АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 січня 2015 року м. Дніпропетровськ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

Головуючого: - Пищиди М.М.,

Суддів: - Осіяна О.М., Черненкової Л.А.

при секретарі: - Яловій Ю.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську цивільну справу

за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства "Піреус Банк МКБ"

на ухвалу Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 17 лютого 2015 року

у цивільній справі за скаргою ОСОБА_7 на постанову про закінчення виконавчого провадження від 06 вересня 2013 року, прийняту головним державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у м. Києві Крайчинським Сергієм Станіславовичем,

в с т а н о в и л а:

У лютому 2014 року ОСОБА_7 звернувся із скаргою на постанову про закінчення виконавчого провадження №21349872 від 06 вересня 2013 року, прийняту головним державним виконавцем відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у м. Києві - Крайчинським С.С., посилаючись на те, що рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 03 червня 2010 року його позовні вимоги до ПАТ "Піреус Банк МКБ" задоволено та на його користь з відповідача стягнуто 7 733 998,50 грн. Рішення набрало законної сили.

На підставі виконавчого листа №2-4928/2010, виданого Жовтневим районним судом м. Дніпропетровська 03 червня 2010 року, підрозділом примусового виконання рішень Відділу державної виконавчої служби Головного управління юстиції у м. Києві 15 вересня 2010 року відкрито виконавче провадження №21349872. Однак, зазначене виконавче провадження по стягненню з ПАТ "Піреус Банк МКБ" на його користь 7 733 998,50 грн., постановою державного виконавця Підрозділу примусового виконання рішень ВДВС ГУЮ у м. Києві від 21 січня 2011 року - закінчено. Підставою для закінчення виконавчого провадження став меморіальний ордер боржника від 22.12.2010 року про перерахування боржником суми на поточний рахунок ОСОБА_7 у ПАТ "Піреус Банк МКБ" . Постанова про закінчення виконавчого провадження від 21 січня 2011 року була оскаржена до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська, який ухвалою від 27 квітня 2011 року у справі №4с-19/11 її скасував.

У постанові про закриття виконавчого провадження від 06 вересня 2013 року державний виконавець посилався на той же меморіальний ордер, що і в постанові про закриття виконавчого провадження від 21 листопада 2011 року. Кошти у сумі 7 733 998,50 грн., які належить стягнути з ПАТ "Піреус Банк МКБ" на його користь, він не отримував, отже підстави для винесення постанови про закінчення виконавчого провадження відсутні, тому просив скасувати зазначену постанову державного виконавця від 06 вересня 2013 року.

Ухвалою Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 17 лютого 2015 року скаргу задоволено. Постанову головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у м. Києві Крайчинського С. С. від 06 вересня 2013 року про закінчення виконавчого провадження № ВП № 21349872 - скасовано.

В апеляційній скарзі ПАТ "Піреус Банк МКБ", посилаючись на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, ставить питання про скасування ухвали суду першої інстанції та постановлення нової ухвали про відмову в задоволенні скарги ОСОБА_7

Справа судами розглядалась неодноразово, починаючи з травня 2014 року.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 1 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно ч. 1 ст. 157 ЦПК України суд розглядає справи протягом розумного строку, але не більше двох місяців з дня відкриття провадження у справі.

Стаття 11 Гаазької Конвенції однозначно вказує на те, що рішення у справі повинно бути ухвалене протягом шести тижнів із дати початку процедур.

Згідно ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру.

Таким чином, рішення суду як найважливіший акт правосуддя покликане забезпечити захист гарантованих Конституцією України прав і свобод людини у розумний строк і вирішення спірного питання по суті не може зволікатись через формальні підстави.

Задовольняючи скаргу ОСОБА_7, суд першої інстанції встановив, що державним виконавцем не було вжито передбачених Законом України "Про виконавче провадження" заходів примусового виконання рішення суду, боржник не виконав рішення суду у встановлений для добровільного виконання строк, присуджені ОСОБА_7 кошти не були вилучені у АТ "ПІРЕУС БАНК МКБ", а ОСОБА_7 не отримав і не набув у власність кошти у сумі 7733998,50 грн.

Зазначений висновок суду першої інстанції відповідає обставинам справи, є цілком об'єктивним і законним.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що виконавче провадження № 21349872 було відкрите 15 вересня 2010 року Підрозділом примусового виконання рішень Відділу державної виконавчої служби Головного управління юстиції у м. Києві на підставі виконавчого листа № 2-4928/2010, виданого Жовтневим районним судом м. Дніпропетровська від 03 червня 2010 року у справі № 2-4928/2010.

Зазначеним рішенням суду було задоволено позов ОСОБА_7 про стягнення з боржника АТ "Піреус Банк МКБ" депозитного вкладу в сумі 7 733 998,50 грн., яке було залишено без змін судами всіх судових інстанцій.

Виконавче провадження № 21349872 по стягненню з боржника на користь ОСОБА_7 7 733 998,50 грн. було раніше закінчене постановою державного виконавця Підрозділу примусового виконання рішень ВДВС ГУЮ у м. Києві від 21 січня 2011 року. Підставою закінчення виконавчого провадження був меморіальний ордер боржника від 22 грудня 2010 року про перерахування АТ "Піреус Банк МКБ" 7 733 998,50 грн. на поточний рахунок ОСОБА_7, відкритий у боржника, тобто, у тому ж самому банку.

Постанова про закінчення виконавчого провадження від 21 січня 2011 року була оскаржена ОСОБА_7 до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська і ухвалою суду від 27 квітня 2011 року у справі № 4с-19/11 ця постанова була скасована.

У постанові про закриття виконавчого провадження від 06 вересня 2013 року державний виконавець посилається на той же меморіальний ордер, що і в постанові про закінчення виконавчого провадження від 21 січня 2011 року. Кошти у сумі 7 733 998,50 грн., які належить стягнути з боржника на користь стягувача за рішенням суду, ОСОБА_7 не отримував. Доказів того, що кошти отримані ОСОБА_7, боржник апеляційному суду не надав, посилаючись на те, що ці кошти після закінчення строку на добровільне виконання рішення суду були перераховані не на рахунок органу виконавчої служби, а на рахунок стягувача, відкритий у банку, яким є сам боржник.

Таким чином, АТ "ПІРЕУС БАНК МКБ" не виконало рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 03.06.2010 р. у справі № 2-4928/10 у строк, передбачений для добровільного виконання виконавчого листа у виконавчому провадженні № 21349872. Доказів того, що рішення суду було виконане у встановлений для добровільного виконання строк, суду не надано.

Отже, зазначені обставини свідчать про те, що добровільного виконання боржником рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 03.06.2010 р. у справі №2-4928/10 не відбулося і подальше примусове стягнення боргу повинно відбуватись у відповідності до вимог закону України "Про виконавче провадження".

Незважаючи на вимоги закону, державний виконавець Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у м. Києві Крайчинський Сергій Станіславович прийняв оскаржену постанову про закінчення виконавчого провадження № 21349872 від 06 вересня 2013 року, помилково вважаючи, що перерахування боржником коштів в розмірі 7 733,998,50 грн. меморіальним ордером від 22 грудня 2010 року № 10548341 після закінчення строку на добровільне виконання рішення суду є належним виконанням рішення у відповідності до вимог закону України "Про виконавче провадження".

Державний виконавець залишив поза увагою, що те ж саме виконавче провадження № 21349872 було і раніше закінчене постановою від 21.01.2011 р. на підставі вище зазначеного перерахування коштів меморіальним ордером, але постанова була скасована.

Ухвалою Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 27.04.2011 р. у справі № 4с-19/11 було скасовано постанову державного виконавця від 21.01.2011 р. про закінчення виконавчого провадження № 21349872.

Ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 25.07.2011 р. у справі № 22ц- 7955/11 ухвала Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 27.04.2011 р. залишена без змін.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 08.02.2012 р. у справі № 6-30673 св 11 вищевказані ухвали судів першої та апеляційної інстанцій залишені без змін.

Скасовуючи зазначену постанову державного виконавця від 21.01.2011 р. про закінчення виконавчого провадження № 21349872, Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська в ухвалі від 27.04.2011 р. у справі № 4с-19/11 встановив: "Операція АТ "ПІРЕУС БАНК МКБ" з перерахування коштів меморіальним ордером від 22.12.2010 р. № 10548341 має формальний характер та фактично полягає у внесенні певних змін до реєстрів внутрішнього бухгалтерського обліку. При цьому відповідні кошти залишаються у володінні боржника, а стягувач не набуває можливості користування та розпорядження ними, оскільки вчинення таких дій залежить від волі боржника (АТ "ПІРЕУС БАНК МКБ"), який зберігає можливість чинити перешкоди, що і мало місце фактично. Крім того, боржник не позбавлений можливості у будь-який час відмінити здійснену ним операцію або здійснити списання коштів з рахунку стягувача іншим шляхом".

В ухвалі від 08.02.2012 р. Вищий спеціалізований суд України встановив, що стягнуті на користь ОСОБА_7 кошти не були вилучені у АТ "ПІРЕУС БАНК МКБ" та фактично залишилися у володінні останнього.

Відповідно до вимог ч.3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Отже, після перерахування коштів вище зазначеним меморіальним ордером від 22.12.2010 р. № 10548341, кошти у сумі 7 333 998,50 грн. залишились у володінні АТ "ПІРЕУС БАНК МКБ", а перерахування цих коштів меморіальним ордером не є належним доказом набуття ОСОБА_7 коштів у його власність.

Крім того, державний виконавець не навів у оскарженій постанові про закінчення виконавчого провадження № 21349872 від 06 вересня 2013 року жодних доказів фактичного отримання вказаних коштів стягувачем, а зазначена операція з перерахування коштів меморіальним ордером відбулась не з волі ОСОБА_7 як власника рахунку № НОМЕР_1 у АТ "ПІРЕУС БАНК МКБ".

Також, здійснений переказ стягнутих сум за меморіальним ордером суперечить рішенню Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 03.06.2010р. у справі № 2-4928/10, яке носить не зобов'язальний характер щодо здійснення певних дій, наприклад, перерахування коштів з одного рахунку на інший, а яким вирішено саме стягнути кошти, тобто вилучити їх у АТ "ПІРЕУС БАНК МКБ" на користь ОСОБА_7

Колегією суддів досліджене питання про преюдиціальне значення ухвали апеляційного суду Дніпропетровської області від 27 жовтня 2011 року у справі № 22-ц/7690-11, на яку посилаються і державний виконавець у оскарженій постанові, і представник банку у апеляційній скарзі, як на таку, що, нібито, підтверджує добровільне виконання АТ "ПІРЕУС БАНК МКБ" рішення суду на користь ОСОБА_7

Так, державний виконавець в обґрунтування винесеної постанови посилається на те, що 18 січня 2011 та 21 січня 2011 року боржником сплачено 773 399,85 грн. виконавчого збору та 100 грн. витрат на проведення виконавчих дій, відповідно до мотивувальної частини ухвали Апеляційного суду Дніпропетровської області від 27 жовтня 2011 року.

На цю ж саму ухвалу посилається АТ "ПІРЕУС БАНК МКБ", вважаючи, що ухвала підтверджує виконання банком рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 03.06.2010 р. у справі №2-4928/10 про стягнення з АТ "Піреус Банк МКБ" на користь 7 733 998,50 грн., оскільки в ухвалі вказується, що банк виконав зазначене рішення добровільно і тому постанова про стягнення виконавчого збору підлягає скасуванню.

Проте, порівнюючи ухвалу Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 27.04.2011 р. у справі № 4с-19/11, якою було скасовано постанову державного виконавця від 21.01.2011 р. про закінчення виконавчого провадження № 21349872, та ухвали Апеляційного суду Дніпропетровської області від 27 жовтня 2011 року у справі № 22-ц/7690-11, апеляційний суд встановив, що питання про те, чи було виконане банком добровільно рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 03.06.2010 р. у справі №2-4928/10 шляхом перерахування коштів на рахунок стягувача у цьому ж банку після закінчення строку на добровільне виконання рішення суду було розглянуте саме у судовому спорі № 4с-19/11 про скасування постанови державного виконавця від 21.01.2011 р. про закінчення виконавчого провадження № 21349872.

Відповідно до вищезазначеної ухвали апеляційного суду Дніпропетровської області від 27 жовтня 2011 року у справі 22-ц/7690-11, АТ "Піреус Банк МКБ" у судовій справі по цьому спору, оскаржував дії головного державного виконавця підрозділу примусового виконання рішень державної виконавчої служби Головного управління юстиції у м. Києві по арешту коштів боржника та по стягненню виконавчого збору.

Ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 27.10.2011 р. у справі № 22ц -7690/11 було скасовано ухвалу Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 28.04.2011 р. в частині відмовлених вимог про скасування постанови державного виконавця про арешт коштів боржника від 24.12.2010 р., вказану постанову скасовано, а державного виконавця зобов'язано повернути боржнику стягнутий виконавчий збір.

Отже, очевидним є те, що у справі № 22ц-7690/11 розглядалась скарга АТ "Піреус Банк МКБ" (боржника) на постанови про арешт коштів та про стягнення виконавчого збору у виконавчому провадженні № 21349872 без дослідження питання пропуску боржником строку на добровільне виконання рішення суду і без дослідження питання про отримання чи не отримання ОСОБА_7 (стягувачем) коштів, які стягнуті рішення суду. Ці питання були досліджені і встановлені при розгляді судового спору у справі № 4с-19/11 про скасування постанови про закінчення виконавчого провадження від 21.11.2011 р., яка приймалась на підставі перерахування боржником коштів на рахунок стягувача після закінчення строку на добровільне виконання рішення суду.

Крім того, ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 27.10.2011 р. у справі № 22ц-7690/11 було зобов'язано державного виконавця повернути отриманий виконавчий збір, а не враховувати його як сплачений боржником, що було зроблено державним виконавцем для прийняття оскарженої постанови про закінчення виконавчого провадження від 06 вересня 2013 року.

Також, у оскарженій постанові про закінчення виконавчого провадження від 06 вересня 2013 року державний виконавець посилається на те, що 16 серпня 2012 року Шевченківським відділенням державної виконавчої служби Львівського міського управління юстиції у зведеному виконавчому провадженні № 33473459 про стягнення з ОСОБА_7 суми коштів, здійснило примусове списання коштів з ОСОБА_7 на користь його кредиторів (стягувачів) 7 733 998,50 грн., разом із відсотками 7 986 770,71 грн.

На це ж саме примусове списання коштів з рахунку ОСОБА_7 в АТ "Піреус Банк МКБ" посилається і представник цього банку у запереченнях та додаткових запереченнях від 15.02.2015 року на скаргу стягувача, вважаючи, що це списання підтверджує виконання боржником рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 03.06.2010 р. у справі №2-4928/10 про стягнення з АТ "Піреус Банк МКБ" на користь ОСОБА_7 7 733 998,50 грн.

Але, зазначені посилання державного виконавця та представника АТ "Піреус Банк МКБ" не мають доказів взаємозв'язку між здійсненням примусового списання коштів з ОСОБА_7 на користь його кредиторів (стягувачів) 7 733 998,50 грн., разом із відсотками 7 986 770,71 грн. та виконанням рішенням суду про стягнення з АТ "Піреус Банк МКБ" на користь ОСОБА_7 7 733 998,50 грн.

Зазначене примусове списання тих коштів з рахунку ОСОБА_7 № НОМЕР_1 в ПАТ "ПІРЕУС БАНК МКБ", які були цим банком зараховані на цей рахунок меморіальним ордером від 22.12.2010 р. № 10548341, не є доказом виконання ПАТ "ПІРЕУС БАНК МКБ" рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 03.06.2010р. у справі № 2-4928/10, адже, з одного боку, зарахування банком коштів на рахунок стягувача у цьому ж банку відбувалось з порушенням закону, що встановлено рішенням суду - Ухвалою Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 27.04.2011 р. у справі № 4с-19/11- і не потребує повторного доказування, а, з іншого боку, списання коштів з рахунку відбувалось без волі ОСОБА_7, у примусовому порядку.

Як вбачається з ухвали Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 03 жовтня 2014 року у справі № 1328/4084/12, заочне рішення Шевченківського районного суду м. Львова від від 12.06.2012 р. у справі № 2-1328/1619/2012 (1328/4084/2012), на підставі якого відбувалось списання коштів з з рахунку ОСОБА_7 № НОМЕР_1 в ПАТ "ПІРЕУС БАНК МКБ", скасоване, а позовні вимоги ОСОБА_10, ОСОБА_11 та ОСОБА_12 до ОСОБА_7 про стягнення боргу за договором позики залишені без розгляду.

Крім того, колегія суддів апеляційного суду акцентує увагу, також, на тому, що на незаконність оскарженої постанови про закінчення виконавчого провадження від 06 вересня 2013 року вказує та обставина, що, приймаючи постанову, державний виконавець не зазначив здійснені ним заходи примусового виконання рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 03.06.2010р. у справі № 2-4928/10, навіть, коли обов'язок по здійсненню заходів було покладено на державного виконавця рішенням суду.

Відповідно до ст. 11 Закону України "Про виконавче провадження" державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Ухвалою Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 27.04.2011 р. у справі № 4с-19/11 було скасовано постанову державного виконавця від 21.01.2011 р. про закінчення виконавчого провадження № 21349872 та зобов'язано державного виконавця здійснити заходи примусового виконання рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 03.06.2010 р. у справі №2-4928/10.

У оскарженій постанові не наведено жодного доказу здійснення державним виконавцем заходів примусового виконання рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 03.06.2010 р., і таких доказів не надано суду при розгляді справи.

Відповідно до положень статті 49 Закону України "Про виконавче провадження", в якій передбачено вичерпний перелік підстав закінчення виконавчого провадження, зокрема пунктом 8 ст. 49 даного закону зазначає, що виконавче провадження підлягає закінченню у разі фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом.

Питання представництва досліджене судом першої інстанції у оскарженій ухвалі від 17 лютого 2015 року і місцевий суд дійшов до об'єктивного та законного висновку про те, що довіреність представника ОСОБА_13 від 11.02.2014 року, на підставі якої він представляє інтереси заявника, є діючою, не скасована, і, відповідно до норм цивільного та цивільного процесуального законодавства сторона судового спору має право брати участь у цивільній справі через представника.

Таким чином, оцінюючи усі докази, які були досліджені судом першої інстанції у їх сукупності, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга Публічного акціонерного товариства "Піреус Банк МКБ" на ухвалу Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 17 лютого 2015 року є необґрунтованою і не підлягає задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст. 3, 11, 49 Закону України "Про виконавче провадження", ст. ст. 312, 383-387 ЦПК України, апеляційний суд,-

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Піреус Банк МКБ" - відхилити.

Ухвалу Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 17 лютого 2015 року -залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий :

Судді: