У Х В А Л А

01 вересня 2015 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Рівненської області у складі:

головуючого судді: Демянчук С.В.,

суддів Ковалевича С.П., Хилевича С.В.,

секретаря судового засідання: Ковальчук Л.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні апеляційного суду в м. Рівному цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Рівненського міського суду Рівненської області від 13 травня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1, третя особа приватний нотаріус Рівненського міського нотаріального округу Коломис Ольга В,ячеславівна про визнання договору дарування недійсним, усунення перешкод в користуванні та розпорядженні майном,

в с т а н о в и л а :

Ухвалою Рівненського міського суду Рівненської області від 13 травня 2015 року заяву представника позивача про забезпечення позову задоволено.

Вжито заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту та заборони вчиняти реєстраційні дії по відчуженню квартири АДРЕСА_1; заборони здійснювати реєстрацію осіб у квартирі АДРЕСА_1.

В поданій апеляційній скарзі ОСОБА_1 посилався на те, що ухвала була винесена у його відсутність, що позбавило його можливості висловити свої заперечення щодо законності винесення даної ухвали.

Зазначає, що ухвала суду від 13 травня 2015 року не відповідає вимогам ст. 210 ЦПК України, оскільки не містить мотивувальної частини із зазначенням мотивів, з яких суд дійшов висновку про наявність підстав для скасування заходів забезпечення позову.

Крім того вказує, що позивачкою не зазначено причини, у зв'язку з якими потрібно забезпечити позов.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв'язку із застосуванням відповідних заходів.

Вказує, що заборонивши ОСОБА_1 (відповідачу по справі) вчиняти будь-якій дії пов'язані з використанням квартири АДРЕСА_1, суд першої інстанції позбавив його право на користування належною йому на праві власності квартирою, оскільки відповідно до положень ч. 1 ст. 321 ЦК України власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном ____________________________________________________________________________________________

Провадження № 22ц-787/1855/2015 Головуючий у суді 1 інстанції: Ковальов І.М.

Доповідач : Демянчук С.В.

на власний розсуд, та ч. 1 ст. 41 КонституціїУкраїни право розпоряджуватися власним майном.

Покликаючись на ці обставини, відповідач ухвалу місцевого суду вважав незаконною та необґрунтованою і просив апеляційний суд її скасувати.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши подані докази та доводи апелянта, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст. 151 ЦПК України суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, може вжити передбачені цим Кодексом заходи забезпечення позову. Забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Відповідно до п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22 грудня 2006 року "Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову" розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. Згідно з роз'ясненням п. 10 зазначеної вище постанови заходи забезпечення позову мають тимчасовий характер і діють до виконання рішення суду, яким закінчується розгляд справи по суті. Зважаючи на це, суд при задоволенні позову не вправі скасовувати вжиті заходи до виконання рішення або зміни способу його виконання, за винятком випадків, коли потреба в забезпеченні позову з тих чи інших причин відпала або змінились обставини, що зумовили його застосування.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_2 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_1 про визнання договору дарування недійсним, усунення перешкод в користуванні та розпорядженні майном. Таким чином, між сторонами існує спір з приводу їх права користування майном, про яке зазначено у позовній заяві (а. с. 1-3). Свої вимоги позивач обґрунтовувала тим, що відповідно до рішення Рівненського міського суду від 16 травня 2014 року, яке залишено без змін ухвалою апеляційного суду від 18 серпня 2014 року та ухвали Вищого спеціалізованого суду України від 12 листопада 2014 року, за ОСОБА_2 визнано право власності на житлову трикімнатну квартиру АДРЕСА_1 Однак, як вбачається з витягу державного реєстру речових прав на нерухове майно, зазначена квартира була подарована 17 грудня 2014 року ОСОБА_1.

З поданої заяви про забезпечення позову вбачається, що забезпечення позову стосується саме спірної квартири.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 153 ЦПК України передбачено, що заява про забезпечення позову розглядається судом, у провадженні якого перебуває справа, в день її надходження без повідомлення відповідача та інших осіб, які беруть участь у справі.

За таких обставин, зважаючи на характер спірних правовідносин сторін, суть заявлених позовних вимог, та беручи до уваги, що забезпечення позову є тимчасовим заходом, колегія суддів приходить до висновку про те, що невжиття заходів забезпечення позову у даній справі може утруднити чи зробити неможливим виконання у майбутньому рішення суду, а тому місцевий суд прийшов до цілком правильного висновку про необхідність задоволення заяви позивачки про забезпечення її позову.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Враховуючи, що ухвалу постановлено з дотриманням норм процесуального права колегія суддів не вбачає підстав для її скасування.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 303, 307, 312-315, 317 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Ухвалу Рівненського міського суду Рівненської області від 13 травня 2015 року залишити без змін.

Ухвала остаточна, оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя: С.В. Демянчук

Судді: С.П. Ковалевич

С.В. Хилевич