Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Справа № 185/12757/14-ц

Провадження № 2/185/655/15

18 березня 2015 року м. Павлоград

Павлоградський міськрайонний суд Дніпропетровської області в складі: головуючий - суддя Бабій С.О., за участю секретаря судового засідання Кізенко С.І., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Павлограді цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства "Банк "Фінанси та Кредит" до ОСОБА_1, ОСОБА_2 , про стягнення заборгованості за кредитним договором,

В С Т А Н О В И В :

24.12.2014 р. (як вбачається із відбитка штемпеля установи зв'язку на конверті поштового відправлення) позивач Публічне акціонерне товариство "Банк "Фінанси та Кредит" в особі філії "Дніпропетровське регіональне управління" звернулося до Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області із позовною заявою до ОСОБА_1, ОСОБА_2, у якій просить стягнути з відповідачів заборгованість за кредитним договором в розмірі 540 585, 80 грн., та витрати по сплаті судового збору. Обґрунтовуючи позовну заяву, позивач посилався на те, що 08.02.2008 року між банком та відповідачем 1 було укладено кредитний договір, згідно з умовами якого відповідачу було надано кредит у сумі 380 0000,00 грн. зі сплатою 18,5% річних.

В якості забезпечення належного виконання позичальником умов кредитного договору між банком та відповідачем - 2 ОСОБА_2 було укладено договір поруки від 08.02.2008 року, за умовами якого останній зобов'язався відповідати перед банком у повному обсязі за своєчасне та повне виконання позичальником умов кредитного договору. Сторони погодили, що позичальник і поручитель в разі невиконання умов кредитного договору відповідають як солідарні боржники.

ОСОБА_1 належним чином не виконував свої зобов'язання за кредитним договором в результаті чого утворилася заборгованість.

Рішенням Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 09.06.2010 року з відповідачів було стягнуто на користь банку розраховану станом на 05.03.2010 року заборгованість за кредитом у сумі 335 431, 95 грн., 4 723, 25 грн. відсотки, 20 966, 26 грн. пеня. Постановою державного виконавця від 23.06.2014 р. виконавче провадження закінчено у зв'язку із стягненням суми боргу, однак станом на 20.10.2014 р. продовжували діяти умови кредитного договору та нараховувалася відсотки за користування кредитними коштами у сумі 116 255, 01 грн. та пеня 424 330 грн.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала та просила пред'явлену позову заяву задовольнити у повному обсязі. Посилалася на обставини викладені у позовній заяві.

Представник відповідачів у задоволенні пред'явленого позову просив відмовити у повному обсязі, посилаючись на повну сплату відповідачем 15.04.2011 р. заборгованості перед позивачем у сумі 335 431 грн. за кредитом та 4723, 25 грн. за відсотками. Також просив про застосування судом наслідків спливу строків позовної давності до вимог позивача, посилався на обставини викладені у запереченнях проти позову.

Суд, вислухавши пояснення представників сторін, вивчивши матеріали справи та дослідивши письмові докази, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини.

Так, 08.02.2008 року між ВАТ "Банк "Фінанси та Кредит", правонаступником якого є ПАТ "Банк "Фінанси та Кредит" і ОСОБА_1 був укладений кредитний договір № 010/08-ФЛ/17, відповідно до якого ОСОБА_1 отримав у позивача кредит на загальну суму 380 000,00 грн., зі сплатою 16,5 % (із 24.04.2008 р. - 18, 5 %) річних з кінцевим терміном повернення кредиту 07.02.2017 року (п.п. 2.1, 2.2., 3.2 кредитного договору). Сторони погодили графік повернення кредиту та розміри щомісячних платежів - 3 518,52 грн. по поверненню коштів (а.с.4-10).

Відповідно до ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитор) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави (ст.ст.1046-1053), якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Відповідно до ст.1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою та Тарифами складає між ним та Банком Договір, підтверджується підписом у заяві. Таким чином, сторонами на законних підставах було укладено вищевказаний кредитний договір, який є предметом спору.

Сторони зобов'язані дотримуватися умов укладено договору та виконувати взяті на себе зобов'язання у встановлений договором строк (термін) його виконання, що передбачено ст.ст.562, 530 ЦК України.

У зв'язку з тим, що позичальник ОСОБА_1 належним чином не виконував свої зобов'язання за кредитним договором щодо своєчасного повернення кредиту в порядку та на умовах визначених кредитним договором, станом на 05.03.2010 року утворилася заборгованість, яка рішенням Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 09.06.2010 року була стягнута з відповідачів на користь позивача (а.с.29).

Згідно квитанції № 922344 від 15.04.2011 р. відповідач ОСОБА_1 сплатив позивачу 340 155, 20 грн., що відповідає сумі стягнутої рішенням суду від 09.06.2010 р. заборгованості за кредитом у сумі 335 431, 95 грн. та 4 723, 25 грн. відсотків, що позивачем не оспорюється та відображено у розрахунку заборгованості (а.с.11-12, 77).

Разом із тим, у період з 06.03.2009 року по 15.04.2011 року, позичальник фактично користуючись кредитними коштами отриманими у позивача, не здійснював погашення заборгованості по сплаті нарахованих відповідно до п.п. 2.1, 4.1 кредитного договору відсотків за користування кредитом, загальний розмір яких, що був нарахований відповідачу 1 за вказаний період по 14.04.2011 р., станом на 20.10.2014 р., за даними позивача, становить 116 255, 01 грн.

Таким чином, відповідач порушив умови укладеного кредитного договору, оскільки, відповідно до ст.610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Відповідно до ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. При цьому, відповідно до ст.611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Відповідно до ст.614 ЦК України особа, яка порушила зобов'язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст.615 ЦК України, одностороння відмова від зобов'язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов'язання.

Ст. 546 ЦК України передбачено, що виконання зобов'язання може забезпечувати неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Договором або законом можуть бути встановленні інші види забезпечення виконання зобов'язання.

В рахунок забезпечення належного виконання позичальником умов кредитного договору між позивачем та відповідачами було укладено договір поруки № 011/08/01/18 від 24.04.2008 року, за умовами якого поручитель відповідач-2 ОСОБА_2 зобов'язалася відповідати перед банком у повному обсязі за своєчасне та повне виконання позичальником умов кредитного договору. Сторони погодили, що позичальник і поручитель в разі невиконання умов кредитного договору відповідають як солідарні боржники. (а.с.10).

У відповідності до ст.ст. 553,554 ЦК України, за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. У разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Відповідачі просили суд застосувати до позовних вимог позовну давність. Дана заява відповідачів є обґрунтованою, оскільки відповідно до ст.257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки, спеціальна позовна давність в один рік встановлено п.1 ч.2 ст.258 ЦК України відносно неустойки.

Відповідно до положень ст. ст. 256, 257, 261 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила, при цьому згідно з ч. 5 ст. 261 ЦК України за зобов'язанням з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

Згідно ст. 260 ЦК України, позовна давність обчислюється за загальними правилами визначення строків, встановленими ст. ст. 253 - 255 цього Кодексу (а саме перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок).

Відповідно до ч.1 ст.264 ЦК України, перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку.

Згідно ч.4 ст.267 ЦК України, сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі є підставою для відмови у позові.

Згідно п. 7.3. кредитного договору № 010/08-ФЛ/17 від 08.02.2008 р., договір діє до повного виконання Сторонами прийнятих на себе зобов'язань.

Статтею 526 ЦК України визначено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. А належним виконанням зобов'язань з боку відповідача є повернення кредиту та сплата відсотків за користування кредитними коштами у строки, в розмірі та в валюті, визначеними в кредитному договорі. Відповідно до ст. 599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином, тобто зобов'язання за кредитним договором припиняється лише виконанням, проведеним відповідно до умов договору, а саме: поверненням кредиту та сплаті відсотків за користування кредитом у строки, в розмірі та валюті, передбаченими в Кредитному договорі.

Саме сплату відповідачем ОСОБА_1 позивачу 340 155, 20 грн., що відповідає сумі стягнутої рішенням суду від 09.06.2010 р. заборгованості за кредитом у сумі 335 431, 95 грн. та 4 723, 25 грн. відсотків, що відбулося 15.04.2011 р., слід вважати виконанням зобов'язань з повернення кредиту та сплаті відсотків за ним, нарахованих станом на 05.03.2010 р. Винесення державним виконавцем Стражник Г.І. постанови про закінчення виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого листа № 2-2257 лише 23.06.2014 р. (до тогож, із мотивів, як вказано у постанові "згідно повідомлення бухгалтерії борг стягнуто в повному обсязі") не впливає на час погашення заборгованості, а саме 15.04.2011 р. (а.с.30).

З твердженнями представника позивача щодо залежності зобов'язання від строку дії договору не можна погодитись, адже поняття строк дії договору не є тотожним поняттю строк виконання зобов'язання, а час закінчення виконавчого провадження не є моментом виконання боржником грошового зобов'язання.

Відповідно до ч.1 ст.251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами.

Відповідно до ч.ч.1,4 ст.631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов'язки відповідно до договору, а закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору.

З огляду на те, що відсотки за кредитом нараховулися до 15.04.2011 р., перебіг позовної давності щодо вимог позивача до відповідача щодо їх сплати слід вважати таким, що почався із 15.04.2011 р.

Остання оплата за кредитним договором відповідачем була вчинена саме 15.04.2011 року, шляхом внесення готівки до каси позивача, після чого відповідачем не вчинялись які-небудь дії, що можуть свідчити про визнання ним свого боргу або іншого обов'язку та є підставою для переривання перебігу позовної давності відповідно до ст. 264 ЦК України або про зміну (подовження) строку виконання зобов'язань відповідача перед позивачем (у тому числі шляхом отримання від позивача нових кредитових карт, із подовженим строком дії, тощо).

Відповідно до 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленої до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Таким чином, судом встановлено, що позивачем пропущено трирічний строк звернення до суду (щодо неустойки - річний строк), клопотання про поновлення цього строку він не заявляв, відповідач заявив клопотання про застосування до правовідносин, які є предметом даного позову, позовної давності.

Отже, позовні вимоги заявлені позивачем після спливу строку, у межах якого він мав можливість звернутися до суду з таким позовом, а саме 24.12.2014 р., тому в задоволенні позову суд вважає необхідним відмовити.

Враховуючи вищевикладене, керуючись ст.ст. 257, 259, 261, 267, 530, 562, 610-612, 614, 615, 1054, 1055 ЦК України, ст.ст.10, 11, 57-60, 88, 208, 209,212-215 ЦПК України, -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову відмовити повністю.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Дніпропетровської області через Павлоградський міськрайонний суд Дніпропетровської області протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя С. О. Бабій