РІШЕННЯ

Іменем України

28.09.2015 р. Франківський районний суд м. Львова у складі:

головуючої-судді Мартинишин М.О.

при секретарі Кметь Г.М.

розглянувши у судовому засіданні у м.Львові в залі суду цивільну справу

за позовом ОСОБА_2

до ОСОБА_3

про поділ майна подружжя, суд -

встановив:

позивач звернувся в суд з позовом до відповідача, в якому просить поділити майно, яке належить їїта ОСОБА_3 на праві спільної сумісної власності наступним чином: виділити її 1/4 частини квартири.

Свої вимоги мотивує тим, що з 1999 року сторони перебували у шлюбі. Рішенням Франківського районного суду м.Львова від 13.08.2014 року шлюб між сторонами розірвано. Під час шлюбу сторонами, а саме у жовтні 2012 року, була куплена квартира спільно з батьком чоловіка, ОСОБА_4 Відповідно до свідоцтва про право власності на квартиру за адресою АДРЕСА_1, відповідачу належить на праві власності 1/2 частини квартири. Вважає з метою захисту свого майнового права вона має право на ? частку у спірній квартирі, оскільки вона придбана під час шлюбу за спільні кошти сторін. У добровільному порядку сторони спільно придбане розділити не можуть. Просить позов задовольнити.

У судовому засіданні представник позивачки позовні вимоги підтримала, дала пояснення аналогічні викладених у позові. Просить позов задовольнити.

Відповідач у судове засідання повторно не з'явився, хоча належним чином був повідомлений про день, час та місце слухання справи, а тому суд вважає, що справу слід слухати у його відсутності на підставі наявних у справі даних чи доказів, достатніх для постановлення рішення, проти чого не заперечила і представник позивачки.

Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши подані сторонами документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення, з таких підстав.

Відповідно до ст. 3 ЦПК України, до суду може звернутись кожна особа за захистом своїх порушених прав, а також інтересах інших осіб у випадках встановлених законом.

Згідно ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного судочинства.

За вимогами ст. ст.10,60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених цим кодексом. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст.11 ч.1 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Судом встановлено, що 1999 року сторони перебували у шлюбі. Рішенням Франківського районного суду м.Львова від 13.08.2014 року шлюб між сторонами розірвано.

За час шлюбу у сторін народилося троє дітей: ОСОБА_5 - ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_6 - ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_3.

Згідно ст.392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Відповідно до договору купівлі-продажу від 02.08.2012 року(а.с.36-37), витягів про реєстрацію прав №35118246 та №3518213 від 09.08.2012року(а.с.38-39) квартира за адресою АДРЕСА_1 належить на праві приватної спільної часткової власності, а саме по 1/2 частки вказаної квартири - належить відповідачу ОСОБА_3 та його батькові ОСОБА_4.

Згідно ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Відповідно до ч. 2 даної статті вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Відповідно до ст. 61 СК України об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.

У відповідності до ст. 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Згідно ст.70 СК України вбачається, що у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в пунктах 23, 24 постанови від 21.12.2007р. №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. До складу майна, що підлягає поділу, включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов'язаннями, що виникли в інтересах сім'ї (частина 4 статті 65 СК України).

У добровільному порядку сторони спільно придбане майно поділити не можуть. Шлюбного контракту вони при укладенні шлюбу не укладали, а тому частки у спільно-придбаному майні рівні.

Згідно ст.71 СК України вбачається, що майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі.

Відповідно ст.368 ч.3 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно ст.370 ч.1 ЦК України співвласники мають право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній сумісній власності.

Згідно ст.372 ч.2 ЦК України у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом.

Згідно із ст.4 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Відповідно до ч. 3 ст. 212 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

За таких обставин суд вважає, що позовні вимоги є підставні та підлягають до задоволення, оскільки частка 1/2 спірної квартири куплене під час шлюбу та належить сторонам на праві сумісної власності, а тому слід поділити майно - 1/2 частку квартири за адресою АДРЕСА_1, яке належить ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на праві спільної сумісної власності, наступним чином: виділивши ОСОБА_2 1/4 частку вказаної квартири.

Керуючись ст.ст. 3, 4, 10, 27, 31, 57-61, 88, 169, 209, 212-215, 218 ЦПК України, ст.ст. 60, 61, 69, 70, 71 СК України, ст.ст. 15,16,316,328,355-358,368,370,372,375,376,386,392 ЦК України, суд, -

вирішив:

позов задовольнити.

Поділити майно - 1/2 частку квартири за адресою АДРЕСА_1, яке належить ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на праві спільної сумісної власності, наступним чином: виділивши ОСОБА_2 1/4 частку вказаної квартири.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: Мартинишин М.О.