Справа № 345/2074/15-ц
Провадження № 22-ц/779/1633/2015
Головуючий у 1 інстанції Галущак Л. О.
Суддя-доповідач Вакарук В.М.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 липня 2015 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Івано-Франківської області в складі:

головуючої: Вакарук В.М.

суддів: Бойчука І.В., Ясеновенко Л.В.,

секретаря: Драганчук У.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення аліментів на утримання дітей, за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Калуського міськрайонного суду від 15 червня 2015 року, -

в с т а н о в и л а :

Рішенням Калуського міськрайонного суду від 15 червня 2015 року позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення аліментів на утримання дітей задоволено. Стягнуто із ОСОБА_3, на користь ОСОБА_2 аліменти в розмірі 1/2 частини всіх видів заробітку щомісячно, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на місяць на утримання дочки ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, синів ОСОБА_5 та ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2, до досягнення ними повноліття, а також стягнуто з відповідача судовий збір в сумі 243 грн. 60 коп. в дохід держави та 300 грн. в користь позивачки за надання юридичної допомоги.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 зазначає, що судом порушено норми матеріального та процесуального права, невірно встановлено фактичні обставини справи, а тому суд прийшов до неправильного висновку про задоволення позовних вимог. Судом не застосовано положення Сімейного кодексу України, які визначають обставини, що враховуються при визначенні розміру аліментів: стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів. Апелянт є інвалідом ІІ групи загального захворювання, а тому стягнення ? розміру аліментів від його доходу унеможливить проведення ефективних заходів з його реабілітації та підтримання періодичного медичного догляду, проведення діагностики та вживання медичних препаратів для підтримання нормального функціонування організму. Просив рішення суду змінити та постановити нове рішення, яким стягнути з нього на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання неповнолітніх дітей в розмірі 2/5 частини (40 відсотків) всіх видів заробітку щомісячно до досягнення ними повноліття. Судовий збір в сумі 243, 60 грн. віднести за рахунок держави.

В засіданні апеляційної інстанції апелянт ОСОБА_3 вимоги скарги підтримав, позивачка ОСОБА_2 доводи апеляційної скарги заперечила.

Вислухавши доповідача, пояснення сторін, перевіривши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку про часткове задоволення апеляційної скарги з таких підстав.

Згідно ст.ст.11,57,60 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами та іншими учасниками процесу доказів. Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст.180, ч. 3 ст.181, ч. 2 ст.182 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За рішенням суду аліменти на утримання дитини присуджуються у частці від доходу або твердій сумі. При визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров'я та матеріальне становище дитини, стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, інші обставини, що мають істотне значення.

Відповідно до ч.1 ст. 184 Сімейного кодексу України, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі.

Встановлено, що сторони з 20.10.2001 року перебувають в зареєстрованому шлюбі (а.с.3).

Відповідно до свідоцтва про народження дітей 26.11.2002 року народилася дочка ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2 - сини ОСОБА_5 та ОСОБА_6, батьками яких є сторони по справі (а.с.5-6).

З матеріалів справи вбачається, що позивачка ОСОБА_7 є інвалідом І групи по зору безстроково, потребує стороннього догляду, а відповідачу при повторному огляді присвоєно другу групу інвалідності з 01.04.2014 року, загального захворювання, інвалідність встановлена до 15 квітня 2017 року (а.с. 25) та отримує пенсію по інвалідності у розмірі 2800 грн. Після проведення операції по видаленню правої нирки ОСОБА_3 постановлений на «Д» облік у хірурга-онколога лікувального закладу (а.с.26-28)

Встановлено, що відповідач визнає ту обставину, що він зобов'язаний та спроможний матеріально допомагати на утримання дітей та вказував на те, що він вважає достатнім розмір матеріальної допомоги у розмірі 2000 грн., що підтверджується його поясненнями в судовому засіданні.

Згідно п.п.3 п.17 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 15.05.2006 року '' Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів", вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров'я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.

Оскільки відповідач є батьком дітей, неналежним чином виконує свої обов"язки по їх утриманню, є працездатним, має можливість сплачувати аліменти , інших утриманців немає, то суд прийшов до правильного висновку, що з відповідача слід стягувати аліменти на дітей в вищенаведеному розмірі.

З матеріалів справи вбачається, що відповідач працює головним державним інспектором Калуської ОДПІ, має постійний заробіток, також отримує пенсію (а.с.13).

За наведених обставин, суд правильно вважав, що аліменти слід стягувати у частці від заробітку, але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку в розмірі 1/2 частини від доходу, а тому рішення суду в цій частині є законним.

Доводи апелянта про те, що він не взмозі сплачувати аліменти, так як є інвалідом ІІ групи, колегія суддів оцінює критично, оскільки позивачем не надано доказів у розумінні ст.57,60 ЦПК України, які б підтверджували виникнення обставин, передбачених ст.192 СК України, що б унеможливили сплату аліментів у розмірі, визначеному рішенням суду. У матеріалах справи відсутні докази про неможливість чи заборону у зв"язку з інвалідністю працювати взагалі.

Тому, колегія суддів вважає, що дані обставини не перешкоджають апелянту працювати на роботі, яка йому не протипоказана по стану здоров'я, а зазначені ним доводи не звільняють його від обов"язку утримувати малолітніх дітей.

Однак, при вирішенні справи суд неправильно вирішив питання щодо стягнення судового збору з відповідача на користь держави в розмірі 243 грн. 60 коп.

Відповідно до ч.2 ст.88 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від оплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Як роз'яснено у пункті 35 Постанови Пленуму ВССУ № 10 від 17 жовтня 2014 року, зазначене положення ч.2 ст.88 ЦПК України стосується й випадку, коли рішення ухвалено на користь позивача, а відповідач звільнений від сплати судового збору.

Згідно наданих у справу копій документів відповідач має статус інваліда 2-ої групи, отже він на підставі п.9 ч.1 ст.5 ЗУ «Про судовий збір» є особою, яка звільнена від сплати судового збору. Таким чином, судові витрати (сплата судового збору) мають бути компенсовані за рахунок Держави у порядку, визначеному Постановою КМУ№ 590 від 27 квітня 2006 року. Проте, суд помилково розмір судового збору стягнув з відповідача в дохід держави, що відповідно до вимог ст. 309 ЦПК України є підставою для скасування рішення суду в цій частині, оскільки судові витрати в даному випадку слід компенсувати за рахунок Держави у порядку, встановленому Постановою КМУ№ 590 від 27 квітня 2006 року.

В решті рішення суду постановлено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а тому з мотивів, наведених в апеляційній скарзі, підстав для його скасування не вбачається.

Керуючись ст.ст.303,309,316 ЦПК України, апеляційний суд ,-

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Калуського міськрайонного суду від 15 червня 2015 року скасувати в частині стягнення із ОСОБА_3 в дохід держави судового збору в розмірі 243 грн. 60 коп. та компенсувати його за рахунок Держави.

В решті рішення суду залишити без змін.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржено в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий: В.М. Вакарук

Судді: І.В. Бойчук

Л.В. Ясеновенко