Справа № 349/1542/14-ц
Провадження № 22-ц/779/532/2015
Головуючий у 1 інстанції Поглод О. В.
Суддя-доповідач Горблянський Я.Д.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 березня 2015 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Івано-Франківської області в складі:

головуючого Горблянського Я.Д.

суддів: Ковалюка Я.Ю., Матківського Р.Й.

секретаря Петріва Д.Б.

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_2 до публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» про стягнення коштів за договором строкового банківського вкладу,- за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Рогатинського районного суду від 26 січня 2015 року, -

в с т а н о в и л а :

В жовтні 2014 року ОСОБА_2 звернулась в суд з вимогами зазначеного позову,які зменшила під час розгляду справи, зазначивши, що 12.06.2014 року уклала з ПАТ КБ «Надра» договір строкового банківського вкладу строком на 3 місяці в розмірі 23000 доларів США. Незважаючи на взяті на себе зобов'язання, після спливу строку розміщення вкладу, який настав 12.09.2014 року, відповідач не повернув грошові кошти в повному обсязі, а сплатив частинами основний борг тільки станом на 22.01.2015 року. Зважаючи на порушення банком зобов'язання, позивач просила стягнути на її користь грошові кошти в розмірі 45245,22 грн., які складаються з 13753,55 грн. пені, 1127,49 грн. трьох відсотків річних, 10364,18 грн. - інфляційних та 20000 грн. завданої моральної шкоди.

Рішенням Рогатинського районного суду від 26.01.2015 року позов задоволено частково. Стягнуто з ПАТ КБ «Надра» на користь ОСОБА_2 три відсотки річних в розмірі 1127,49 грн. та 243,60 грн. судового збору.

Не погодившись з рішенням суду, вважаючи його незаконним та необґрунтованим, постановленим з порушенням норм матеріального та процесуального права ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу.

Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права має право на їх відшкодування. Так. ст.625 ЦК України визначає загальні правила відповідальності за порушення грошового зобов'язання, змістом якого є сплата боржником грошей. Правила цієї статті розповсюджуються на буді-які грошові зобов'язання, а також незалежно від того, чи передбачена сплата грошей в готівковій чи безготівковій формі.

Посилається на ст.ст. 526,1058 ЦК України відповідно до яких зобов'язання банку з повернення вкладу за договором банківського вкладу вважається виконаним з моменту повернення вкладу вкладнику готівкою або надання іншої реальної можливості отримати вклад та розпорядитись ним на свій розсуд. За змістом ст.1073 ЦК України у разі несвоєчасного зарахування на рахунок грошових коштів, що надійшли клієнтові, їх безпідставного списання банком з рахунка клієнта або порушення банком розпорядження клієнта про перерахування грошових коштів з його рахунка банк повинен негайно після виявлення порушення зарахувати відповідну суму на рахунок клієнта або належного отримувача, сплатити проценти та відшкодувати завдані збитки, якщо інше не встановлено законом.

Таким чином, якщо відбулось прострочення банком операцій за рахунком, у клієнта з'являється підстава вимагати відповідно до ст.625 ЦК сплати процентів, а відповідно до вимог ст.623 ЦК - відшкодування завданих збитків, якщо інше не встановлено законом.

Зважаючи на наведені норми законодавства, апелянт вважає, що висновки суду першої інстанції про те, що не підлягають до задоволення вимоги позивача щодо стягнення пені за недоліки у наданні банківських послуг в розмірі 10510,19 грн. відповідно до ст.32 ЗУ «По платіжні системи та переказ коштів в Україні» є незаконними та не відповідають фактичним обставинам справи.

Крім того, вказує, що протиправна поведінка відповідача щодо невиплати суми вкладу порушила нормальні життєві зв'язки і суттєво знизила фінансовий стан сім'ї апелянта, чим спричинила душевні страждання, переживання та стресовий стан, а тому позовні вимоги щодо стягнення моральної шкоди слід задовольнити.

Також, на думку апелянта, є незаконним рішення в частині відшкодування їй сплаченого судового збору тільки в частині 243,60 грн.

Просила скасувати частково оскаржуване рішення та ухвалити нове про задоволення позову про стягнення з відповідача пені в розмір 13753,55 грн., моральної шкоди в розмірі 20000 грн., та 1926,16 грн. судового збору.

Перевіривши матеріали справи, оцінивши надані сторонами докази, колегія суддів приходить до висновку про відмову в задоволенні апеляційної скарги з наступних підстав.

Відповідно до ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обгрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обгрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно вимог ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

Даним вимогам законодавства оскаржуване рішення відповідає.

Задовольняючи частково позов, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач прострочив виконання зобов'язання по договору банківського вкладу, а тому обгрунтованим є позов тільки в частині стягнення трьох процентів річних в розмір 1127,49 грн.

Такий висновок суду відповідає нормам матеріального та процесуального законодавства.

Згідно з ч. 1 ст. 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором.

Судом встановлено, що 12.06.2014 року між ОСОБА_2 та ПАТ КБ «Надра» укладено договір строкового банківського вкладу (депозиту) №1946675. Згідно умов вказаного договору позивач передав банку на депозитний рахунок 23000 доларів США з процентною ставкою 12,5 річних на строк 3 місяці до 12.09.2014 року.

Згідно з ч. 1 ст. 1060 ЦК України договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад).

Відповідно до частини п'ятої статті 1061 ЦК України проценти на банківський вклад нараховуються від дня, наступного за днем надходження вкладу у банк, до дня, який передує його поверненню вкладникові або списанню з рахунка вкладника з інших підстав.

Як вбачається з матеріалів справи 14.09.2014 року, ОСОБА_2 звернулась із заявою до керівника Івано-Франківського регіонального відділення ПАТ КБ «Надра» з проханням повернути гроші за договором банківського вкладу у зв'язку з закінченням строку дії укладеного договору.

У зв'язку з цим банк був зобов'язаний повернути позивачу депозитні кошти з процентами в строк закінчення дії договору, натомість ОСОБА_2 отримала листа, в якому ПАТ КБ «Надра» посилається на постанову Правління НБУ №540 від 29 серпня 2014 року «Про введення додаткових механізмів для стабілізації грошово-кредитного та валютних ринків України», згідно якої обмежується видача (отримання) готівкових коштів в іноземній валюті з поточних та депозитних рахунків клієнтів через каси та банкомати банків у межах 15 000 гривень на добу на одного клієнта в еквіваленті за офіційним курсом НБУ, тому є труднощі з виплатою коштів в доларах США.

Розрахунок по видачі депозитного вкладу та нарахованих процентів проводився банком частинами і здійснений повністю тільки 22.01.2015 року.

Відповідно до змісту ст. ст. 526, 1058 ЦК України зобов'язання банку з повернення вкладу за договором банківського вкладу (депозиту) вважається виконаним з моменту повернення вкладу вкладнику готівкою або надання іншої реальної можливості отримати вклад та розпорядитися ним на свій розсуд (наприклад, перерахування на поточний банківський рахунок вкладника в цьому ж банку, з якого вкладник може зняти кошти чи проводити ними розрахунки з допомогою платіжної банківської картки). У випадку перерахування коштів на поточний банківський рахунок вкладника в цьому ж банку, однак не надання вкладнику можливості використання цих коштів зобов'язання банку з повернення вкладу не є виконаним.

Згідно із ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. За змістом цієї статті наслідки прострочення боржником грошового зобов'язання у вигляді інфляційного нарахування на суму боргу та три проценти річних не є санкціями, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Суд першої інстанції, вірно виходив із того, що оскільки відповідач належним чином не виконав зобов'язання за договором банківського вкладу він повинен сплатити позивачу 3 % річних від суми боргу в гривневому еквіваленті.

Відмовляючи у задоволенні позову в частині стягнення пені, суд правильно керувався тим, що ці вимоги позивача не ґрунтуються на положеннях ст. 32 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні». Самим договором банківського вкладу не передбачене застосування штрафних санкцій, в тому числі нарахування пені, за прострочення зобов'язання.

Відповідно до ст.4 Закону України «Про захист прав споживачів», споживачі мають право на відшкодування моральної шкоди, заподіяної небезпечними для життя і здоров'я людей товарами (роботами, послугами) неналежної якості.

Підстав вважати, що несвоєчасне виконання банківської послуги становило чи становить небезпеку для життя та здоров'я позивача, не має, тому відсутні підстави для покладення на відповідача обов'язку по відшкодуванню моральної (немайнової шкоди).

Судові витрати між сторонами по справі розподілено відповідно до вимог ст.88 ЦПК України.

Зважаючи на вищенаведене, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції обставини справи з'ясовано всесторонньо і повно та ухвалено рішення з дотриманням норм матеріального та процесуального права, обґрунтованості якого доводи апеляційної скарги не спростовують.

Тому підстав для задоволення апеляційної скарги не вбачається.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст. 303,307,308,313-315,317 ЦПК України, колегія суддів,-

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Рогатинського районного суду від 26 січня 2015 року залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, однак може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Судді: Я.Д. Горблянський

Я.Ю. Ковалюк

Р.Й. Матківський