Провадження № 2/263/4371/2015р.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 грудня 2015 року Жовтневий районний суд м. Маріуполя, у складі головуючого судді Васильченко О.Г., при секретарі Дерягіній Д.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Маріуполі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа: служба у справах дітей Жовтневої районної адміністрації Маріупольської міської ради про надання дозволу на виїзд неповнолітньої дитини за кордон, в тому числі на тимчасово окуповану територію України без згоди батька,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулась до суду з позовом до відповідача про надання дозволу на виїзд неповнолітньої дитини за кордон в тому числі на тимчасово окуповану територію України, зазначила, що перебуває з відповідачем у шлюбі, від якого мають неповнолітнього сина ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1. З квітня 2014 року між ними припинені подружні відносини, мешкають окремо, дитина проживає з нею. Дитина є інвалідом дитинства, що підтверджується тимчасовим посвідченням, а також медичними документами. В звязку з тим, що лікування у м. Маріуполі є неефективним, було надано направлення на лікування до Республіканського клінічного центру нейрореабілітації розташованого у м. Донецьку, що на теперішній час є тимчасово окупованою територією України. Лікування було призначено з 20 січня 2014 року, дитина вже пройшла 6 курсів, лікування призначається кожні 3 місяці до досягнення дитиною 18 років та переривання лікування може дуже негативно сказатися на стані здоров'я дитини. Наступне лікування призначено з 21 грудня 2015 року, однак відповідач відмовляється надати нотаріально посвідчену згоду на виїзд дитини за кордон в тому числі на тимчасово окуповану територію, що не відповідає інтересам дитини, оскільки якщо сплине строк наданий на лікування, дитина не зможе пройти належне лікування. Тому, просить суд надати дозвіл на виїзд за межі України в тому числі на тимчасово окуповану територію України ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 до досягнення ним 18-річного віку, без згоди та супроводу батька ОСОБА_2, у супроводі матері ОСОБА_1. В зв'язку з тим, що проходження лікування призначено на 21 грудня 2015 року, просить допустити рішення суду до негайного виконання.

В судовому засіданні позивач заявлені вимоги підтримала у повному обсязі

Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги визнав.

Представник третьої особи в судове засідання не зявився з невідомих суду підстав, про день, час та місце розгляду справи було повідомлено у встановленому законом порядку. Суд розглянув справу у відсутності представника третьої особи на підставі наявних у справі доказів.

Вислухавши сторони, дослідивши докази у справі в їх сукупності, суд прийшов до висновку про необхідність задовольнити позовні вимоги з наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 та ОСОБА_1 доводяться батьками неповнолітнього ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.8-9). Сторони мешкають окремо, дитина проживає з матірю. Відповідач добровільно згоди на виїзд дитини за кордон в тому числі на тимчасово окуповану територію України не надає.

Суду представлено тимчасове посвідчення № 291 від 23.12.2014р. видане Управлінням праці та соціального захисту населення Жовтневого району Маріупольської міської ради в якому зазначено, що ОСОБА_1 має на утриманні дитину-інваліда ОСОБА_2 13.01.2013р. (а.с.10).

Суду також представлено направлення на лікування надане дитині ОСОБА_2 Республіканським клінічним центром нейрореабілітації, який розташований у м. Донецьку, в якому встановлена дата заїзду на лікування з 21.12.2015р.(а.с.11).

Відповідно до ст. 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини, батьківські права не можуть здійснюватись всупереч інтересам дитини.

Згідно зі ст.ст. 141, 153, ч.3 ст. 157 СК України мати і батько мають рівні права та обов'язки щодо

дитини. Розірвання шлюбу між батьками, проживання окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом.

Частиною 3 ст. 313 ЦК України встановлено, що фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України тільки за згодою батьків або в їх супроводі.

Згідно ст. 2 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» документами, що дають право на виїзд з України та посвідчують особу громадянина України під час перебування за її межами, є паспорт громадянина України для виїзду за кордон, проїзний документ дитини. Частиною 4 статті 4 даного Закону передбачено, що оформлення проїзного документа дитини провадиться на підставі нотаріально засвідченого клопотання батьків або законних представників батьків. За відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду.

Відповідно до ст. 9 Конвенції про права дитини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1989 року - держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.

Крім того, статтею 3 Конвенції про права дитини передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Враховуючи обставини справи та надані позивачем докази, той факт, що дитина є інвалідом та потребує термінового лікування, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими, оскільки це відповідає виключно інтересам дитини, не надання відповідачем нотаріальної згоди на виїзд дитини за кордон в тому числі на тимчасово окуповану територію України, перешкоджає дитині отримати належне лікування. За таких обставин, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги є законними, обґрунтованими та підлягають задоволенню у повному обсязі.

Приймаючи до уваги визнання відповідачем позову, те, що надання дозволу на виїзд дитини за кордон в тому числі на тимчасово окуповану територію України необхідно для проходження дитиною лікування у Республіканському клінічному центрі нейрореабілітації, який розташований у м. Донецьку, дата прийняття на лікування призначена на 21 грудня 2015 року, суд, діючи в інтересах дитини вважає за необхідне допустити рішення суду до негайного виконання.

Керуючись ст. ст. 10, 11, 57-60, 212-216, 367 ЦПК України, ст.ст. 141, 153, 155, 157 СК України, ст. 313 ЦК України, ст. ст. 3, 9 Конвенції про права дитини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1989 року, регулюється Постановою Кабінету Міністрів України від 31 березня 1995 року №231 «Про затвердження Правил оформлення і видачі паспорта громадянина України для виїзду закордон і проїзного документа дитини, їх тимчасового затримання та вилучення», суд

ВИРІШИВ:

ОСОБА_3 Леонідівни до ОСОБА_2, третя особа: служба у справах дітей Жовтневої районної адміністрації Маріупольської міської ради про надання дозволу на виїзд неповнолітньої дитини за кордон, в тому числі на тимчасово окуповану територію України без згоди батька задовольнити.

Надати дозвіл на виїзд за межі України в тому числі на тимчасово окуповану територію України ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 до досягнення ним 18-річного віку, без згоди та супроводу батька ОСОБА_2, у супроводі матері ОСОБА_1.

Рішення суду підлягає негайному виконанню.

Апеляційну скаргу на рішення суду може бути подано через Жовтневий районний суд м. Маріуполя до Апеляційного суду Донецької області протягом десяти днів з дня отримання копії рішення суду.

Суддя О.Г. Васильченко