Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Єдиний унікальний № 310/3807/14 Головуючий у 1-й інстанції: Ліхтанська Н.П.
Провадження № 22-ц/778/5103/15 Суддя-доповідач: Кухар С.В.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

8 вересня 2015 року місто Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Запорізької області у складі:

Головуючого, судді:Осоцького І.І.
суддів:Панкеєва О.В.
Кухаря С.В.
при секретаріБуримі В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_5 на заочне рішення Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 27 січня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_5 про стягнення боргу,-

В С Т А Н О В И Л А:

У травня 2014 року ОСОБА_6 звернувся до суду з вказаним позовом посилаючись на те, що 05 червня 2013 року відповідач ОСОБА_5 за письмовою розпискою узяв у борг позивача гроші в сумі 30000 грн. і зобов'язався повернути ці гроші через один місяць до 06.07.2013 року. Проте відповідач борг не повернув, в зв'язку, з чим позивач просив стягнути з відповідача цю суму боргу.

Заочним рішенням Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 27 січня 2015 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, на користь ОСОБА_6, борг в сумі 24950,00 грн., судові витрати в сумі 249.5грн., а всього 25199,50грн.

В решті частини позову відмовлено.

Не погоджуючись із заочним рішенням суду ОСОБА_5, подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати, ухвалити нове, яким у задоволенні позову відмовити у повному обсязі.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю - доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без зміни, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Відповідно до ч. 1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Судом попередньої інстанції встановлено, що 05 червня 2013 року відповідач ОСОБА_5 узяв у борг у позивача ОСОБА_6 гроші в сумі 30000 грн. і зобов'язався повернути ці гроші до 06.07.2013 року, про що була складена розписка про отримання коштів, що підтверджується оригіналом розписки, виданої відповідачем 05 червня 2013 року, який не заперечував проти надання ним такої розписки позивачу.

Кошти відповідач повністю не повернув.

Виходячи з вказаних вірно встановлених обставин суд першої інстанції частково задовольнив позов.

З вказаним висновком погоджується і колегія суддів.

Так, згідно зі ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Статтею 1047 ЦК України передбачено, що договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподаткованого мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику.

На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання позикодавцю визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Статтею 202 ЦК України окреслено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори).

З точки зору ч.1 та ч.2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов'язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права.

За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора грошової суми про яку йдеться в розписці або речей.

У ст. 629 ЦК окреслено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Зобов'язання повинно виконуватися належним чином й відповідно до умов договору (ст.526 ЦК).

Відповідно до оригіналу розписки (а.с. 78) ОСОБА_5 взяв у ОСОБА_6 30000 грн. на виготовлення вікон, та зобов'язався повернути грошові кошти до 06.07.2013 року.

Прийняті зобов'язання відповідач не виконав, в оговорені договором строки, грошову суму позивачу повністю не сплатив.

Відповідач, як в заперечення позову в суді першої інстанції так і в апеляційній скарзі, послався на те, що він не укладав договір позики з позивачем, а укладав договір підряду з його дружиною, з якою мав фінансові відносини та сплачував заборгованість за договором підряду.

Однак наявність складання ним розписки апелянт не спростовує, при цьому посилається, що в розписка не містить реальних намірів сторін.

При цьому вимог щодо визнання договору недійсним апелянт ні в цій справі ні в іншій не заявляв.

При цьому вказаний текст розписки містить однозначні трактування про надання саме грошових коштів у борг і зобов'язання щодо повернення саме коштів, а не майна у визначений сторонами строк.

Посилання у скарзі на те, що розписка є додатком до договору підряду спростовується тим, що сторони у вказаних правочинах різні. І відповідно до розписки апелянт повинен повернути позивачеві не вікна а саме грошові кошти.

Посилання у скарзі на факт того, що позивач є малознайомим з відповідачем не виключає можливість укласти між ними договір позики, тим більше, що апелянт сам вказує на те, що він знав позивача оскільки з його дружиною уклав договір підряду.

Таким чином, оскільки суду був наданий оригінал розписки за яким позивач надав грошові кошти відповідачу, а той зобов'язався їх повернути, вказаний договір позики відповідачем не оспорений, його наявність не спростована, а наявність правовідносин відповідача за іншим договором з дружиною позивача не виключає вказаних правовідносин між сторонами у справі, суд попередньої інстанції вірно задовольнив позов.

Вказані доводи, викладені в апеляційній скарзі, не спростовують висновки суду першої інстанції і не дають підстав для висновку про порушення судом першої інстанції норм матеріального або процесуального права, які являються обов'язковою підставою для скасування судового рішення.

Отже висновки суду першої інстанції відповідають матеріалам справи, рішення суду ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, та підстав для його скасування колегія судів не вбачає.

Оскільки колегією суддів за клопотанням апелянта було відстрочено сплату судового збору до ухвалення судового рішення, то необхідно стягнути з ОСОБА_5 на користь держави 126 грн. судового збору за подачу апеляційної скарги, визначеної із ставок які діяли на час подачі скарги.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 309 ЦПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 відхилити.

Заочне рішення Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 27 січня 2015 року у цій справі залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_5 на користь держави 126 грн. судового збору за подачу апеляційної скарги.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: