Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

Справа №377/1180/15-ц

Провадження №2/377/464/15

28 грудня 2015 року Славутицький міський суд Київської області в складі головуючої - судді Теремецької Н.Ф.,

при секретарі: Щуковській А.М.,

з участю:

позивача ОСОБА_1,

представника позивача - адвоката ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в м. Славутичі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Провідна», третя особа, яка не заявляє самостійні вимоги щодо предмету спору, ОСОБА_3, про стягнення страхового відшкодування ,-

УСТАНОВИВ:

20жовтня 2015 року з матеріалів кримінального провадження № 377/1195/15-к, П № 1-кс/377/29/15 по обвинуваченню ОСОБА_3 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, згідно ухвали апеляційного суду Київської області від 24 вересня 2015 року виділено позовну заяву ОСОБА_1 до приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Провідна» про стягнення страхового відшкодування для розгляду в порядку цивільного судочинства, в якій позивач просив стягнути з відповідача страхове відшкодування шкоди, повязаної з лікуванням в сумі 42030 гривень, страхове відшкодування шкоди, повязаної із стійкою втратою працездатності, в сумі 20646 гривень, на відшкодування моральної шкоди в сумі 3133 гривні 80 копійок.

Ухвалою судді від 20 жовтня 2015 року було відкрито провадження у справі в частині позовних вимог ОСОБА_1 до приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Провідна» про стягнення страхового відшкодування та залучено до участі у справі як третю особу, яка не заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, ОСОБА_3.

Позовні вимоги, які були збільшені позивачем під час судового розгляду, обґрунтовувались тим, що 06 вересня 2013 року близько 00 год. 30 хв. водій ОСОБА_3, керуючи технічно справним автомобілем марки «AUDI 80», реєстраційний номер НОМЕР_1, перебуваючи в стані алкогольного спяніння, під час руху по проспекту Дружби народів поблизу будинку № 17а в м. Славутичі Київської області в напрямку вулиці ОСОБА_4, діючи необережно, в порушення вимог Правил дорожнього руху України, затверджених постановою КМУ № 1306 від 10.10.2001 р. та введених в дію з 01.01.2002 р., невірно оцінив дорожню обстановку, проявив неуважність та безпечність, розпочав обгін на перехресті проспекту з внутрішньоквартальним проїздом, де обгін заборонено, внаслідок чого допустив зіткнення з автомобілем марки «FORD Fokus», реєстраційний номер НОМЕР_2, під керуванням водія ОСОБА_5, який рухався в попутному напрямку та виконував поворот ліворуч у внутрішньоквартальний проїзд між ЗОШ № 1 та міським стадіоном. В результаті зіткнення транспортних засобів пасажиру автомобіля «AUDI 80» ОСОБА_1Ю, позивачу, були заподіяні тяжкі тілесні ушкодження. Внаслідок отриманих тілесних ушкоджень під час ДТП він перебував на стаціонарному лікуванні у Київській обласній клінічній лікарні з 06.09.2013 року по 16.10.2013 року, з 15 по 27 січня 2014 року та з 12.10.2015 року по 20.10.2015 року. Витрати, повязані з лікуванням, що включають в себе витрати на придбання медичних препаратів, транспортні послуги, страхові платежі, становлять 46013,94 гривень, які повинні бути відшкодовані йому ПАТ «Страхова компанія «Провідна». Відповідно до п.26.2 ст.26 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» йому повинно бути здійснено страхове відшкодування, повязане із стійкою втратою працездатності, в розмірі 18 мінімальних заробітних плат, так як він після ДТП став інвалідом другої групи, що становить 20646 гривень(1147 гривень х 18), виходячи з мінімальної заробітної плати на дату встановлення страхового випадку. Крім того, відповідно до ст.26-1 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» йому повинно бути відшкодована відповідачем моральна шкода у розмірі 5 відсотків страхової виплати за шкоду, заподіяну здоровю, що становить 3133,80(т.1 а.с. 1-8, 92-95) .

Відповідачем ОСОБА_6 «СК «Провідна» надіслано на адресу суду заперечення на позовну заяву, в яких відповідач просить відмовити у задоволенні позову, посилаючись на те, що при визначенні розміру страхового відшкодування необхідно керуватися положеннями Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» в редакції від 18.11.2012 року, яка діяла на момент укладення договору обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. 30.10.2015 року до ОСОБА_6 «СК «Провідна» надійшла заява ОСОБА_1 про виплату страхового відшкодування стосовно ДТП, яка сталася 06.09.2013 року за участю забезпеченого транспортного засобу, в результаті якої ОСОБА_1 була завдана шкода здоровю. До заяви про виплату страхового відшкодування позивачем було додано: розрахункові документи за придбання лікарських препаратів, товарів медичного призначення та сплату медичних послуг за період лікування у 2013-2014 роках на суму 34915,88 гривень, фіскальні чеки від 03.10.2013 року за придбання лікарських препаратів гивалекс, аквамарис, віброцил, фіскальний чек від 30.09.2013 року за придбання лікарських препаратів псорикап, квитанції про сплату страхових платежів, фіскальні чеки за придбання бензину, фіскальні чеки за придбання лікарських препаратів в жовтні 2015 року на суму 3647,57 гривень, товарний чек за придбання ниток, квитанція про сплату страхового платежу. Витрати на придбання лікарських препаратів гивалекс, аквамарин, виброцил, псорикап на суму не обґрунтовані та не підтверджені відповідним медичним закладом, оскільки не надано лікарських призначень на зазначені препарати і ці препарати не використовуються для лікування травм, отриманих позивачем у ДТП, яка сталася 06.09.2013 року. Відшкодування витрат на квитки в сумі 981,94 гривень, на паливо 750,19 гривень та страхові платежі на суму 384,90 гривень за рахунок страховика не передбачено. Таким чином, позивачем ОСОБА_1 до суду були надані платіжні документи, підтверджені лікувальними закладами на лікування в сумі 38563,45 гривень. 30.11.2015 року ОСОБА_6 «СК «Провідна» перерахувало позивачу страхове відшкодування в розмірі 38563,45 гривень, що підтверджується платіжним дорученням № 49009 від 30.11.2015 року. Відшкодування страховиком мінімальної заробітної плати в звязку з постійною втратою працездатності потерпілим, які на момент ДТП перебували в статусі непрацюючої повнолітньої особи, законодавством не передбачено, тому позовні вимоги в цій часині є необґрунтованими та безпідставними. Відшкодування 18 мінімальних заробітних плат не передбачено п. 26.5 ст.26 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», який діяв на дату укладення договору № АВ/8798712 від 28.12.2012 року. Відповідно до п.22.3 ст.22 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» потерпілому підлягає відшкодуванню моральна шкода в розмірі не більше 5 % ліміту, визначеного у п.9.3, ст. 9 цього Закону. Оскільки ліміт відповідальності страховика за шкоду, заподіяну здоровю в редакції закону, що діяла на момент укладення договору становив 51000 гривень, то ліміт відповідальності страховика ОСОБА_6 «СК «Провідна» за завдану моральну шкоду складає до 2550 гривень(т.1 а.с.147-150).

В судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги підтримали в повному обсязі та просили задовольнити. Представник позивача в судовому засіданні пояснив, що після отриманих ОСОБА_1 під час ДТП з вини ОСОБА_3 тілесних ушкоджень ОСОБА_1 було доставлено до реанімаційного відділення ДЗ «СМСЧ № 5 МОЗ України». В цей же день 06 вересня 2013 року останнього було перевезено до ортопедо - ревматологічного центру Київської обласної клінічної лікарні, де було проведені дві операції. Стаціонарне лікування у Київській обласній клінічній лікарні тривало з 06.09.2013 року по 16.10.2013 року, вартість якого становила 27053,27 гривень. У січні 2014 року після попередньої консультації позивачу була проведена третя операція у Київській обласній клінічній лікарні в Центрі нейрохірургії пластика дефекту лобної кістки титановою пластиною, в звязку з чим він перебував на стаціонарному лікуванні з 15.01.2014 року по 27.01.2014 року, вартість лікування за цей період становила 12579,59 гривень. Крім того, ОСОБА_1 були понесені додаткові витрати на лікування, повязані з усуненням наслідків цієї пригоди, в ортопедо-травматологічному центрі Комунального закладу Київської обласної ради «Київська обласна клінічна лікарня», куди він був госпіталізований з 12.10.2015 року по 20.10.2015 року для проведення четвертої операції, вартість лікування за цей період становила 3902,47 гривень. Між попереднім стаціонарним лікуванням та операцією позивач продовжував лікування на дому. В результаті чого, представник позивача вважає, що на відшкодування шкоди, повязаної з лікуванням підлягає стягненню з відповідача на користь позивача 46013,94 гривень. Після тривалого та тяжкого курсу лікування позивачу була встановлена друга група інвалідності з 23 грудня 2013 року по 1 січня 2015 року, в звязку з чим позивач має право на страхове відшкодування шкоди, повязаної із стійкою втратою працездатності, в розмірі 18 мінімальних заробітних плат, виходячи із розміру мінімальної заробітної плати на день настання страхового випадку, що становить 20646 гривень. На відшкодування моральної шкоди з відповідача підлягає стягненню 3133,80 гривень, виходячи із розміру 5 % від страхової виплати за шкоду, заподіяну здоровю згідно ст.26-1 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Відповідач свого представника в судове засідання не направив, про час та місце судового засідання повідомлений належним чином, в поданих запереченнях відповідач просив проводити судове засідання за відсутності представника та відмовити у задоволенні позову.

Третя особа, ОСОБА_3, в судове засідання не зявився, про час та місце судового засідання повідомлений належним чином, подав до суду заяву в якій просив проводити судовий розгляд справи за його відсутності.

Вислухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, перевіривши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку.

Судом встановлено, що 06.09.2013 року, близько 00 годин 30 хвилин, водій ОСОБА_3, керуючи технічно справним автомобілем «Аudi 80», реєстраційний номер НОМЕР_3, в стані алкогольного спяніння, рухаючись по проспекту Дружби Народів м. Славутича Київської області, поблизу будинку №17а м. Славутича Київської області в напрямку вулиці ОСОБА_4, в темну пору доби, в порушення вимог п.п. б) і д) п.2.3, п.10.1, п.14.2, п.п а) п.14.6, п.1.1. розділу 34 Правил дорожнього руху України, затверджуваних постановою КМУ № 1306 від 10.10.2001 року, невірно урахував дорожню обстановку, проявивши неуважність та злочинну безпечність розпочав обгін на перехресті проспекту з внутрішньо квартальним проїздом, в результаті чого допустив зіткнення з автомобілем марки «Ford Fokus», реєстраційний номер НОМЕР_4 під керуванням водія ОСОБА_5, що рухався в попутному з ним напрямку та виконував лівонаправлений маневр повороту на внутрішньоквартальний проїзд між загально освітньою школою №1 та міським стадіоном. В результаті зіткнення пасажиру автомобіля «Аudi 80», реєстраційний номер НОМЕР_3, ОСОБА_1, були заподіяні тілесні ушкодження у виді поєднаної кранео - скелетної травми, важкої, проникаючої, відкритої ЧМТ, забою головного мозку, внутрішньо-мозкової гематоми в лівій потилично-тім'яній ділянці, вдавленого імпресивного перелому лобної кістки ліворуч, забійної рани лобної ділянки, уламкового перелому середньої третини правої стегнової кістки зі зміщенням уламків, різаних ран обличчя, які згідно висновку судово-медичної експертизи № 58/К/422А від 17.06.2014 року відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень, як такі, що були небезпечними для життя в момент заподіяння.

Вироком Славутицького міського суду Київської області від 17 червня 2015 року (справа № 377/1195/14-к, провадження № 1-кп/377/29/15), який набрав законної сили 24 вересня 2015 року, ОСОБА_3 визнаний винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, за вказаних обставин, і йому призначено покарання у виді позбавлення волі строком на три роки (т.1 а.с. 98-104).

Транспортний засіб, автомобіль марки «AUDI 80», номерний знак НОМЕР_1, яким керував ОСОБА_3 на момент ДТП, відповідно до полісу № АВ/8798712 обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів строком дії з 29.12.2012 р. до 28.12.2013 р. був застрахований у ОСОБА_6 «СК «Провідна», страхувальником є ОСОБА_7. Страхова сума (ліміт відповідальності) на одного потерпілого за шкоду, заподіяну життю і здоров'ю становить 100000 грн., за шкоду, заподіяну майну, - 50000 грн.. Розмір франшизи 500 грн. (т. 1, а.с.142).

Згідно ч.1 ст. 61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню.

Як зазначено у ч.4 цієї статті, вирок у кримінальному провадженні, що набрав законної сили, обовязкова для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою.

Частиною першою ст.1177 ЦК України передбачено, що шкода, завдана фізичній особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення, відшкодовується відповідно до закону.

Відносини в сфері обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, спрямовані на забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоровю та майну потерпілих при експлуатації наземних транспортних засобів на території України врегульовано Законом України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

При цьому застосуванню до спірних правовідносин підлягає Закон України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» в редакції, яка була чинною на час укладення договору обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності, що відповідає положенням п.1, п.2 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» від 05.07.2012 року.

Відповідно до п. 22.1. ст. 22 Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі Закон) при настанні страхового випадку страховик відповідно до страхових сум відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи.

Як зазначено у ст. 23 Закону, шкодою, заподіяною життю та здоров'ю потерпілого у результаті дорожньо-транспортної пригоди, є шкода (в тому числі моральна шкода), пов'язана: з лікуванням потерпілого; з тимчасовою втратою працездатності потерпілим; із стійкою втратою працездатності потерпілим; із смертю потерпілого.

Згідно п.24.1 ст. 24 Закону у зв'язку з лікуванням потерпілого відшкодовуються обґрунтовані витрати, які пов'язані з доставкою, розміщенням, утриманням, діагностикою, лікуванням та реабілітацією потерпілого у відповідному закладі охорони здоров'я, медичним піклуванням, лікуванням у домашніх умовах та купівлею лікарських препаратів.

Виписним епікризом ДЗ «СМСЧ № 5 МОЗ України» підтверджено, що 06.09.2013 року ОСОБА_1 доставлений до ДЗ «СМСЧ № 5» з діагнозом: тяжка поєднана травма внаслідок ДТП, ВЧМТ, відкритий вдавлений перелом лобної кістки, забій головного мозку, лікворія з рани; закритий перелом правої стегневої кістки в с/3 із зміщенням, травматичний шок ІІ ст. 06.09.13 року хворий переводиться для подальшого лікування в нейрохірургічне відділення КОКЛ № 1(т.1 а.с. 15).

Як вбачається з виписки з історії хвороби стаціонарного хворого № медичної карти 105475/1795, копія якої долучена до матеріалів справи, ОСОБА_1 перебував на стаціонарному лікуванні в ортопедо-травматологічному центрі комунального закладу Київської обласної ради «Київська обласна клінічна лікарня» з 06.09.2013 року по 16.10.2013 року з діагнозом: поєднана краніо-скелетна травма. Важка проникаюча ВЧМТ. Забій головного мозку. Внутрішньо мозкова гематома лівої потилично-тімяної ділянки. Вдавлений імпресивний перелом лобної кістки ліворуч. Перелом кісток основи черепа. Перелом кісток носу. Перелом велицево-орбітального комплексу ліворуч. Посттравматичний птоз верхньої повіки ліворуч. Забійна рана лобної ділянки. Уламковий перелом с/3 правої стегнової кістки зі зміщенням уламків. Під час знаходження на стаціонарному лікуванні ОСОБА_1 було проведено дві операції 06.09.2013 року та 07.10.2013 року(т.1 а.с. 121-124, 198).

На підтвердження понесених витрат, повязаних з лікуванням в ортопедо - травматологічному центрі комунального закладу Київської обласної ради «Київська обласна клінічна лікарня» з 06.09.2013 року по 16.10.2013 року позивачем надано суду товарні чеки на медикаменти та інші товари і послуги медичного призначення, відповідні касові та фіскальні чеки на їх оплату на загальну суму 24826,11 гривень (т.1 а.с. 199-250, т.2 а.с. 1-65).

Крім того, позивачем ОСОБА_1 на підтвердження понесених витрат, повязаних з лікуванням, надано суду товарні чеки на медикаменти та відповідні касові чеки, які призначені йому для лікування в домашніх умовах і зазначені у витягу з історії хвороби №1697/1707/1342/1795 на загальну суму 1951,09 гривень за період з 17 жовтня 2013 року по 29 листопада 2013 року( т.1 а.с. 121 -123, 203-207).

Випискою із історії хвороби № 320760/128 Центру нейрохірургії комунального закладу Київської обласної ради «Київська обласна клінічна лікарня» підтверджено, що ОСОБА_1 перебував на стаціонарному лікуванні у цьому лікувальному закладі з 15 січня 2014 року по 27 січня 2014 року з діагнозом: стан після важкої відкритої черепно-мозкової травми, забою головного мозку, оперативного втручання усунення вдавленого перелому лобної кістки(06.09.2013 року). Краніодефект лобної кістки. Під час знаходження на стаціонарному лікуванні позивачу 16.01.2014 року було здійснено операцію пластика дефекту лобної кістки титановою пластиною( т.1. а.с. 173).

На підтвердження понесених витрат, повязаних з лікуванням в Центрі нейрохірургії комунального закладу Київської обласної ради «Київська обласна клінічна лікарня» з 15.01.2014 року по 27.01.2014 року, позивачем надано суду товарні чеки на медикаменти та інші товари і послуги медичного призначення, відповідні касові та фіскальні чеки на їх оплату на загальну суму 12295,30 гривень (т.1 а.с. 174-194).

Випискою з історії хвороби стаціонарного хворого № медичної карти 1054.75/1795 Ортопедо-травматологічного центру комунального закладу Київської обласної ради «Київська обласна клінічна лікарня» підтверджено, що ОСОБА_1 перебував на стаціонарному лікуванні у цьому лікувальному закладі з 12 жовтня 2015 року по 20 жовтня 2015 року з діагнозом: консолідований перелом правої стегнової кістки, стан після МОС. Під час знаходження на стаціонарному лікуванні позивачу 13 жовтня 2015 року була здійснена операція по видаленню пластини та гвинтів із правого стегна( т.1 а.с.164).

На підтвердження понесених витрат, повязаних з лікуванням в Ортопедо-травматологічному центрі комунального закладу Київської обласної ради «Київська обласна клінічна лікарня» з 12.10.2015 року по 20.10.2015 року, позивачем надано суду листки призначень, товарні чеки на медикаменти та інші товари і послуги медичного призначення, відповідні касові та фіскальні чеки на їх оплату на загальну суму 3902,47 гривень (т.1 а.с. 165-173, т.2 а.с.66).

На підтвердження витрат, повязаних з лікуванням, ОСОБА_1 надано суду квитанції про сплату страхових платежів відповідно до укладених ним договорів добровільного медичного страхування з ПАТ «Страхова компанія «Раритет» від 23.12.2013 року на суму 100,61 гривень і 175,46 гривень та від 15.01.2014 року на суму 284,29 гривень, всього на суму 560,36 гривень(т.1 а.с. 195-197, 199-202), а також квитки на проїзд в автобусі сполученням Славутич-Київ та Київ-Славутич за 26.09.2013 року, 27.09.2013 року, 17.10.2013 року, 29.10.2013 року, 20.11.2013 року, 04.12.2013 року, 26.12.2013 року, 13.01.2014 року, 15.01.2014 року, 20.01.2014 року, 05.02.2014 року, 19.10.2015 року на загальну суму 924, 83 гривень (т.1 а.с.161-163), витрати на паливо в сумі 350,10 гривень згідно фіскальному чеку від 23.12.2013 року та в сумі 400,09 гривень згідно фіскальному чеку від 02.02.2014 року, всього на загальну суму 750,19 гривень (т.1 а.с. 61, 162)

Як вбачається з пояснень позивача, 13.01.2014 він їхав на автобусі з м.Славутича до м.Києва для здійснення 3 операції в Центр нейрохірургії комунального закладу Київської обласної ради «Київська обласна клінічна лікарня», де і перебував на лікуванні з 15.01.2014 року по 27.01.2014 року. 19 жовтня 2015 року він повертався на автобусі з м.Києва до м.Славутича з Ортопедо-травматологічного центру комунального закладу Київської обласної ради «Київська обласна клінічна лікарня», де перебував на стаціонарному лікуванні з 12 жовтня 2015 року.

З урахуванням наведеного, суд вважає, що не відноситься до витрат, повязаних з лікуванням потерпілого ОСОБА_1 від ДТП, витрати, повязані із придбанням таких лікарських препаратів як псорикап крем, аква марис спрей, аквамарин спрей для горла, виброцил каплі, гивалекс спрей на загальну суму 299 гривень, оскільки призначення їх позивачу не підтверджено відповідними медичними документами, а також суми платежів від 23.12.2013 року та 15.01.2014 року за договорами добровільного медичного страхування на загальну суму 560,36 гривень, які не відносяться до витрат, повязаних з лікуванням позивача в розумінні ст. 24 Закону, і витрати на квитки в сумі 758,53 гривень, на паливо в сумі 750,17 гривень, оскільки позивач не зміг пояснити в судову засіданні, яким чином вони повязані з його лікуванням внаслідок ушкодження його здоровя в результаті ДТП, яка мала місце 06.09.2013 року .

За таких обставин, суд приходить до висновку, що стягненню з відповідача підлягає на користь позивача страхове відшкодування шкоди, повязаної з лікуванням, в сумі 42842,27 гривень, яке включає в себе витрати на придбання лікарських препаратів, інші товари і послуги медичного призначення відповідно до наданих суду товарних чеків на медикаменти та інші товари і послуги медичного призначення, відповідні касові та фіскальні чеки на їх оплату -42675,97 гривень та вартість квитків на проїзд в автобусі 13.01.2014 року в сумі 66,02 гривень і 19.10.2015 року в сумі 100,28 гривень, оскільки вказані витрати є обґрунтованими та підтвердженими матеріалами справи.

Стягненню з відповідача на користь позивача підлягає і страхове відшкодування шкоди, повязаної із стійкою втратою працездатності, виходячи з наступного.

Відповідно до роз'яснень, які надані у п.25 постанови Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ за №4 від 01.03.2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» страхове відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю потерпілого в дорожньо-транспортній пригоді, здійснюється в порядку, передбаченому параграфом 2 глави 82 ЦК України та розділом ІІІ Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Згідно п.26.1 ст.26 цього Закону у звязку із стійкою втратою працездатності потерпілим відшкодовуються доходи, не отримані в результаті стійкої втрати працездатності(інвалідності), які не відшкодовуються за рахунок іншого обовязкового виду страхування.

Страхове відшкодування за шкоду, пов'язану із стійкою втратою працездатності, виплачується не рідше одного разу на місяць до відновлення працездатності потерпілого.

За умовами договору або за поданням потерпілого до страховика та за погодженням із страховиком страхове відшкодування може бути виплачене у вигляді одноразової компенсації (п.26.2).

Відповідно до ст. 1195 цього Кодексу фізична або юридична особа, яка завдала шкоди каліцтвом або іншим ушкодженням здоровя фізичній особі, зобовязана відшкодувати потерпілому заробіток (дохід), втрачений ним внаслідок втрати чи зменшення професійної або загальної працездатності, а також відшкодувати додаткові витрати, викликані необхідністю посиленого харчування, санаторно-курортного лікування, придбання ліків, протезування, стороннього догляду тощо (ч. 1). У разі каліцтва або іншого ушкодження здоровя фізичної особи, яка в момент завдання шкоди не працювала, розмір відшкодування визначається виходячи з розміру мінімальної заробітної плати (ч. 2).

З наданих суду документів вбачається, що тимчасова втрата працездатності позивачем ОСОБА_1 тривала безперервно з 06.09.2013 р. по 31.12.2013 р. та з 15.01.2014 р. по 27.01.2014 р.. З 23 грудня 2013 року йому була встановлена друга група інвалідності на строк до 1 січня 2015 року(т.1 а.с. 14).

Суд погоджується з доводами позивача ОСОБА_1 та його представника про те, що вказаний період у його сукупності слід вважати стійкою втратою працездатності потерпілого тривалістю з 6 вересня 2013 року по 31 грудня 2014 року, за який він має право на відшкодування шкоди, повязаної із стійкою втратою працездатності. Водночас суд не погоджується з позивачем та його представником в тому, що при визначенні розміру відшкодування шкоди, повязаною із стійкою втратою працездатності, необхідно застосовувати положення ст. 26 Закону в редакції, яка набрала чинності 4 лютого 2013 року, а саме для інвалідів ІІ групи в розмірі 18 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановленому законом на дату настання страхового випадку(1147 гривень), оскільки договір обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів укладений до набрання чинності цією нормою Закону в новій редакції.

Доводи відповідача, зазначені в запереченнях про те, що ст. 26 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» в редакції від 18.11.2012 року, тобто яка діяла на час укладення договору обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, не передбачено відшкодування страховиком мінімальної заробітної плати в звязку з постійною втратою працездатності потерпілим, які на момент ДТП перебували в статусі непрацюючої повнолітньої особи, до уваги судом не приймаються, оскільки відсутність положень на відшкодування страховиком мінімальної заробітної плати в звязку з постійною втратою працездатності потерпілим, які на момент ДТП перебували в статусі непрацюючої повнолітньої особи в ст. 26 вказаного Закону, не свідчить про відсутність у потерпілого права на таке відшкодування. ОСОБА_6 на відшкодування страховиком мінімальної заробітної плати в звязку з постійною втратою працездатності потерпілим, які на момент ДТП перебували в статусі непрацюючої повнолітньої особи, передбачено ч.2 ст.1195 ЦК України, яка підлягає застосуванню до спірних правовідносин відповідно до роз'яснень, які надані у п.25 постанови Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ за №4 від 01.03.2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки».

Як встановлено в судовому засіданні, ОСОБА_1 на час ДТП був студентом 5-го курсу денного відділення Національного транспортного університету, згідно з висновком судово-медичної експертизи внаслідок ДТП йому заподіяно тяжкі тілесні ушкодження та визнано інвалідом другої групи(т.1 а.с. 11, 14).

Отже, заподіяну його здоровю шкоду слід визначити, виходячи з розміру мінімальної заробітної плати, встановленої на день настання страхового випадку за кожний місяць, відповідно до положень ст. 1195 ЦК України.

Згідно ст. 8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2013 рік» мінімальна заробітна у місячному розмірі з 1 січня становить 1147 гривень.

Враховуючи, що відповідальність ОСОБА_3 було застраховано відповідно до Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», то згідно положень ст. ст.22-26 цього Закону відшкодувати шкоду, повязану зі стійкою втратою працездатності, зобовязаний страховик ПАТ «Страхова компанія «Провідна».

Таким чином, розмір страхового відшкодування шкоди, повязаної із стійкою витратою працездатності, становить 18160,83 гривень ( 1147 гривень х 15 місяців( з 1 жовтня 2013 року по 31 грудня 2014 року)=17205 гривень + 1147/30х25 днів(з 6 вересня 2013 року по 30 вересня 2013 року включно)=955,83 гривень).

Відповідно до п.22.3 ст. 22 Закону потерпілому відшкодовується також моральна шкода, передбачена пунктами 1, 2 частини другої статті 23 Цивільного кодексу України. Така шкода відшкодовується у встановленому судом розмірі відповідно до вимог статті 23 Цивільного кодексу України.

При цьому страховик відшкодовує не більше ніж 5 відсотків ліміту, визначеного у пункті 9.3 статті 9 цього Закону.

Якщо судом встановлено відшкодувати потерпілому моральну шкоду, передбачену пунктами 3, 4 частини другої статті 23 Цивільного кодексу України, таке відшкодування у розмірі, визначеному судом, здійснює особа, яку визнано винною у скоєнні дорожньо-транспортної пригоди.

Вироком Славутицького міського суду Київської області від 17 червня 2015 року з ОСОБА_3 стягнуто на користь ОСОБА_1 100000 гривень на відшкодування завданої моральної шкоди. Визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди, завданої потерпілому ОСОБА_1 винними діями обвинуваченогоСаєнка Р.В., суд виходив з положень ст. 23 і 1167 ЦК України та брав до уваги, що потерпілий зазнав душевних страждань внаслідок пошкодження його здоровя, фізичного болю та страждань, які він переніс, стійкої втрати працездатності протягом тривалого часу, істотного обмеження його можливості займатися своїми звичайними справами, спілкуватися з іншими, погіршення його професійних здібностей, що вимагало від нього необхідності докладати значні додаткові зусилля для нормалізації свого життя та поновлення своїх порушених прав, враховуючи характер шкоди, глибину душевних страждань, ступінь вини заподіювача шкоди, вимоги розумності і справедливості.

Таким чином, відповідно до вимог п.22.3 ст.22 Закону позивач має право на відшкодування завданої моральної шкоди в розмірі, не більше ніж 5 відсотків ліміту, визначеного у пункті 9.3 статті 9 цього Закону.

Відповідно до пункту 9.3 статті 9 Закону в редакції, чинній на час укладення договору обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, розмір страхової суми за шкоду, заподіяну життю та здоровю потерпілих, становить 100 тисяч гривень на одного потерпілого.

Такий же розмір страхової суми (ліміт відповідальності) передбачено на одного потерпілого за шкоду, заподіяну життю і здоров'ю, у полісі № АВ/8798712 обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів ( т.1 а.с. 142).

Пунктом 9.4. ст. 9 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страхові виплати за договорами обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності обмежуються страховими сумами, які діяли на дату укладення договору та зазначені в договорі страхування.

З урахуванням викладеного суд приходить до висновку, що розмір моральної шкоди, на відшкодування якої має позивач, становить 5000 гривень.

Заперечення відповідача в тій частині, що позивач має право на відшкодування моральної шкоди в розмірі 5 % від ліміту відповідальності 51000 гривень, що становить 2550 гривень, не ґрунтуються на положеннях закону, тому до уваги судом не приймаються.

Враховуючи, що позовні вимоги заявлені на відшкодування моральної шкоди з відповідача в сумі 3133 гривні 80 копійок, то суд, не виходячи за межі позовних вимог, вважає, що стягненню з відповідача на користь позивача на відшкодування моральної шкоди підлягає 3133 гривні 80 копійок.

За таких обставин стягненню з приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Провідна» на користь ОСОБА_1 страхове відшкодування шкоди, повязаної з лікуванням, в сумі 42842,27 гривень, страхове відшкодування моральної шкоди в сумі 3133 гривні 80 копійок, страхове відшкодування шкоди, повязаної із стійкою втратою працездатності, в сумі 18160,83 гривні.

В іншій частині позов є недоведеним і задоволенню не підлягає.

Доводи відповідача про те, що ПАТ «Страхова компанія «Провідна» перерахувало позивачу страхове відшкодування в розмірі 38563,45 гривень, що підтверджується платіжним дорученням № 49009 від 30.11.2015 року суд до уваги не приймає, оскільки згідно виписки по картці/рахунку 237414 і додаткових рахунках по договору за період з 29.11.2015 року по 28.12.2015 року кошти з ПАТ «Страхова компанія «Провідна» не надходили(т.2 а.с. 67).

Як пояснив в судовому засіданні позивач, вказана сума коштів надійшла від ПАТ «Страхова компанія «Провідна» на рахунок 237414, відкритий в ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» із зазначенням його ідентифікаційного номеру, а його рахунок відкритий під номером 237414 без зазначення ідентифікаційного номеру, тому вказані кошти були повернуті страховику.

Відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Згідно ч.1 ст.79 ЦПК України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи.

Як зазначено у ч.3 цієї статті до витрат, повязаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на правову допомогу.

Відповідно до ч.1 ст. 84 ЦПК України витрати, пов'язані з оплатою допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, які надають правову допомогу за договором, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги.

В частині 2 цієї статті зазначено, що граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом.

Згідно ст.1 Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» розмір компенсації витрат на правову допомогу, зокрема, у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні.

Як зазначено у п.48 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 10 від 17 жовтня 2014 року «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах», витрати на правову допомогу, граничний розмір якої визначено відповідним законом, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов`язаних із наданням правової длопомоги у конкретній справі(наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів).

Оплата витрат за надання правової допомоги позивачу ОСОБА_1 та надання послуг за цим договором підтверджується актом виконаних робіт від 28 грудня 2015 року, квитанціями про сплату коштів.

Як вбачається з акту виконаних робіт, адвокатом адвокатського обєднання «Славутицька міська юридична консультація «Захист» ОСОБА_2 було затрачено 1 годину на розяснення та надання консультацій з положень цивільного, цивільного процесуального законодавства та 3 години за вивчення і проведення аналізу наданих довірителем документів, що стосуються предмету спору, судової практики, підготовка доповнень до позовної заяви, підготовка до судового процесу 3 години, а також представництво інтересів цивільного позивача під час проведення судового розгляду справи 3 години.

Згідної квитанцій від 21.10.2015 року, 16.11.2015 року, долучених до акту виконаних робіт, ОСОБА_1 сплачено АО «Славутицька міська юридична консультація «Захист» за надання правової допомоги 1500 гривень.

Враховуючи, що позов задоволено частково, то стягненню з відповідача на користь позивача підлягають витрати на правову допомогу в розмірі, пропорційному до розміру задоволених позовних вимог, і становить 1378,42 гривень, який з урахуванням часу, затраченого адвокатом на надання консультацій з положень цивільного, цивільного процесуального законодавства та на вивчення і проведення аналізу наданих довірителем документів, що стосується предмету спору, підготовки доповнень до позовної заяви, підготовки до суду, а також прийняття участі в якості представника позивача ОСОБА_1 в судовому засіданні, відповідає граничному розміру, встановленому Законом України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах».

Відповідно до вимог ч.3 ст.88 ЦПК України стягненню з відповідача на користь держави підлягає судовий збір за вимоги майнового та немайнового характеру у розмірах, передбачених пп.1 п.1 та пп.2 п.1 ч.2 ст.4 Закону України «Про судовий збір».

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 209, 212-215 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Провідна» на користь ОСОБА_1 страхове відшкодування шкоди, повязаної з лікуванням, в сумі 42842,27 гривень, страхове відшкодування моральної шкоди в сумі 3133 гривні 80 копійок, страхове відшкодування шкоди, повязаної із стійкою втратою працездатності, в сумі 18160,83 гривні, витрати на правову допомогу в сумі 1378,42 гривень.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Стягнути з приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Провідна» на користь держави судовий збір за вимоги майнового характеру в сумі 610,03 гривень та за вимоги немайнового характеру 487, 20 гривень.

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Київської області через Славутицький міський суд. Апеляційна скарга може бути подана протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Н. Ф. Теремецька