., ГОТРИ Т.Ю.

при секретарі МАРИНЕЦЬ Д.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Ужгороді цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Чинадіївської селищної ради Мукачівського району Закарпатської області, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача ОСОБА_2 і Товариство з обмеженою відповідальністю «Мукачівське районне бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки», про визнання недійсними рішень і державних актів на право приватної власності на землю, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Мукачівського міськрайонного суду від 12 червня 2015 р., -

в с т а н о в и л а :

ОСОБА_1 21.10.2014 звернувся до суду із зазначеним позовом до Чинадіївської селищної ради Мукачівського району, зазначивши третьою особою, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача ОСОБА_2 Ухвалою Мукачівського міськрайонного суду від 28.04.2015 в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача залучено до участі в справі ТОВ «Мукачівське РБТІ та ЕО». Позов мотивувався таким.

13.09.2007 ОСОБА_1 купив у ОСОБА_3 будинок АДРЕСА_1, що стверджується укладеним цього дня в нотаріальній формі договором купівлі-продажу, та зареєстрував своє право власності. У договорі зазначено, що будинок «розташований на земельній ділянці». Будинок був збудований самочинно у 1987 р., проте, рішенням виконкому Чинадіївської селищної ради від 26.07.2007 № 326 був узаконений, 07.09.2007 ОСОБА_3 було видано Свідоцтво про право власності на нерухоме майно, право власності було зареєстровано підприємством БТІ.

Поряд із цим, рішенням Чинадіївської селищної ради від 26.06.2007 № 261 ОСОБА_2 було надано в приватну власність земельну ділянку площею 0,15 га по АДРЕСА_1 для будівництва та обслуговування вказаного вище житлового будинку, а рішенням цієї ж ради від 27.07.2007 № 275 ОСОБА_2 надано у власність земельну ділянку площею 0,098 га за цією адресою для ведення особистого селянського господарства. На підставі цих рішень, але вже після придбання ОСОБА_1 будинку, ОСОБА_2 були Чинадіївською селищною радою 04.12.2007 і 11.12.2007 видані Державні акти на право власності на земельні ділянки. Земля була надана ОСОБА_2 у власність у зв'язку з наявністю в неї Свідоцтва про право на спадщину за законом від 16.01.2003 за померлим батьком ОСОБА_4, проте, чинним заочним рішенням Мукачівського міськрайонного суду від 12.03.2009 це Свідоцтво було визнано недійсним. Оскільки будинок свого часу був побудований ОСОБА_3, який користувався земельною ділянкою, а потім цією ділянкою користувався позивач, ОСОБА_2 взагалі на мала стосунку до цієї землі.

За правилами, встановленими ст. 120 ЗК України, ст. 377 ЦК України, до особи, яка набула право власності на житловий будинок, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій він розміщений… в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача), право власності, право користування попереднього власника, землекористувача припиняється. Відповідно до ст. 381 ч.ч. 1, 2 ЦК України, земельна ділянка з розташованим на ній жилим будинком є садибою, в разі відчуження жилого будинку вважається, що відчужується вся садиба, якщо інше не встановлено договором або законом.

Посилаючись на ці обставини, на порушення прав позивача прийняттям органом місцевого самоврядування рішень про надання ОСОБА_2 земельних ділянок та видачею відповідних державних актів, виходячи з вищевказаних норм закону та з положень ст.ст. 15, 16, 21 ЦК України, ст.ст. 152, 155 ЗК України, позивач просив визнати недійсними:

рішення 17-ї сесії 5-го скликання Чинадіївської селищної ради Мукачівського району від 26.06.2007 № 261, яким ОСОБА_2 надано в приватну власність земельну ділянку площею 0,15 га по АДРЕСА_1 для будівництва та обслуговування жилого будинку; рішення 18-ї сесії 5-го скликання Чинадіївської селищної ради Мукачівського району від 27.07.2007 № 275, яким ОСОБА_2 надано в приватну власність земельну ділянку площею 0,098 га по АДРЕСА_1 для ведення особистого селянського господарства;

Державний акт серії НОМЕР_1 на право приватної власності на земельну ділянку, виданий 04.12.2007 ОСОБА_2 на земельну ділянку площею 0,098 га по АДРЕСА_1 Мукачівського району для ведення особистого селянського господарства; Державний акт серії НОМЕР_2 на право приватної власності на земельну ділянку, виданий 11.12.2007 ОСОБА_2 на земельну ділянку площею 0,15 га по АДРЕСА_1 Мукачівського району для будівництва та обслуговування жилого будинку. Судові витрати позивач просив покласти на відповідача.

Рішенням Мукачівського міськрайонного суду від 12.06.2015 у позові відмовлено.

Позивач рішення суду оскаржив, вважає його незаконним і необґрунтованим, просить рішення скасувати, позов - задовольнити. Мотивуючи скаргу, апелянт посилається загалом на ті ж обставини, якими обґрунтовувався позов, вказує на добросовісність придбання у власність будинку, розташованого на земельній ділянці, право власності ОСОБА_2 на яку на час продажу будинку не було оформлене. Вказує також на неправильне свого часу оформлення права власності на будинок на ім'я ОСОБА_4, на неправильне тлумачення судом обставин справи, норм права, зокрема, ст. 120 ЗК України, ст. 377 ЦК України, тощо.

Заслухавши доповідь судді, розглянувши справу за правилами ст. 305 ч. 2 ЦПК України за відсутності учасників процесу, обговоривши доводи сторін, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в сукупності, суд приходить до такого.

Суд першої інстанції відмовив у задоволенні зазначеного позову по суті внаслідок його необґрунтованості та недоведеності. Втім, погодитись із таким рішенням не можна, оскільки своїх висновків суд дійшов з порушенням норм процесуального права.

Відповідно до ст. 2 ч. 3, ст. 3 ч. 1 ЦПК України, провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Особа на власний розсуд розпоряджається своїми правами щодо предмета спору (ст.ст. 10, 11, 27, 31 ЦПК України). Сторонами у справах позовного провадження є позивач - особа, яка вважає, що її цивільне право порушене і яка пред'явила вимогу про захист порушеного права, і відповідач - особа, яку відповідно до принципу диспозитивності цивільного процесу визначає позивач і яка, виходячи із заявленої тим правової позиції, порушує (не визнає, оспорює, заперечує) його право та має відповідати за позовом, у результаті задоволення якого повинна вчинити відповідні дії (утриматися від таких), може бути примушена до вчинення відповідних дій з метою поновлення прав позивача (ст. 26 ч. 1, ст.ст. 30, 33 ЦПК України). Правомірній вимозі відповідає обов'язок належного відповідача усунути порушення права.

Апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції; апеляційний суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення (ст. 303 ч.ч. 1, 3 ЦПК України). Оскільки розгляд справи покладається на суд першої інстанції, а в апеляційному порядку здійснюється перевірка судового рішення, яким закінчено провадження в справі, під час апеляційного розгляду справи позивач не вправі змінювати позовні вимоги шляхом їх збільшення, з його боку можлива лише повна або часткова відмова від позову, за наявності для того підстав - укладення мирової угоди, апелянт може також відкликати апеляційну скаргу чи відмовитись від неї, апеляційний суд не вправі змінювати склад відповідачів у справі, залучати для участі в ній третіх осіб, зміни у складі учасників процесу допустимі лише у прямо передбачених цивільним процесуальним законом випадках (ст.ст. 27, 31-34, ст. 37 ч. 1, ст. 45 ч.ч. 2, 3, ст.ст. 107, 174, 175, 205, 207, ст. 208 ч. 3, ст.ст. 209, 291, 292, ст. 300 ч.ч. 2, 4, ст. 304 ч. 1, ст. 306 ЦПК України).

Як убачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 поставив питання про визнання недійсними рішень: 17-ї сесії 5-го скликання Чинадіївської селищної ради Мукачівського району від 26.06.2007 № 261, яким ОСОБА_2 надано у власність земельну ділянку площею 0,15 га по АДРЕСА_1 для будівництва та обслуговування жилого будинку (а.с. 74); 18-ї сесії 5-го скликання цієї ж ради від 27.07.2007 № 275, яким частково змінено рішення від 26.06.2007 № 261 і надано ОСОБА_2 у власність також земельну ділянку площею 0,098 га по АДРЕСА_1 для ведення особистого селянського господарства (а.с. 73), Державних актів на право власності на земельні ділянки: серії НОМЕР_1, виданого 04.12.2007 ОСОБА_2 на земельну ділянку площею 0,098 га по АДРЕСА_1 Мукачівського району для ведення особистого селянського господарства на підставі рішення Чинадіївської селищної ради від 27.07.2007 № 275 (а.с. 26), і серії НОМЕР_2, виданого 11.12.2007 ОСОБА_2 на земельну ділянку площею 0,15 га по АДРЕСА_1 Мукачівського району для будівництва та обслуговування жилого будинку на підставі рішення Чинадіївської селищної ради від 26.06.2007 № 261 (а.с. 25).

Таким чином, позивач поставив питання про позбавлення ОСОБА_2 права власності на вищезгадані земельні ділянки, правовстановлюючими для останньої документами щодо яких є оспорені рішення органу місцевого самоврядування. На підтвердження своїх доводів щодо незаконності, за його правовою позицією, набуття ОСОБА_2 права власності на землю, та навпаки, наявності відповідних прав на землю в нього, позивач посилався на обставини, пов'язані з будівництвом жилого будинку по АДРЕСА_1, зі зміною правового статусу цього майна, його власників (зокрема, на набуття будинку у власність позивачем), на обставини щодо користування належною до будинку земельною ділянкою, на певні судові рішення, матеріали інвентарних справ №№ 1221/12764 і 1757, інші документи тощо.

За обставинами справи, між ОСОБА_5 і ОСОБА_2 за ініціативою першого має місце спір щодо права на земельні ділянки, розташовані по АДРЕСА_1 Мукачівського району. ОСОБА_2 права, пред'явлені ОСОБА_1 на землю, та обґрунтованість позову заперечує, що ОСОБА_1 було відомо. Відповідно до ст.ст. 14, 41 Конституції України, ст.ст. 11, 16, 316-319, 321, 328, 373, 386 ЦК України, ст.ст. 78, 81, 90, 152, 153 ЗК України, правомірність набуття права власності на землю презюмується, а власник вправі в порядку, встановленому законом, захищати своє право на землю.

Попри вищенаведене, позивач на власний розсуд розпорядився своїми процесуальними правами і пред'явив позов лише до Чинадіївської селищної ради, тоді як вимоги про визнання відповідних рішень, прийнятих на користь ОСОБА_2, та виданих їй державних актів на землю недійсними з огляду на підстави та обґрунтування позову є взаємопов'язаними, окремий їх розгляд неможливий і якщо селищна рада є належним відповідачем за позовом, то власник землі, про права якого передусім ідеться і який в першу чергу повинен відповідати за позовом, не був відповідачем у справі.

Відтак, позов не був пред'явлений, а справу не було вирішено щодо всіх належних відповідачів. ОСОБА_2, яка виходячи із суті спірних правовідносин повинна відповідати за позовом, брала участь у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача. Між тим, саме сторона у справі повинна доводити обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, саме відповідачу належить право визнавати, заперечувати позов, укладати мирову угоду, пред'явити зустрічний позов (ст. 10 ч. 3, ст. 31 ч.ч. 2, 3, ст. 60 ч. 1, ст.ст. 123, 128, 174, 175 ЦПК України); предметом доказування під час судового розгляду є факти, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ст. 60 ч. 3, ст. 179 ч. 1 ЦПК України). Отже, докази, які оцінюються в цивільній справі, факти, що на їх підставі встановлюються в порядку цивільного судочинства, за сукупністю яких вирішується питання про цивільні права і обов'язки сторін, ухвалюється судове рішення, мають правове значення, якщо ці дії вчиняються у процесі, участь в якому беруть належні учасники у належному процесуальному статусі. У даному випадку факти щодо прав на спірні земельні ділянки мають правове значення, якщо встановлені у справі, в якій є належний відповідач - власник ділянок. Оскільки комплекс процесуальних прав і обов'язків сторони в справі та третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, різний, участь у справі особи, яка мала бути відповідачем, в якості третьої особи без самостійних вимог участі в якості відповідача не замінює та істотно звужує її процесуальні можливості, а тому порушує право на належний захист від позову.

Суд першої інстанції в порядку, передбаченому ст. 10 ч. 4, ст. 33, ст. 130 ч. 1, ч. 6 п.п. 1, 2, 8, ст. 160 ч. 2 ЦПК України, питання про участь ОСОБА_2 в якості відповідача не обговорив і не мав процесуальних підстав за відсутності належного відповідача для вирішення спору, як щодо його прав, так і щодо прав позивача по суті. Таке вирішення справи є неправильним у процесуальному розумінні, рішення суду не відповідає вимогам ст.ст. 212-215 ЦПК України, вищенаведені обставини виключали можливість задоволення позову, проте, не внаслідок його необґрунтованості та недоведеності, як це випливає з рішення місцевого суду, а через відсутність у справі одного з належних відповідачів, без якого законність розв'язання спору по суті виключається. Інші обставини наразі значення не мають.

Відтак, з урахуванням положень ст. 8 ч. 8, ст. 303 ч. 3 ЦПК України вирішення справи без участі в ній усіх належних та необхідних для вирішення спору відповідачів є обов'язковою підставою для зміни рішення суду, яке щодо власне відмови в позові вірне як таке, тому на підставі ст. 309 ч. 1 п. 4 цього Кодексу апеляцію слід задовольнити частково, рішення суду змінити та відмовити в позові у зв'язку з пред'явленням його не до всіх належних відповідачів.

Керуючись ст. 8 ч. 8, ст. 303 ч. 3, ст. 307 ч. 1 п. 3, ст. 309 ч. 1 п. 4, ст.ст. 314, 316 ЦПК України, колегія суддів -

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково, рішення Мукачівського міськрайонного суду від 12 червня 2015 р. змінити, у позові ОСОБА_1 до Чинадіївської селищної ради Мукачівського району Закарпатської області про визнання недійсними рішень і державних актів на право приватної власності на землю відмовити у зв'язку з пред'явленням позову не до всіх належних відповідачів.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, але протягом двадцяти днів може бути оскаржене до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Судді