Справа № 130/3689/14-ц Провадження № 22-ц/772/995/2015Головуючий в суді першої інстанції Шепель К. А.
Категорія 47 Доповідач Денишенко Т. О.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 березня 2015 року м. Вінниця

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Вінницької області в складі:

головуючої судді Денишенко Т.О.,

суддів Зайцева А.Ю., Сала Т.Б.,

при секретарі Торбасюк О.І.,

за участю апелянтки, відповідачки ОСОБА_2, позивачки ОСОБА_3, представника відповідача Жмеринської міської ради Вінницької області Пасічник І.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці, в залі судових засі-дань апеляційного суду цивільну справу за позовом

ОСОБА_3 до ОСОБА_2,

Жмеринської міської ради Вінницької області про визнання права

на приватизацію земельної ділянки без погодження меж з суміжним

землекористувачем,

за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 10 лютого 2015 року,

В С Т А Н О В И Л А:

15 грудня 2014 року ОСОБА_3 звернулася у Жмеринський міськрайонний суд Вінницької області з позовом до ОСОБА_2, Жмеринської міської ради Вінницької області про визнання права на приватизацію земельної ділянки без пого-дження меж з суміжним землекористувачем, відповідачкою ОСОБА_2 22 гру-дня 2014 року на виконання судової ухвали від 17 грудня 2014 року про усунення не-доліків позовної заяви ОСОБА_3 зменшила свої вимоги, подавши позовну за-яву відкорегованого змісту. Свої вимоги мотивувала тим, що згідно договору купівлі-продажу від 30 червня 1983 року вона купила у ОСОБА_6, яка діяла за довіреністю від імені ОСОБА_7, 19/50 дерев'яно-валькованого, обкладеного цеглою будинку з господарськими будівлями, жилою площею 67,2 кв.м, що знаходиться по АДРЕСА_1 на земельній ділянці розміром 651 кв.м. Згідно технічного паспорту на житловий будинок індивідуального житлового фонду, ідеальна частка зазначеного будинку, що перебуває у її власності, складає 19/50, ідеальні частки інших співвласників складають: ОСОБА_2 - 17/50, ОСОБА_8 - 14/50 ( 7/25 ). Бажаючи приватизувати частину земельної ділянки, що перебуває в її користуванні, 26 вересня 2014 року ОСОБА_3 звернулася до землевпорядної організації ПП «Земельно-кадастрове бюро» із заявою на розроб-лення технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ді-лянки в натурі для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарсь-ких будівель і споруд, що розміщена по АДРЕСА_1. 11 ли-стопада 2014 року позивачка звернулася до Жмеринської міської ради з питання пе-редачі їй у власність частини присадибної земельної ділянки площею 0,0290 га. Про-те 21 листопада 2014 року їй було відмовлено у задоволенні цього клопотання у зв'язку з тим, що угода про порядок використання та розпорядження земельною ді-лянкою спільного користування співвласників будинку від 04 листопада 2014 року та акт прийому-передачі межових знаків на зберігання від 03 листопада 2014 року не погоджені суміжним користувачем ОСОБА_2 і головою квартального комі-тету. Відмова ОСОБА_2 від підписання згаданої угоди та акту створила пере-шкоди для реалізації права позивачки на приватизацію земельної ділянки, що спону-кало її звернутися в суд з даним позовом про визнання за нею права на приватизацію земельної ділянки площею 0,0290 га по АДРЕСА_1 без згоди ОСОБА_2, зокрема в актах погодження меж земельної ділянки (а. с. 1-5, 48-53).

Рішенням Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 10 лютого 2015 року позов задоволено. Визнано право ОСОБА_3 на приватизацію зе-мельної ділянки площею 0,0290 га, що розташована по АДРЕСА_1, з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, без підпису суміжного землекористувача ОСОБА_2, відповідно до технічної документації із землеустрою, виготовленої приватним підприємством «Земельно-кадастрове бюро» м. Жмеринка 03 листопада 2014 року, та акту прийомки-передачі межових знаків на зберігання від 03 грудня 2014 року. Стягнуто солідарно з ОСОБА_2 та Жмеринської міської ради на ко-ристь держави судовий збір в сумі 243,60 гривні ( а. с. 84-86 ).

Не погоджуючись з ухваленим рішенням у справі, відповідачка ОСОБА_2 оскаржує його в апеляційному порядку, просить дане рішення скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову. Апелянтка вважає оскаржуване рі-шення незаконним, ухваленим за неправильного застосування судом норм матеріаль-ного права ( а. с. 89 ).

Представник Жмеринської міської ради Вінницької області Пасічник І.М. в судо-вому засіданні апеляційного суду підкреслила незаконність, на її думку, оскаржува-ного судового рішення, просить його скасувати та задоволити вимоги апеляційної скарги у повному обсязі.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення та заперечення на апеляційну скаргу осіб, котрі беруть участь у справі, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши на-явні в ній докази в їх сукупності, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржу-ваного судового рішення в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційна скарга пі-длягає задоволенню як обгрунтована та вмотивована.

Відповідно до ст. ст. 213, 214 ЦПК України рішення повинно бути законним і об-ґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судо-чинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на під-ставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Умовами обґрунтованості є повне і всебічне з'ясування обставин, що мають значення для справи, доведеність тих обставин, які суд вважає встановле-ними, відповідність висновків суду обставинам справи.

Рішення суду першої інстанції не відповідає цим вимогам, воно є незаконним, не-об'єктивним та несправедливим.

Згідно з роз'ясненнями, викладеними в пункті 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2008 року № 12 «Про судову практику розгляду цивільних справ в апеляційному порядку», перевіряючи законність і обґрунтованість оскаржу-ваного судового рішення, суд апеляційної інстанції повинен з'ясувати: чи враховані судом першої інстанції при ухваленні рішення всі факти, що входять до предмета до-казування; чи підтверджені обставини ( факти ), якими мотивовано рішення, належ-ними й допустимими доказами та чи доведені вони; чи відповідають висновки суду встановленим фактам; чи дотримано та чи правильно застосовані норми матеріаль-ного й процесуального права.

Судом встановлено, сторонами у справі не заперечується, що ідеальними частка-ми житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами АДРЕСА_1 володіють на праві приватної власності три особи: позивачка ОСОБА_3 19/50 частками згідно договору купівлі-продажу від 30 червня 1983 року, відповідачка ОСОБА_2 є власницею 17/50 часток, ОСОБА_8 - 14/50 часток. За будинком рішенням виконкому Жмеринської міської Ради народних депутатів від 04 грудня 1954 року № 410/1 закріплена земель-на ділянка площею 651 кв.м. Такі фактичні дані справи відображені у технічному па-спорті на житловий будинок індивідуального житлового фонду ( а. с. 13-16 ).

Ухвалюючи рішення про задоволення позову ОСОБА_3, суд першої інстан-ції виходив з того, що рішенням Жмеринської міської ради Вінницької області № 895 у вересні 2014 року ОСОБА_3 було надано дозвіл на виготовлення докумен-тації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки садиби в натурі для оформлення права власності на землю для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд по АДРЕСА_1, орієнтовною площею 0,0300 га ( а. с. 10 ). ПП «Земельно-кадастрове бюро» розроб-лена технічна документація із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділян-ки в натурі ( а. с. 26-39 ), складена відомість обчислення площі земельної ділянки та вирахування координат поворотних точок її меж, з якої вбачається, що загальна пло-ща земельної ділянки, яку бажає приватизувати позивачка, становить 0,0290 га ( а. с. 22 ). 03 листопада та 03 грудня 2014 року виготовлявся акт прийомки-передачі межо-вих знаків на зберігання ( а. с. 24, 39 ), який ОСОБА_2 не підписаний. Голова квартального комітету за місцем розташування садиби ОСОБА_10 повідомила ОСОБА_3 щодо можливості проставлення свого підпису в акті після підписання його всіма користувачами, тобто й ОСОБА_2 ( а. с. 41 ). Факт непогодження ОСОБА_2 меж частини земельної ділянки садиби засвідчено в установленому порядку ( а. с. 62 ). Так, у акті від 03 листопада 2014 року відсутні її підпис та підпис голови квартального комітету ( а. с. 24 ), в акті від 03 грудня 2014 року відсутній під-пис лише відповідачки ( а. с. 39 ).

Посилаючись на норми ст. 328 ЦК України, ст. ст. 91, 152, 198 ЗК України, суд першої інстанції прийшов до висновку, що дії ОСОБА_2 стосовно відмови від підписання акту прийомки-передачі межових знаків на зберігання є такими, що пору-шують право ОСОБА_3 на приватизацію частини спільної земельної ділянки, оскільки права відповідачки, яка на думку суду є суміжним землекористувачем, в частині користування присадибною земельною ділянкою, при виготовленні технічної документації по землевідведенню позивачці, не порушені, про що свідчать її особисті пояснення про тривале усталене користування ОСОБА_3 земельною ділянкою у вказаному до приватизації розмірі.

З висновком суду першої інстанції погодитися не можна, він є помилковим, супе-речить нормам матеріального права відносно їх дії в часі, що регулюють наявні між сторонами правовідносини землекористування та права власності на землю, що ви-значені ЗК України, зокрема в редакції 1970 року з огляду на набуття ОСОБА_3 у 1983 році права власності на частину будинку з господарськими будівлями і спорудами.

Суд першої інстанції безпідставно застосував у вирішенні цього спору норми ст. 328 ЦК України, що не регулюють спірні правовідносини, ст. 91 ЗК України, оскіль-ки сторони у справі на час вирішення останньої не є власниками присадибної земель-ної ділянки. Суд не звернув увагу, що на правових підставах власники будинку ко-ристуються земельною ділянкою площею 651 кв.м., але ніяк не площею 728 кв.м., що фактично безпідставно ними використовується та на 77 кв.м. стала більшою за не-встановлених обставин.

Судом неправомірно не було вирішено питання щодо участі у справі третьої спів-власниці будинку та користувача спірної земельної ділянки ОСОБА_8, хоча рішення у справі безумовно вплине на її права та законні інтереси.

Сторони у справі не є суміжними землекористувачами садиби АДРЕСА_1, а як співвласники ідеальних долей будинку з господарськими будівлями і спорудами спільно користуються однією й тією ж присадибною земель-ною ділянкою, за твердженням позивачки згідно усталеного порядку користування, що склався між ними.

Однак, безспірним є факт, що між трьома співвласниками садиби АДРЕСА_1 порядок користування присадибною земельною ділянкою площею 651 кв.м. не встановлювався.

Частиною 4 статті 120 ЗК України, частиною 2 статті 377 ЦК України, відповід-ними нормами законодавства, чинного на час виникнення у позивачки права спіль-ного користування присадибною земельною ділянкою, визначено, що при переході права власності на будівлю та споруду до кількох осіб право на земельну ділянку визначається пропорційно до часток осіб у праві власності на житловий будинок, будівлі або споруди, якщо інше не передбачено у договорі відчуження будівель і споруд. Враховуючи положення статті 120 ЗК України, із виникненням права власності на будівлю чи споруду до власника переходить право власності на частину земельної ділянки, на якій розташована належна йому на праві власності бу-дівля чи споруда; на земельну ділянку, що перевищує ці розміри ( зокрема, ту, яка необхідна для їх обслуговування ), право власності виникає на загальних підставах та у порядку, визначених чинним законодавством. При вирішенні питання про офор-млення права власності на земельну ділянку особам, які придбали житловий буди-нок, будівлю або споруду, у разі, коли розмір земельної ділянки договором про від-чуження житлового будинку, будівлі або споруди не визначено, необхідно дотриму-ватися вказаних норм Земельного та Цивільного кодексів України, оскільки за рі-шенням суду не може переходити у власність земельна ділянка у розмірах, що пере-вищують необхідні для їх обслуговування. Причому право власності на таку зе-мельну ділянку оформляється без зміни її цільового призначення.

Як роз'яснено в підпункті г) пункту 18, пункті 19 постанови Пленуму Верхов-ного Суду України від 16. 04.2004 року № 7 «Про практику застосування судами зе-мельного законодавства при розгляді цивільних справ» при переході права власності на будівлі і споруди за цивільно-правовими угодами, з врахуванням часу їх укладен-ня та відповідно чинних на цей період норм земельного законодавства, до набувача від відчужувача переходить належне йому право власності або право користування земельною ділянкою, на якій розташовані будівлі та споруди, якщо інше не перед-бачалося у договорі відчуження. Після 31.12.2001 року право власності на земельну ділянку або її частину може переходити відповідно до ст. 120 ЗК України 2001 року на підставі цивільно-правових угод, а право користування - на підставі договору оренди, укладеного відповідно відчужувачем або набувачем.

Технічна документація із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі ( на місцевості ) ОСОБА_3 виготовлена на земельну ділянку площею 0,0290 га в той час, коли згідно розміру належної їй частки будинку вона може пре-тендувати на приватизацію лише 276,64 кв.м., тобто на земельну ділянку меншу на 13,36 кв. м., ніж визначено у технічній документації. Бажаючи привласнити більшу земельну ділянку, ніж може належати їй по Закону, позивачка порушує законні права інших двох співвласників, тому відповідачка ОСОБА_2 обгрунтовано відмови-лася погоджувати визначені приватним підприємством «Земельно-кадастрове бюро» межі земельної ділянки, на яку претендує ОСОБА_3 Враховуючи відсутність між співвласниками будинку АДРЕСА_1 встановленого порядку користування присадибною земельною ділянкою у частках, що відповідали б їхнім долям у будинку, господарських будівлях і спорудах, без встановлення такого порядку у визначений спосіб, приватизація ОСОБА_3 частини спільної земель-ної ділянки, що перевищує належну їй частку, без згоди всіх співвласників садиби не-можлива.

Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь справі.

Статтею 303 ЦПК України визначено, що під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обгрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої ін-станції.

ОСОБА_3 звернулася в суд з позовом про визнання за нею права на прива-тизацію частини спільної присадибної земельної ділянки саме площею 0,0290 га по АДРЕСА_1, без погодження із співвласницею ОСОБА_2, тому з огляду на предмет спору та його суть колегія суддів апеляційного суду приходить до висновку про необхідність відповідно до ст. 309 ЦПК України скасу-вання рішення суду першої інстанції від 10 лютого 2015 року, яке не може вважатися законним й обгрунтованим, та ухвалення нового рішення про відмову у позові.

Апеляційна скарга ОСОБА_2 є цілком обгрунтованою, її доводи заслу-говують на увагу, тому вона підлягає задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 88, 303, 304, 307, 309, 313, 314, 316, 317, 319, 324, 325 ЦПК України, судова колегія -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задоволити.

Рішення Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 10 лютого 2015 року скасувати.

У позові ОСОБА_3 до ОСОБА_2, Жме-ринської міської ради Вінницької області про визнання права на приватизацію зе-мельної ділянки без погодження меж з суміжним землекористувачем - відмовити.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошен-ня, однак воно може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізо-ваного суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуюча:/підпис/

Судді: /підписи/

З оригіналом вірно: