Номер провадження: 22-ц/785/923/15
Головуючий у першій інстанції Куриленко О. М.
Доповідач Коротков В. Д.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07.04.2015 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого Короткова В.Д.

суддів Гончаренко В.Н., Калараш А.А.

з участю секретаря Абалдової О.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, за участю третьої особи Одеської міської ради про визнання права власності, за апеляційною скаргою Одеської міської ради на заочне рішення Київського районного суду м.Одеси від 19 квітня 2013 року,

встановила:

В березні 2013 року позивачка звернулася до суду з вищезазначеним позовом, посилаючись на те, що після смерті свого чоловіка ОСОБА_4 вона успадкувала житловий будинок з надвірними спорудами, що знаходиться по АДРЕСА_1, що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за законом від 6 листопада 2002 року.

На частину надвірних споруд, які були збудовані самочинно при житті ОСОБА_4 свідоцтво про право власності не видавалося. Крім того, позивачка за домовленістю з відповідачем ОСОБА_3 також самочинно побудувала за цією адресою другий житловий будинок літер "К".

Після уточнення позовних вимог позивачка просила визнати за нею право власності на самочинно збудовані: житловий будинок літер "К" та на частину іншого житлового будинку до якого входять: прибудова літ "а", гараж літ "В", літня кухня літ "М", сарай літ "Л", душ літ "Ж", вбиральня літ "З", колодязь літ ІІ, погріб літ "Е" за адресою: АДРЕСА_1

Заочним рішенням Київського районного суду м.Одеси від 19 квітня 2013 року позов задоволений.

В апеляційній скарзі Одеської міської ради ставиться питання про скасування рішення суду та ухвалення нового рішення про відмову в позові.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарги підлягає задоволенню, рішення скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову в позові з наступних підстав.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що за позивачкою можливо визнати право власності на самочинне будівництво, оскільки самочинне будівництво відповідає будівельним нормам і правилам.

Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду, оскільки він не підтверджується матеріалами справи та не ґрунтується на законі.

З матеріалів справи вбачається, що відповідно до довідки, наданої колгоспом ім.Карла Лібкнехта, ОСОБА_4 для будівництва була відведена земельна ділянка площею 0,12 га по АДРЕСА_1, на якій в 1958 році ОСОБА_4 був побудований житловий будинок(а.с.15).

Після смерті свого чоловіка ОСОБА_4 позивачка ОСОБА_2 успадкувала зазначений житловий будинок загальною житловою площею 25,9 кв.м. з надвірними спорудами: "Б" сарай, №1-3 огорожа, І мостіння, 1-колодязь, розташованих на земельній ділянці площею 1652 кв.м., що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за законом від 6 листопада 2002 року(а.с.6). В зазначеному свідоцтві зазначено, що на самовільно побудовані споруди: прибудова "а" - збільшена на 19,1 кв.м., гараж "В", веранда "Г", літня кухня "Д", льох "Е", душ "Ж", вбиральня "З", сарай "И", теплиця ІІІ - свідоцтво про право на спадщину не видавалося.

Крім того, позивачка на зазначеній земельній ділянці самочинно побудувала другий житловий будинок літер "К" загальною площею 189,4 кв.м., житловою площею 121,7 кв.м., що підтверджується технічним паспортом від 22 березня 2013 року(а.с.42-49).

За висновком будівельно-технічного дослідження фахівця ОСОБА_5 можливо ввести до експлуатації самочинно збудовані будівлі(а.с.35-41).

В справі відсутні відомості про відведення земельної ділянки для будівництва чи реконструкції будинку, в той час, як з технічного паспорту вбачається, що площа земельної ділянки збільшилася з 0,12 га (1200 кв.м.) до 1652 кв.м. В справі також відсутні документи про отримання дозволу на будівництво, а також документи, які підтверджують прийняття об"єкту до експлуатації, чи отримання декларації про відповідність збудованого об"єкта проектній документації, вимогам державних стандартів, будівельних норм і правил, у відповідності до вимог ст.9 Закону України "Про архітектурну діяльність", ст.5 Закону України "Про основи містобудування".

Відповідно до частин 1,2 статті 376 ЦК України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була виділена для цієї мети, або без належного дозволу чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Особа, що здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього.

Відповідно до частини 7 цієї статті у разі істотного відхилення від проекту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, істотного порушення будівельних норм і правил суд за позовом відповідного органу державної влади або органу місцевого самоврядування може постановити рішення, яким зобов'язати особу, яка здійснила (здійснює) будівництво, провести відповідну перебудову. Якщо проведення такої перебудови є неможливим або особа, яка здійснила (здійснює) будівництво, відмовляється від її проведення, таке нерухоме майно за рішенням суду підлягає знесенню за рахунок особи, яка здійснила (здійснює) будівництво. Особа, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, зобов'язана відшкодувати витрати, пов'язані з приведенням земельної ділянки до попереднього стану.

Суд першої інстанції не застосував зазначені норми матеріального права, не врахував роз"яснення Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ "Про практику застосування судами статті 376 Цивільного кодексу України (про правовий режим самочинного будівництва)" від 30 березня 2012 року №6, та безпідставно визнав за позивачкою право власності на самочинне будівництво.

Приймаючи до уваги те, що висновки суду першої інстанції не відповідають обставинам справи, судом не правильно застосовані норми матеріального та порушені норми процесуального права, рішення суду на підставі п.п.3, 4 ч.1 ст.309 ЦПК України підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову в позові.

При зверненні до суду 4 березня 2013 року з позовом про визнання права власності на будівлі загальною інвентаризаційною вартістю 558578 грн.(позов майнового характеру) позивачка сплатила судовий збір в сумі 229,41 грн., в той час, як відповідно до п.1 ч.2 ст.4 Закону України "Про судовий збір" повинна була сплатити 3441 грн. Тому не сплачена позивачкою сума судового збору в розмірі 3211,59 грн. підлягає стягненню з неї в дохід держави.

При подачі апеляційної Одеська міська рада сплатила судовий збір в сумі 121,80 грн., в той час, як відповідно до п.8 ч.2 ст.4 Закону України "Про судовий збір" повинна була сплатити 1827 грн. Тому не сплачена апелянтом сума судового збору в розмірі 1705,20 грн. підлягає стягненню з позивачки в дохід держави. А всього підлягає стягненню з позивачки в дохід держави 4916,79 грн.(3211,59+1705,20=4916,79).

Судовий збір в сумі 121,80 грн., сплачений Одеською міською радою за подачу апеляційної скарги, підлягає стягненню на її користь з позивачки на підставі ч.1 ст.88 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 307 ч.1 п.2, 309 ч.1 п.п.3, 4, 314 ч.2 ЦПК України, колегія суддів

вирішила:

Апеляційну скаргу Одеської міської ради задовольнити.

Заочне рішення Київського районного суду м.Одеси від 19 квітня 2013 року скасувати.

В задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3, про визнання права власності на житловий будинок літер "К" та на частину житлового будинку до якого входять: прибудова літ "а", гараж літ "В", літня кухня літ "М", сарай літ "Л", душ літ "Ж", вбиральня літ "З", колодязь літ ІІ, погріб літ "Е" за адресою: АДРЕСА_1 - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 в дохід держави судовий збір в сумі 4916 гривень 79 копійок.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь Одеської міської ради судовий збір в сумі 121 гривню 80 копійок.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржено у касаційному порядку безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Судді апеляційного суду Одеської області В.Д.Коротков

В.М.Гончаренко

А.А.Калараш