УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 лютого 2015 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і

кримінальних справ у складі:

головуючого Касьяна О.П.,
суддів: Амеліна В.І., Карпенко С.О.,Гончара В.П., Остапчука Д.О.,
розглянувши в судовому засіданні справу за позовом Публічного акціонерного товариства акціонерного банку «Укргазбанк» до ОСОБА_6, ОСОБА_7 про стягнення заборгованості та дострокове стягнення заборгованості за кредитним договором, звернення стягнення на предмет іпотеки, та за зустрічним позовом ОСОБА_6, ОСОБА_7 до Публічного акціонерного товариства акціонерного банку «Укргазбанк» про захист прав споживачів, визнання недійсним кредитного договору та договору іпотеки, за касаційною скаргою ОСОБА_8 в інтересах ОСОБА_6 та ОСОБА_7 на рішення апеляційного суду Полтавської області від 07 жовтня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У вересні 2011 року ПАТ АБ «Укргазбанк» звернулось до суду з позовом та, збільшивши позовні вимоги, просило стягнути з ОСОБА_6 305 595,87 доларів США заборгованості за договором кредиту в рахунок погашення якої звернути стягнення на предмет іпотеки - нежитлове вбудоване приміщення по АДРЕСА_1, належне ОСОБА_7

На обґрунтування своїх вимог посилалось на ті обставини, що 11 березня 2008 року між банком та ОСОБА_6 укладено договір, за яким відповідач отримав кредит у вигляді відновлювальної відкличної кредитної лінії на суму 128 700 доларів США на споживчі цілі, строком до 10 березня 2015 року під 12,9 % річних.

На забезпечення виконання цих зобов'язань ОСОБА_6 між банком та ОСОБА_7 укладено договір, за яким вона передала в іпотеку банку належне їй нежитлове приміщення.

Позичальник взятих на себе зобов'язань не виконав, унаслідок чого утворилася заборгованість, банк просив задовольнити позов.

У серпні 2013 року відповідачі звернулись до суду із зустрічним позовом і просили визнати недійсним кредитний договір, застосувати наслідки недійсності правочину, визнати недійсним договір іпотеки, виключити з реєстру запис про іпотеку та заборону відчуження майна, застосувати двосторонню реституцію шляхом зарахування зустрічних однорідних вимог з кожної сторони, зобов'язати ПАТ АБ «Укргазбанк» зарахувати сплачену боржником суму в рахунок погашення боргу і встановити розстрочку виконання рішення.

15 серпня 2014 року рішенням Ленінського районного суду м. Полтави у задоволенні позову ПАТ АБ «Укргазбанк» відмовлено, а зустрічний позов ОСОБА_6, ОСОБА_7 задоволено.

Визнано кредитний договір про надання споживчого кредиту від 11 березня 2008 року у розмірі 128 700 дол. США, укладений між ПАТ АБ «Укргазбанк» і ОСОБА_6, правочином, недійсним з моменту його вчинення, застосовано наслідки його недійсності.

Визнано недійсним укладений між ПАТ АБ «Укргазбанк» і ОСОБА_7 договір іпотеки від 11 березня 2008 року, виключено з реєстру іпотек та заборон відчуження об'єктів нерухомого майна запис про іпотеку та заборону відчуження щодо нежитлового приміщення, загальною площею 77,6 кв.м. розташоване по АДРЕСА_1, належного відповідачці.

Застосовано до сторін недійсного правочину двосторонню реституцію, шляхом зарахування зустрічних однорідних вимог з кожної сторони, зобов'язано ПАТ АБ «Укргазбанк» зарахувати від ОСОБА_6 сплачену ним суму в рахунок погашення заборгованості в розмірі 25703,28 дол. США, що еквівалентно 129 801,58 грн та судові витрати в сумі 4144 грн, встановлено для нього розстрочку виконання рішення суду на 24 місяці у сумі 582 476,33 грн. рівними щомісячними платежами по 24 269,85 грн.

07 жовтня 2014 року рішенням апеляційного суду Полтавської області рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове, яким позов ПАТ АБ «Укргазбанк» задоволено, у задоволенні зустрічного позову відмовлено.

У касаційній скарзі представник відповідачів просить скасувати рішення апеляційного суду, а справу направити на новий розгляд, мотивуючи свою вимогу порушенням судами норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню на таких підставах.

Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позову банку та задоволення зустрічного позову, суд першої інстанції виходив з того, що умови кредитного договору є несправедливими.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове рішення про задоволення позову та відмову в задоволенні зустрічного позову, суд апеляційної інстанції виходив з того, що договори кредиту та іпотеки укладені з дотриманням вимог чинного законодавства і підстави для визнання їх недійсними відсутні, а позичальник не виконав взятих на себе зобов'язань за кредитним договором, внаслідок чого утворився борг, який підлягає стягненню, та в рахунок його погашення потрібно звернути стягнення на предмет іпотеки.

Проте погодитися з таким рішенням суду апеляційної інстанції в частині вирішення позову банку про стягнення боргу та звернення стягнення на предмет іпотеки не можна на таких підставах.

Відповідно до ст. ст. 213, 303 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим, ухваленим з виконанням усіх вимог цивільного судочинства, згідно із законом, на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Оскаржуване судове рішення цим вимогам закону не відповідає.

Судами встановлено, що 11 березня 2008 року між ПАТ АБ «Укргазбанк» та ОСОБА_6 укладено кредитний договір, за яким банк надав, а відповідач отримав 128 700 доларів США кредиту у вигляді відновлювальної відкличної кредитної лінії та зобов'язався їх повернути до 10 березня 2015 року та сплатити 12,9 % річних за користування коштами.

На забезпечення виконання зобов'язань позичальника в цей же день між банком та ОСОБА_7 укладено договір, за яким вона передала в іпотеку нежитлове приміщення загальною площею 77,6 кв. м по АДРЕСА_1 вартістю 905 000 грн.

Відповідач взяті на себе зобов'язання не виконав, у результаті чого станом на 12 серпня 2014 року утворився борг за кредитом на суму 305 595,87 доларів США, з яких: 82 103,31 долар США за дострокове стягнення кредитних коштів, 42 900 доларів США простроченого боргу за основним зобов'язанням; 90 020,03 долари США боргу за процентами; 20 198,72 долари США пені за порушення строків сплати заборгованості та 70 373,81 долар США пені за порушення строків сплати процентів за користування кредитом.

28 грудня 2009 року банк направив боржнику та іпотекодавцю письмову вимогу, в якій запропоновано у строк до 28 січня 2010 року погасити 13 875,90 доларів США боргу за відсотками, що виник станом на 28 грудня 2009 року, а у разі невиконання цієї вимоги буде звернуто стягнення на предмет іпотеки.

Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні зустрічного позову, суд апеляційної інстанції, надавши належну оцінку обставинам справи та зібраним у справі доказам, правильно виходив з того, що оспорювані договори кредиту та іпотеки укладені з дотриманням вимог чинного законодавства, відповідачі не надали доказів того, що в діях банку при укладенні кредитного договору є порушення, визначені ст. ст. 18, 19 Закону України «Про захист прав споживачів», тому підстави для визнання їх недійсними відсутні.

При цьому судом правильно застосовано закон, що регулює спірні відносини, оскаржуване рішення апеляційного суду ухвалено з дотриманням вимог процесуального права, тому в цій частині рішення апеляційного суду потрібно залишити без змін, як передбачено ст. 337 ЦПК України, оскільки підстави для його скасування відсутні.

Разом із тим, вирішуючи спір в частині позовних вимог банку, суд апеляційної інстанції не виконав вимог ст. 303 ЦПК України та не перевірив законності та обґрунтованості рішення суду першої інстанції, не виконав вимог процесуального права та без повного і всебічного з'ясування обставин справи, що мають значення для її правильного вирішення, зробив передчасний висновок про стягнення заборгованості та звернення стягнення на предмет іпотеки, ухвалив у цій частині помилкове рішення.

Суд не перевірив умови договору щодо порядку та умов повернення боргу і сплаті відсотків за користування грошима - одноразовим платежем чи щомісячними платежами, не перевірив доводів відповідачів про необхідність застосувати строк позовної давності, не встановив, чи дотримано позивачем ці строки щодо кожного із чергових платежів, як визначено у постанові Верховного Суду України від 06 листопада 2013 року у справі № 6-116цс13, не надав цим обставинам відповідної оцінки.

Крім того, суд не перевірив доводів апеляційної скарги про те, що розрахунок пені має бути проведений тільки за один рік та правильність цього розрахунку і періоду її нарахування з урахуванням позиції, висловленої Верховним Судом України у постановах від 06 листопада 2013 року у справі № 6-116цс13 та від 03 вересня 2014 року у справі № 6-100цс14.

Ухвалюючи рішення, суд не перевірив наявності підстав, зазначених у ст. ст. 192, 533 ЦК України, ст. 5 Декрету Кабінету Міністрів України від 19 лютого 1993 року № 15-93 "Про систему валютного регулювання і валютного контролю" для стягнення боргу у доларах США, не перевірив наявності у банку відповідної ліцензії, що не відповідає позиції, висловленій Верховним Судом України у постанові від 24 вересня 2014 року у справі № 6-145цс14.

Разом із тим, апеляційний суд, ухваливши рішення про стягнення боргу за кредитним договором та звернення стягнення на предмет іпотеки та зазначивши у рішенні тільки норми матеріального права, якими керувався при цьому, не навів відповідних обґрунтувань та мотивів ухвалення такого рішення, як визначено у статті 316 ЦПК України, ухвалив рішення з порушенням вимог процесуального права.

Невиконання судом апеляційної інстанцій норм процесуального права унеможливлює встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, та є підставою для скасування ухваленого у справі рішення апеляційного суду в частині вирішення позовних вимог ПАТ «Укргазбанк» про стягнення заборгованості за кредитним договором та звернення стягнення на предмет іпотеки та направлення справи в цій частині на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, як передбачено ст. 338 ЦПК України.

За таких обставин касаційну скаргу потрібно задовольнити частково, рішення апеляційного суду Полтавської області від 07 жовтня 2014 року в частині вирішення позовних вимог ПАТ «Укргазбанк» про стягнення заборгованості за кредитним договором та звернення стягнення на предмет іпотеки скасувати, а справу в цій частині направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції. У решті рішення апеляційного суду потрібно залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 336, 337, 338 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу представника ОСОБА_6 та ОСОБА_7 - ОСОБА_8 - задовольнити частково.

Рішення апеляційного суду Полтавської області від 07 жовтня 2014 року в частині вирішення позовних вимог ПАТ «Укргазбанк» про стягнення заборгованості за кредитним договором та звернення стягнення на предмет іпотеки скасувати, а справу в цій частині направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

У решті рішення апеляційного суду Полтавської області від 07 жовтня 2014 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.П. Касьян
Судді:В.І . Амелін В.П. Гончар С.О. Карпенко Д.О. Остапчук