Апеляційний суд Житомирської області
Справа №759/7350/14-ц Головуючий у 1-й інст. Коцюба О. М.
Категорія 59 Доповідач Борисюк Р. М.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 лютого 2015 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Житомирської області в складі:

головуючого судді Борисюка Р.М.

суддів Галацевич О.М. Широкової Л.В.

з участю секретаря

судового засідання Мишаковської В.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі цивільну справу за позовом Харківського Національного університету внутрішніх справ до ОСОБА_2 про стягнення витрат пов'язаних з навчанням,

за апеляційною скаргою Харківського Національного університету внутрішніх справ на рішення Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 04 грудня 2014 року, -

встановила:

У липні 2014 року Харківський Національний університет внутрішніх справ (далі ХНУВС) звернувся з даним позовом, в якому просив стягнути з відповідача витрати пов'язані з навчанням.

В обґрунтування позовних вимог зазначав, що наказом Національного університету внутрішніх справ від 26 липня 2005 року № 241о/с ОСОБА_2 було зараховано до складу курсантів ХНУВС, а 22 травня 2009 між позивачем, Головним управлінням МВС України в м. Київ та відповідачем був укладений Договір про підготовку фахівця у вищому навчальному закладі Міністерства внутрішніх справ України (далі - Договір).

Після закінчення ХНУВС, згідно з наказом від 27.06.2009 № 252о/с відповідача було відраховано зі складу курсантів університету та відкомандировано для подальшого проходження служби до ГУМВС України в м. Київ. Наказом ГУМВС України в м. Київ від 11 березня 2011 № 131о/с ОСОБА_2 було звільнено з органів внутрішніх справ України за п. 64 пп. «ж» (за власним бажанням) Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ України.

Відповідно до п. 2.3.6 Договору відповідач, у разі відрахування з навчального закладу чи звільнення з органів внутрішніх справ по закінченні навчання до встановленого трирічного терміну перебування на службі, зобов'язаний відшкодувати фактичні витрати, пов'язані з його утриманням у навчальному закладі, згідно із затвердженим розрахунком. Відповідно до ч. 7 ст. 18 Закону України «Про міліцію», особи начальницького складу органів внутрішніх справ, які звільняються із служби протягом трьох років після закінчення вищого навчального закладу МВС України за власним бажанням, через службову невідповідність або за порушення дисципліни, відшкодовують Міністерству внутрішніх справ України витрати, пов'язані з їх утриманням у вищому навчальному закладі, в порядку, установленому Кабінетом Міністрів України.

Рішенням Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 04 грудня 2014 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із судовим рішенням, Харківський Національний університет внутрішніх справ подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та ухвалити нове рішення по суті позовних вимог.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що судове рішення ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права. Відповідачу відповідно до умов договору було забезпечено право на безоплатну вищу освіту, яке ним було реалізовано у повному обсязі. ОСОБА_2 зобов'язаний відшкодувати позивачу витрати, пов'язані з його забезпеченням безкоштовним житлом, харчуванням, речовим майном та грошовим утриманням у повному обсязі за весь період навчання.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах ст. 303 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає відхиленню із наступних підстав.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що наказом ХНУВС від 26 липня 2005 року № 241о/с ОСОБА_2 було зараховано до складу курсантів Харківського Національного університету внутрішніх справ (а.с.3).

Лише 22 травня 2009 року між ХНУВС та відповідачем було укладено договір «Про підготовку фахівця у вищому навчальному закладі» Міністерства внутрішніх справи України (а.с.4-5).

Згідно наказу ХНУВС від 27 червня 2009 року №252о/с відповідача було відраховано зі складу курсантів університету та відкомандировано для подальшого проходження служби до ГУ МВС України в м. Київ (а.с.6).

Наказом ГУ МВС України в м. Київ від 11 березня 2011 № 131о/с відповідача було звільнено з органів внутрішніх справ України за п. 64 пп. «ж» (за власним бажанням) Положення проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ України (а.с.7).

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позовні вимоги не грунтуються на доказах, тому відсутні підстави для їх задоволення.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду, виходячи із наступного.

Судом встановлено, що між сторонами мали місце договірні зобов'язання, що підтверджено укладеним 22 травня 2009 року між ХНУВС та відповідачем договору «Про підготовку фахівця у вищому навчальному закладі» Міністерства внутрішніх справи України (а.с.4-5).

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання повинні виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Закону.

Вищезазначений Договір визначає, як обов'язки сторін так і підстави та порядок відшкодування фактичних витрат на підготовку.

І саме у Договорі визначені лише такі підстави для фактичних витрат на підготовку як: дострокове розірвання Договору про підготовку фахівця у зв'язку з небажанням особи продовжувати навчання або порушення нею дисципліни; відмова від подальшого проходження служби на посадах начальницького складу органах внутрішніх справ протягом перших трьох років після закінчення навчання.

У свою чергу, типова форма тристороннього договору про підготовку фахівця у вищому навчальному закладі МВС України, про яку йдеться у п. 3 Порядку відшкодування особами витрат, пов'язаних з утриманням у вищих навчальних закладах МВС України, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України від 01.03.2007 року №313 (далі - Порядок), була затверджена 14 травня 2007 року наказом МВС України №150, відповідно договори зазначеного зразка укладались з особами, зарахованими на навчання з вересня 2007 року.

До цього моменту порядок підготовки фахівців у вищому навчальному закладі МВС України за державним замовленням із числа осіб цивільної молоді, рядового і молодшої начальницького складу органів внутрішніх справ України та їх працевлаштування регулювався наказом МВС України від 30 серпня 1999 року №660, відповідно до якого на ректорів вищих навчальних закладів МВС України після зарахування осіб на навчання за державним замовленням покладався обов'язок укласти з ними угоду.

Форма такої угоди передбачала її укладення між вищим навчальним закладом і особою зарахованою на навчання. Замовник, у даному випадку - головне управління або управління МВС України, на той час стороною угоди не був.

Отже, укладання угоди або договору про підготовку фахівця у вищому навчальному закладі Міністерства внутрішніх справ України є обов'язковим, відповідно до Указу Президента України від 23 січня 1996 року № 77/96 «Про заходи щодо реформування системи підготовки спеціалістів та працевлаштування випускників вищих навчальних закладів», наказу МВС України від 30.08.1999 року №660, які були чинні на час вступу відповідача до Харківського національного університету внутрішніх справ, та наказу МВС України від 14 травня 2007 року №150.

Фактично договір про підготовку фахівця у вищому навчальному закладі МВС Україна (далі - Договір) був укладений між позивачем та відповідачем лише 22 травня 2009 року. При цьому, а ні умови попередньо вказаного Договору, а ні зміст постанови Кабінету Міністрів України від 01 березня 2007 року № 313 не містять приписи про їх зворотну дію у часі, що узгоджується з приписами ст. 58 Конституції, ст. ст. 5, 631 ЦК України та п. 7,4. Договору.

Вимогами ч.2 ст. 10, ч.1 ст. 60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. Згідно ч.4 ст. 60 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до положень ст.32 ЦК України, згода на вчинення неповнолітньою особою правочину має бути одержана від батьків (усиновлювачів) або піклувальника та органу опіки та піклування відповідно до закону.

В матеріалах справи відсутні будь-які докази на підтвердження того, що була згода батьків ОСОБА_2 на укладення Договору, який містить зобов'язання фінансового характеру, що виникли у період його неповної цивільної дієздатності, тобто в період з 03 серпня 2005 року до 16 вересня 2006 року.

Згідно п. 2.2. Порядку розрахунку витрат, пов'язаних з утриманням курсантів у вищих навчальних закладах, затвердженого спільним наказом Міністерства оборони України, Міністерства фінансів України, міністерства внутрішніх справ України, Міністерства транспорту та зв'язку України, Адміністрації Державної прикордонної служби України, Управління держаної охорони України, Служби безпеки України від 16 липня 2007 року № 419/831/240/605/537/219/534, після закінчення навчального року у наказі начальника вищого навчального закладу про переведення курсантів на наступний курс навчання проти прізвища кожного курсанта проставляється загальна сума його утримання за цей рік відповідно до розрахунків, визначених пунктом 2.1 Порядку розрахунку витрат, пов'язаних з утриманням курсантів у вищих навчальних закладах. Щорічні витяги з цих наказів долучаються до особової справи випускника вищого навчального закладу.

Посилання апелянта на ту обставину, що на час зарахування відповідача до університету вказаний Порядок ще не був чинним, є безпідставними, оскільки позивач в додатках до позовної заяви додав лише відомості без проведених розрахунків по фактичним витратам, пов'язаних з утриманням рядового міліції ОСОБА_2 у ХНУВС за період з липня 2005 року по липень 2007 року. А після набрання вказаним Порядком чинності відповідні накази начальника університету щодо здійснення витрат на утримання відповідача, їх розрахунок, обсяг та вартість позивачем, як до суду першої інстанції, так і в апеляційний суд не надані.

Таким чином, суд першої інстанції повно, всебічно та об'єктивно з'ясував обставини справи, права і обов'язки сторін у даних правовідносинах, перевірив належним чином доводи сторін, з'ясував характер та суть заявлених позивачем вимог, норми права, якими вони регулюються, дав належну правову оцінку зібраним у справі доказам і обґрунтовано відмовив у задоволенні позову за безпідставністю.

Тому, колегія суддів приходить до переконання, що доводи апеляційної скарги не спростовують висновки суду та не впливають на правильність прийнятого рішення, оскільки суду не було надано інших доказів, на які апелянт посилається на підтвердження обставин, крім тих, на які суд послався в своєму рішенні.

Рішення ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, підстави для його скасування відсутні.

Керуючись ст.ст. 209, 303, 304, 307, 308, 313-315, 317 ЦПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу Харківського Національного університету внутрішніх справ відхилити.

Рішення Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 04 грудня 2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня її проголошення.

Головуючий Судді