Справа № 0907/2-7079/2011
Провадження № 2/344/32/15
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 липня 2015 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський міський суд Івано-Франківської області в складі:

головуючого судді Бородовського С.О.

за участі секретаря Вовчанська І.М.

позивача ОСОБА_1

представника відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ПАТ «ОСОБА_3 Аваль» про стягнення грошових коштів,-

ВСТАНОВИВ:

До Івано-Франківського міського суду звернувся ОСОБА_1 з позовом до ПАТ «ОСОБА_3 Аваль» про стягнення грошових коштів. В позові вказано, що позивач працював у відповідача і за період з 25/05/2009 р. до 29/05/2009 р. йому не було виплачено заробітну плату. Згодом його звільнено, а тому позивач просив стягнути з відповідача невиплачену спірну заробітну плату та середній заробіток за час невиплати заробітної плати.

В судовому засіданні позивач підтримав позов з підстав, що в ньому зазначені; надав перед судом пояснення про те, що не оскаржував наказ про відпустку, оскільки не знав про його прийняття, акт про відмову від ознайомлення з наказом.

В судовому засіданні представник відповідача заперечив позов у зв`язку з його надуманістю; представник надав пояснення про те, що в спірний період позивач перебував у відпустці за власний рахунок на підставі поданої ним особисто заяви, необхідності перевіряти дійсність підпису на такій заяві на момент її отримання працедавцем законом не передбачено; за бажанням позивача йому було надано відпустку, оскільки на той час існував спір між позивачем та працедавцем; обставина подання позивачем особисто заяви про надання йому відпустки, яку замість нього підписано іншою особою не було відомо працедавцю. У спірний період позивач не виконував трудову функцію, робочий час йому не обліковувався, грошові кошти не підлягали нарахуванню і виплаті; за належним чином облікований час роботи позивачу виплачено заробітну плату. Підстави для подання позову позивачем та іншими його співробітниками було штучно створено для розвитку спору, який у них виник із працедавцем.

Судом встановлено наступні обставини.

25/05/2009 р. позивач надав відповідачу заяву, зміст якої полягав в проханні позивача надати йому відпустку за власний рахунок з 25/05/2009 р. по 29/05/2009 р.

25/05/2009 р. ухвалено наказ про надання відпустки позивачу з 25/05/2009 р. по 29/05/2009 р.

25/05/2009 р. відповідач склав акт про те, що позивача повідомлено про наказ від 25/05/2009 р. про надання відпустки та про відмову позивачем від підписання наказу.

Обставину звільнення позивача з роботи у відповідача сторони та їх представники в судовому засіданні не заперечували.

Відповідно до п. 1 ст. 61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню.

Відповідно до табелю використання робочого часу в період з 25/05/2009 р. по 29/05/2009 р. позивач не виконував трудову функцію.

Відповідно до розрахункового листка позивачу виплачені належні йому до виплати грошові кошти на момент звільнення.

Відповідно до висновку експерта №09/03-416 підпис на заяві від 25/05/2009 р. про надання відпустки позивачу виконано не позивачем.

Будь-які правові підстави для нарахування заробітної плати за період з 25/05/2009 р. по 29/05/2009 р. позивачу відсутні, оскільки позивач не працював у спірний період, не виконував трудову функцію, облік робочого часу не здійснювався. Вказані наслідки були викликані саме поведінкою позивача, який особисто подав адміністрації відповідача заяву від його імені про надання йому відпустки за власний рахунок.

Відповідно до ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

Відповідно до ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Таким чином предметом даного спору є виплата грошових коштів в якості заробітної плати та середнього заробітку за час затримки.

Відповідно до ст. 233 КЗпП України працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права.

Відповідно до ст. 233 КЗпП України у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.

Представник відповідача подав суду заяву про застосування строку звернення до суду за заявою позивача.

За тих обставин, що вказаний позов позбавлений будь-яких правових підстав, тому він підлягає відхиленню по суті, а не у зв`язку із застосуванням позовної давності.

Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Відповідно рішення Європейського суду з прав людини у справі «Ашинґдейн проти Сполученого Королівства» (Ashingdane v. the United Kingdom) від 28 травня 1985 року, п. 57, Series A, № 93 право на суд не є абсолютним і може підлягати легітимним обмеженням.

Так, відповідно до п. 1 ст. 13 ЦК України цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства.

В п. 2 ст. 13 ЦК України зазначено, що при здійсненні своїх прав особа зобов'язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб. Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах (п. 3 ст. 13 ЦК України).

В п. 6 ст. 13 ЦК України у разі недодержання особою при здійсненні своїх прав вимог, які встановлені частинами другою - п'ятою цієї статті, суд може зобов'язати її припинити зловживання своїми правами, а також застосувати інші наслідки, встановлені законом.

Відповідно до п. 3 ст. 16 ЦК України суд може відмовити у захисті цивільного права та інтересу особи в разі порушення нею положень частин другої - п'ятої статті 13 цього Кодексу.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі «Вайт та Кенеді проти Німеччини» (Waite and Kennedy v. Germany), заява № 26083/94, п. 54, ЕСПЛ 1999-I саме національні суди повинні тлумачити національне законодавство та надавати оцінку наданим їм доказам.

У справі Preda and Dardari v. Italy (1999) Європейського суду з прав людини вказано, що метою конвенції є запобігання використанню принципів, на яких вона ґрунтується, щоб здійснювати будь-яку діяльність, спрямовану на скасування прав і свобод, визнаних цією Конвенцією. Тому зловживання правами не захищається ні національним законодавством, ні міжнародно-правовими зобов`язаннями України.

Таким чином позов позбавлений правових підстав, а тому є формою зловживання правом на звернення до суду. Однак суд не є засобом для сторін в зловживанні ними правами та не толерує таких дій.

Усі інші пояснення сторін, їх докази і арґументи не спростовують висновків суду, зазначених в цьому судовому рішенні, їх дослідження та оцінка судом не надало можливості встановити обставини, які б були підставою для ухвалення будь-якого іншого судового рішення.

Відповідно до зазначеного суд,-

УХВАЛИВ:

в позові ОСОБА_1 ОСОБА_4 «ОСОБА_3 Аваль» про стягнення невиплаченої заробітної платати 1372 гривень та середнього заробітку з 17/07/2009 р. по 01/03/2015 р. 370977,10 гривень, відмовити.

Рішення може бути оскаржено до Апеляційного суду Івано-Франківської області протягом 10 днів з моменту його проголошення. Рішення набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Головуючий суддя С.О. Бородовський