АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/6683/15 Справа № 201/4747/14 Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - Рудь В.В.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 вересня 2015 року м. Дніпропетровськ

колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

Головуючого судді: Рудь В.В.

суддів: Ткаченко І.Ю., Повєткіна В.В.

при секретарі: Левцунову І.М.

Розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Дніпропетровську цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 24 квітня 2015 року за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2, третя особа орган опіки Жовтневої районної у м.Дніпропетровську ради, про надання дозволу на виїзд за межі України особі, яка не досягла повноліття, -

В с т а н о в и л а :

У квітні 2014 року ОСОБА_3 звернулася з позовом, який уточнила в ході розгляду справи, до ОСОБА_2, третя особа орган опіки Жовтневої районної у м.Дніпропетровську ради, про надання дозволу на виїзд за межі України особі, яка не досягла шістнадцятирічного віку, без згоди та супроводу другого з батьків(а.с.3-6, 44, 181-185, т.1).

Позивачка зазначала, що з 17 липня 2004 року по 05 серпня 2011 року перебувала у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_2 З лютого 2010 року сімейні відносини припинені. Від шлюбу мають доньку ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, яка на теперішній час проживає разом із нею.

За рішенням Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 06 грудня 2010 року з відповідача стягуються аліменти на утримання доньки у розмірі 1/6 від його заробітної плати. Участі у вихованні дитини відповідач не бере, не цікавиться її життям та станом здоров'я.

За період з 2010 по 2013 роки відповідач перешкоджає їй у можливості оздоровити доньку за межами України, не даючи згоди на виїзд. Такі дії відповідача обмежують можливості доньки та негативно впливають на неї. При цьому відповідач жодного разу не виявив бажання самостійно організувати відпочинок та оздоровлення дитини.

Вона самостійно та особисто забезпечує відпочинок доньки на морі по два рази на рік протягом періоду з 2010-2013 років.

Також ОСОБА_3 зазначила, що її мати ОСОБА_5 проживає в Італії та перебуває там на законних підставах, має стабільний дохід та постійне місце реєстрації та проживання.

З метою відпочинку та оздоровлення доньки, а також для того, щоб донька мала можливість бачитись зі своєю бабусею(її матір'ю), вона має намір разом із донькою тимчасово виїжджати за межі України. Така подорож відповідає інтересам та потребам дитини на спілкування з бабусею, що передбачено ст.257 СК України.

Посилаючись на викладені обставини, ОСОБА_3 в уточненій позовній заяві в редакції від 23.02.2015 року просила:

дозволити їй, ОСОБА_3, без згоди батька ОСОБА_2 оформити проїзний документ дитині ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2;

надати дозвіл на тимчасовий виїзд до Італії донькі ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, разом з нею, ОСОБА_3 без згоди та супроводу другого з батьків - ОСОБА_2, влітку - в період літніх канікул, з 01 червня 2015 року по 30 серпня 2015 року щороку, та з 20 грудня 2015 року по 30 січня 2016 року щороку, строком на три роки;

надати дозвіл на тимчасовий виїзд до Болгарії до оздоровчого табору під час літніх шкільних канікул за її згоди, у супроводі третіх осіб(педагогів КЗОНВО №28) без згоди та супроводу другого з батьків - ОСОБА_2.

Справа розглядалась неодноразово.

Рішенням Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 10 червня 2014 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 23 вересня 2014 року, в задоволенні позову відмовлено(а.с.91-93, 123, т.1).

Ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 24 грудня 2014 року рішення Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 10 червня 2014 року та ухвала апеляційного суду Дніпропетровської області від 23 вересня 2014 року скасовані, справа направлена на новий розгляд до суду першої інстанції(а.с.147-149, т.1).

Рішенням Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 24 квітня 2015 року позов задоволено частково(а.с.25-31, т.2).

Дозволено ОСОБА_3 без згоди батька ОСОБА_2 оформити проїзний документ малолітньої дитини ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2.

Надано дозвіл на тимчасовий виїзд до Італії малолітній дитині ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, разом з її матір'ю ОСОБА_3 без згоди та супроводу другого з батьків - ОСОБА_2, влітку - в період літніх канікул, з 01 червня 2015 року по 30 серпня 2015 року та з 20 грудня 2015 року по 30 січня 2016 року.

Надано дозвіл на тимчасовий виїзд до Болгарії до оздоровчого табору під час літніх шкільних канікул в період з 01 червня 2015 року по 30 серпня 2015 року, за згодою ОСОБА_3 у супроводі третіх осіб (педагогів КЗО НВО № 28) без згоди та супроводу другого з батьків, - ОСОБА_2.

В решті вимог відмовлено.

Ухвалою Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 30 квітня 2015 року виправлена описка допущена у рішенні Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 24 квітня 2015 року щодо прізвища сторін та зазначено вірне прізвище сторін «Головачови»(а.с.36-37, т.2).

Ухвалою Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 15 липня 2015 року виправлена описка у рішенні Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 24 квітня 2015 року щодо ім'я ОСОБА_4, а саме: замість «Олеговни» зазначено вірно «Олегівна»(а.с.70, т.2).

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить рішення суду в частині задоволення позову скасувати, ухвалити нове рішення про відмову ОСОБА_3 в задоволенні позову, посилаючись на неповне з'ясування обставин справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права(а.с.45-50, т.2).

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції у межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з таких підстав.

Згідно ст.ст.3,4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Відповідно до вимог ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Статтею 60 ЦПК України встановлено обов'язок сторони довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може грунтуватися на припущеннях.

Положеннями ст.6 СК України визначено, що правовий статус дитини має особа до досягнення нею повноліття. Малолітньою вважається дитина до досягнення нею чотирнадцяти років. Неповнолітньою вважається дитина у віці від чотирнадцяти до вісімнадцяти років.

Відповідно до вимог ч.7 ст.7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України.

Згідно ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини.

Обов'язки батьків щодо виховання та розвитку дитини визначені ст.150 СК України, зокрема, ч.2 встановлено обов'язок батьків піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

За правилами ч.1,2 ст.155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають грунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

Питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею - ст.157 СК України.

Конвенцією про права дитини від 20 листопада 1989 року передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини ч.1 ст.3 Конвенції.

Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування ч.1 ст.18 Конвенції.

Нормами Принципу 2 Декларації прав дитини від 20 листопада 1959 року встановлено, що дитині законом, або іншими засобами повинен бути забезпечений спеціальний захист і надані можливості та сприятливі умови, які дозволили б їй розвиватися фізично, розумово, морально, духовно та у соціальному відношенні здоровим і нормальним шляхом і в умовах свободи та гідності. При виданні з цією метою законів головним міркуванням має бути найкраще забезпечення інтересів дитини.

Згідно ст.33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України.

Статтею ст.8 Закону України «Про охорону дитинства» встановлено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

За змістом ст.313 ЦК України фізична особа має право на пересування. Фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними.

Порядок виїзду за кордон дітей громадян України встановлено, зокрема, Законом України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» від 21 січня 1994 року № 3857-XII та Правилами перетинання державного кордону громадянами України, затвердженими Постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 року № 57.

Відповідно до п.3, 4 зазначених Правил виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, здійснюється лише за згодою обох батьків (усиновлювачів, піклувальників) та в їх супроводі або в супроводі осіб, уповноважених батьками.

Виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням у ній держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, якщо другий з батьків відсутній у пункті пропуску.

Відповідності до ч.2 ст.4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» оформлення проїзного документа дитини провадиться на підставі нотаріально засвідченого клопотання батьків або законних представників батьків чи дітей у разі потреби самостійного виїзду неповнолітнього за кордон. У клопотанні зазначаються відомості про дитину, а також про відсутність обставин, що обмежують відповідно до цього Закону право на виїзд за кордон(лише для дітей віком від 14 до 18 років). За відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду.

По справі встановлено, що ОСОБА_3 та ОСОБА_2 перебували у зареєстрованому шлюбі з липня 2004 року, рішенням Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 25 липня 2011 року шлюб розірвано(а.с.13, 86, т.1).

Від шлюбу сторони мають доньку ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, в свідоцтві про народження якої батьками зазначені: батько - ОСОБА_2; мати - ОСОБА_3(а.с.7, т.1).

Рішенням Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 06 грудня 2010 року з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 стягнуті аліменти на утримання доньки ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, у розмірі 1/6 частини від усіх видів доходу (заробітку), але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку щомісячно, починаючи з 05 травня 2010 року, до досягнення донькою повноліття(а.с.9-11, т.1).

Згідно даних довідки голови квартального комітету від 04 квітня 2014 року, ОСОБА_3 з донькою ОСОБА_4 проживає за адресою пров.Міцкевича, буд.20 у м.Дніпропетровську(а.с.14, том 1).

Обгрунтовуючи заявлений позов, ОСОБА_3 зазначала, що ОСОБА_2 відмовляється надати дозвіл на тимчасовий виїзд доньки ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, за кордон для відпочинку та оформлення проїзних документів, та уточнивши позов просила суд ухвалити рішення, яким дозволити їй, ОСОБА_3, без згоди батька ОСОБА_2 оформити проїзний документ дитині ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, надати дозвіл на тимчасовий виїзд до Італії доньці ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, разом з нею, ОСОБА_3 без згоди та супроводу другого з батьків - ОСОБА_2, також надати дозвіл на тимчасовий виїзд дитини до Болгарії до оздоровчого табору під час літніх шкільних канікул за її згоди, у супроводі третіх осіб (педагогів КЗОНВО №28) без згоди та супроводу другого з батьків - ОСОБА_2, зазначивши часовий проміжок перебування у цих країнах.

При цьому ОСОБА_3 зазначила, що в Італії на законних підставах проживає її мати ОСОБА_5, яка має стабільний дохід та постійне місце реєстрації та проживання, та що відпочинок та оздоровлення доньки в Італії буде поєднано з можливістю дитини бачитись та спілкуватись зі своєю бабусею ОСОБА_5, що відповідає інтересам та потребам дитини та грунтується на положеннях ст.257 СК України.

Як видно із справи, факт проживання ОСОБА_5 в Італії на законних підставах підтверджується посвідкою на проживання для іноземців, що видана останній строком дії до 03 квітня 2017 року(а.с.186-187, т.1).

Із змісту листа начальника Управління - служби у справах дітей Дніпропетровської міської ради від 23 червня 2014 року вбачається, що 11 червня 2014 року відбулося засідання комісії з питань захисту прав дитини при Органі опіки та піклування Ленінської районної у місті ради на якому, зокрема розглядалось питання про доцільність подорожі до Італії доньки ОСОБА_4, за результатами розгляду якого, Орган опіки та піклування Ленінської районної у місті ради вважає, що виїзд дитини за кордон відповідає інтересам дитини, але відповідно законодавства України можливий тільки у разі надання нотаріально засвідченої згоди батька дитини або на підставі рішення суду(а.с.193, т.1).

Згідно висновку виконавчого комітету Жовтневої районної у м.Дніпропетровську ради від 23 березня 2015 року, виконавчий комітет Жовтневої районної у м.Дніпропетровську ради вважає, що тимчасові виїзди до Італії малолітньої дитини ОСОБА_4, 02 листопада 2007 року, у супроводі матері ОСОБА_3 без згоди та супроводу батька ОСОБА_2 в період літніх канікул з 01 червня по 30 серпня щороку та з 20 грудня по 30 січня щороку, строком на три роки; тимчасові виїзди ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, до Болгарії до оздоровчого табору під час літніх шкільних канікул у супроводі педагогів КЗО НВО № 28 без згоди та супроводу ОСОБА_2 - відповідають інтересам малолітньої ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2(а.с.237-238, т.1).

Судом встановлено, що ОСОБА_2, заперечуючи проти позову, не надав доказів того, що він здійснює будь - які заходи щодо оздоровлення та відпочинку дитини, зокрема на території України, не надав будь - яких інших альтернатив заявленому позивачкою відпочинку для дитини та доказів в розумінні ст.ст.57,58 ЦПК України, які б свідчили про те, що виїзд дитини за кордон з метою відпочинку протирічить її правам та інтересам.

Разом з тим, із матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_4, 02 листопада 2007 року, потребує відповідного оздоровлення та відпочинку, що підтведжується даними медичної карти та виписки з історії розвитку дитини ОСОБА_4, 02 листопада 2007 року(а.с.16, 189, т.1), а тимчасові виїзди до Італії та Болгарії під час літніх шкільних канікул з метою оздоровлення відповідають інтересам малолітньої ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2(а.с.193, 237-238, т.1).

Таким чином, перевіривши доводи та заперечення сторін, суд прийшов до правильного висновку, що позовні вимоги ОСОБА_3 спрямовані на захист прав та інтересів неповнолітньої дитини ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, виїзд дитини за межі України відповідає її інтересам та є доцільним з точки зору її оздоровлення, виховання та розвитку, а немотивована відмова батька у наданні необхідної для цього згоди створює невиправдані перешкоди в оформленні належних документів для виїзду дитини за кордон та її відпочинку за межами України та є обмеженням прав дитини, що протирічить зазначеним положенням діючого законодавства, що регулює правовідносини щодо захисту прав та інтересів дитини.

Отже, врахувавши конкретні обставини та презумпцію права малолітньої дитини на вільний виїзд за кордон у супроводі матері та вік дитини, суд обгрунтовано задовольнив позов частково та зазначив у судовому рішенні конкретний часовий проміжок перебування дитини у зазначених країнах.

Твердження ОСОБА_2 в апеляційній скарзі про відсутність правових підстав для надання дозволу на виїзд дитини без його згоди та супроводу до Італії та Болгарії не можуть бути взяті до уваги, оскільки суд обгрунтовано виходив з того, що в інтересах малолітньої дитини наявні підстави та умови для надання позивачці (матері) дозволу на тимчасовий виїзд та оформлення проїзних документів для тимчасового виїзду за кордон у визначені країни, з визначеною метою без згоди та супроводу відповідача(батька), котрий чинить перешкоди у такому виїзді.

Посилання ОСОБА_2 в апеляційній скарзі на наявність спору щодо його спілкування з донькою не можуть бути взяті до уваги, оскільки зазначені ним питання щодо спілкування з дитиною не є предметом спору по даній справі.

Доводи апеляційної скарги про неповне з'ясування обставин та що в судовому рішенні не наведені мотиви доцільності виїзду малолітньої доньки за кордон необгрунтовані, оскільки суд повно та всебічно з'ясував обставини справи, права та обов'язки сторін, в рішення наведені мотиви та підстави задоволення позову, доказам у справі суд дав оцінку відповідно до положень ст.212 ЦПК України.

Таким чином, рішення суду першої інстанції відповідає обставинам справи та положенням діючого законодавства, що регулює зазначені праовідносини, підстав для скасування судового рішення не встановлено.

Керуючись ст.ст.303,307,308,315 ЦПК України колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 24 квітня 2015 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий-

Судді-