У х в а л а

іменем україни

1 квітня 2015 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Євтушенко О.І., Завгородньої І.М., Іваненко Ю.Г.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 до Департаменту житлового господарства та інфраструктури Львівської міської ради про визнання права користування та зобов'язання вчинити певні дії,

за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Галицького районного суду м. Львова від 5 вересня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Львівської області від 26 листопада 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У травні 2014 року ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 звернулися до суду з позовом до Департаменту житлового господарства та інфраструктури Львівської міської ради про визнання права користування та зобов'язання вчинити певні дії.

Посилалися на те, що у 1993 році ОСОБА_4 перебувала у трудових відносинах з Управлінням служби безпеки України у Львівський області та разом зі своїми синами була поселена у квартири АДРЕСА_1. Вказані квартири були надані у тимчасове користування. У лютому 2014 року ОСОБА_4 звернулась до відповідача із заявою про видачу ордеру та укладання договору найму зазначених приміщень, однак відповіді не отримала, а тому позивачі просили визнати за ними право користування квартирами та зобов'язати видати ордер на них.

Рішенням Галицького районного суду м. Львова від 5 вересня 2014 року в задоволенні позовних вимог відмовлено.

Ухвалою апеляційного суду Львівської області від 26 листопада 2014 року рішення Галицького районного суду м. Львова від 5 вересня 2014 року залишено без змін.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 просить скасувати оскаржувані судові рішення попередніх інстанцій та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити, мотивуючи свої вимоги неправильним застосуванням судами норм матеріального права та порушенням норм процесуального права.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Згідно зі ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції, з висновками якого погодився суд апеляційної інстанції, виходив з того, що ОСОБА_4 було надано житлове приміщення у тимчасове користування та вона не підтвердила факту перебування з відповідачем у трудових відносинах або надання їй дозволу на подальше проживання у спірному приміщенні.

Крім того, рішенням Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 жовтня 2013 року встановлено, що квартири АДРЕСА_1 були надані ОСОБА_4 для тимчасового користування.

Дослідивши всі наявні в матеріалах справи докази, суди попередніх інстанцій дійшли вірного висновку про відмову в задоволенні позовних вимог, а доводи касаційної скарги та зміст оскаржуваних судових рішень не дають підстав для висновку, що судами при розгляді справи були допущені порушення норм процесуального права чи неправильно застосовано норми матеріального права.

Таким чином, перевіривши матеріали справи, доводи касаційної скарги, суд касаційної інстанції дійшов висновку про відхилення касаційної скарги та залишення без змін рішення Галицького районного суду м. Львова від 5 вересня 2014 року та ухвали апеляційного суду Львівської області від 26 листопада 2014 року, оскільки судові рішення законні та обґрунтовані.

Відповідно до ч. 3 ст. 332 ЦПК України суд касаційної інстанції при попередньому розгляді справи відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Керуючись ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Галицького районного суду м. Львова від 5 вересня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Львівської області від 26 листопада 2014 року в справі за позовом ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 до Департаменту житлового господарства та інфраструктури Львівської міської ради про визнання права користування та зобов'язання вчинити певні дії, залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: О.І. Євтушенко

І.М. Завгородня

Ю.Г. Іваненко