Справа № 414/680/15-ц
Провадження № 22ц/782/402/15
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 вересня 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Луганської області у складі:

головуючого - судді Авалян Н.М.

суддів - Єрмакова Ю.В., Малієнко Н.В.

при секретарі - Коротенку С.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Сєвєродонецьку Луганської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності в порядку спадкування за законом на 1/4 частку житлового будинку з будівлями і спорудами та витребування правовстановлюючих документів з апеляційними скаргами ОСОБА_2 на рішення Кремінського районного суду Луганської області від 10 червня 2015 року та ОСОБА_1 на ухвалу Кремінського районного суду Луганської області від 01 липня 2015 року, -

ВСТАНОВИЛА :

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду 15 квітня 2015 року з вказаним позовом, в якому просив визнати за ним право власності на 1/4 частку житлового будинку з будівлями в порядку спадкування за законом після смерті матері та витребувати у відповідача ОСОБА_2, який є його батьком, правовстановлюючі документи та технічний паспорт на спірний об'єкт нерухомості. Позов обґрунтований тим, що оформити право на спадщину в нотаріальному порядку позивач не має можливості, оскільки право власності на домоволодіння зареєстроване на відповідача ОСОБА_2, який не визнає за позивачем права на спадщину після смерті матері, а також утримує в себе правовстановлюючі документи.

Рішенням Кремінського районного суду Луганської області від 01 липня 2015 року позов задоволений повністю. Визнано за ОСОБА_3 право власності на 1/4 частку житлового будинку з будівлями і спорудами, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом після померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4

18 червня 2015 року позивач ОСОБА_3 звернувся до суду з заявою про ухвалення додаткового рішення про витребування право-встановлюючих документи та технічного паспорту на домоволодіння, оскільки задовольнивши позов у повному обсязі, в резолютивній частині суд не вказав про витребування у відповідача документів.

Ухвалою Кремінського районного суду Луганської області від 01 липня 2015 року в ухваленні додаткового рішення було відмовлено.

З рішенням суду не погоджується відповідач ОСОБА_2 В своїй апеляційній скарзі просить рішення суду скасувати і ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову та про задоволення його зустрічного позову про стягнення аліментів на своє утримання. Доводи апеляційної скарги обґрунтовані наступним. Суд першої інстанції, прийнявши зустрічний позов про стягнення аліментів, не ухвалив рішення по зустрічному позову. Встановивши факт створення відповідачем перешкод позивачу в користуванні будинком, суд не навівши мотивів, на підставі яких доказів він дійшов цього висновку. Судом помилково встановлений факт втрати відповідачем правовстановлюючих документів на будинок, що перешкоджає позивачу отримати свідоцтво про право на спадщину в нотаріальній конторі, що не відповідає матеріалам справи, оскільки у видачі свідоцтва про право на спадщину позивачу нотаріусом було відмовлено з інших причин. Судом першої інстанції порушені норми матеріального права щодо обов'язкової реєстрації права власності на нерухоме майно та у застосуванні ст.70 СК України щодо поділу майна подружжя. Суд першої інстанції в порушення норм матеріального права та судової практики не застосував при вирішенні справи строк позовної давності, помилково вважаючи, що позивачем цей строк не пропущений. Крім того, суд помилково допустив до участі у справі Реєстраційну службу Кремінського районного управління юстиції, яка не має статусу юридичної особи.

З ухвалою суду не погоджується позивач ОСОБА_1 В своїй апеляційній скарзі позивач просить ухвалу суду скасувати і повернути справу для повторного вирішення питання про ухвалення додаткового рішення. Доводи апеляційної скарги обґрунтовані порушенням судом першої інстанції норм процесуального права.

До початку судового засідання позивач ОСОБА_1 подав апеляційному суду заяву про повернення його апеляційної скарги на ухвалу суду, а також подав заяву про відмову від позову в частині витребування правовстановлюючих документів.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 свої заяви підтримав, пояснивши, що наслідки відмови від позову йому відомі та зрозумілі; апеляційну скаргу відповідача не визнав та просив її відхилити.

Відповідач ОСОБА_2 та представник третьої особи Реєстраційної служби Кремінського районного управління юстиції в судове засідання не з'явились, про час та місце розгляду справи належним чином повідомлені, а тому їх неявка відповідно до ч. 2 ст. 305 ЦПК України не перешкоджає апеляційному розглядові справи.

Вирішуючи порушені позивачем ОСОБА_1 питання про повернення апеляційної скарги та відмову від позову, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Заява позивача ОСОБА_1 про повернення йому апеляційної скарги на ухвалу суду задоволенню не підлягає, оскільки відповідно до ч.2 ст.300 ЦПК України апеляційна скарга могла бути відкликана до початку розгляду справи в апеляційному суді, а на стадії апеляційного розгляду справи повернення апеляційної скарги нормами ЦПК України не передбачено.

Апеляційна скарга позивача на ухвалу суду підлягає частковому задоволенню, а ухвала суду про відмову в ухваленні додаткового рішення підлягає скасуванню без постановлення нової ухвали у зв'язку з відмовою позивача від позову в частині витребування документів.

Також підлягає скасуванню рішення суду в частині задоволення позову про витребування документів у зв'язку з відмовою від позову, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.2 ст.11 ЦПК України особа, яка бере учать у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Відповідно до ч.2 ст.32 ЦПК України протягом усього часу розгляду справи позивач має право відмовитись від позову.

Отже, відмова від позову є беззаперечним процесуальним правом позивача, яким він може скористатись на будь-якій стадії розгляду справи, а тому рішення суду в частині задоволення позову про витребування документів підлягає скасуванню, а провадження закриттю.

Згідно з ч.1 ст. 310 ЦПК України рішення суду підлягає скасуванню в апеляційному порядку із закриттям провадження у справі або залишенням заяви без розгляду з підстав, визначених статтями 205 і 207 цього Кодексу.

Відповідно до п.3 ч.1 ст.205 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо позивач відмовився від позову і відмова прийнята судом.

Таким чином, предметом судового розгляду є позов про визнання права власності на частку спадкового майна.

Відповідно до ч.1 ст.303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги відповідача ОСОБА_2 на рішення суду, апеляційний суд вважає, що доводи апеляційної скарги частково заслуговують на увагу, але в цілому апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Матеріалами справи підтверджені наступні факти.

Відповідач ОСОБА_2 є батьком позивача ОСОБА_1

Відповідач ОСОБА_2 з 11 липня 1960 року перебував в зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_4, яка є матір'ю позивача ОСОБА_1

10 листопада 2006 року за спільні сумісні кошти подружжя відповідачем ОСОБА_2 за нотаріально посвідченим договором купівлі-продажу був придбаний об'єкт незавершеного будівництва - житловий будинок з будівлями готовністю 51%, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.

Після цього будинок був добудований та на підставі рішення виконавчого комітету Кремінської міської ради від 15 листопада 2007 року №634 був введений в експлуатацію, а ОСОБА_2 було видане свідоцтво про право власності на житловий будинок з будівлями за адресою: АДРЕСА_1.

Право власності ОСОБА_2 на вказаний об'єкт нерухомого майна було зареєстроване у встановленому законом порядку 19 грудня 2007 року.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 померла.

Після її смерті виникли правовідносини спадкування за законом, оскільки спадкодавиця не залишила заповіту.

09 квітня 2015 року постановою державного нотаріуса Кремінської

державної нотаріальної контори позивачу ОСОБА_1 було відмовлено у

видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті матері з огляду на те, що належна на підставі закону 1/2 частка спадкодавиці у спільному сумісному майні подружжя не визначена (не виділена в натурі), а її право власності на 1/2 частку майна не зареєстроване.

Вказані факти підтверджені належними письмовими доказами, дослідженими судом першої інстанції.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що позивач та відповідач є спадкоємцями першої черги за законом, які прийняли спадщину, оскільки на момент смерті спадкодавиці були зареєстровані з нею за однією адресою, а придбаний на ім'я відповідача житловий будинок з будівлями відповідно є спільною сумісною власністю подружжя, 1/2 частка якого є спадковим майном і успадковується позивачем та відповідачем порівну, тобто по 1/4 частки.

До правовідносин сторін суд застосував норми цивільного права про правовідносини спадкування за законом - ст.ст.1222, 1226, 1261, 1267, 1268, 1270, 1273 ЦК України, а також норми сімейного права щодо права спільної сумісної власності подружжя - ст.ст.60, 70 СК України.

Колегія суддів погоджується з вказаними висновками суду, оскільки вони повністю відповідають встановленим обставинам, а також нормам матеріального права.

Разом з тим, апеляційний суд вважає помилковим висновок суду про створення відповідачем позивачу перешкод в користуванні будинком.

Спір з приводу усунення перешкод позивачем не заявлявся, про факти створення таких перешкод позивач не повідомляв в позовній заяві, пославшись лише на те, що відповідач не визнає його права на спадкування частки будинку після смерті матері. А тому суд не вправі був робити висновки про цей факт. Тим самим суд першої інстанції порушив норми процесуального права щодо меж судового розгляду (ч.1 ст.11 ЦПК України), але ця помилка є формальною та не вплинула на правильність вирішення справи по суті.

Також помилковим є висновок суду про втрату відповідачем правовстановлюючих документів на будинок, оскільки копії всіх правовстановлюючих документів на будинок були представлені суду та приєднані до справи - копія договору купівлі-продажу, копія свідоцтва про право власності на нерухоме майно, витяг про реєстрацію права власності на нерухоме майно, копія технічного паспорту на будинок (а.с.29-35).

Однак, ця помилка також є формальною та на правильність вирішення справи не вплинула. До того ж під час апеляційного розгляду справи позивач відмовився від позову про витребування право-встановлюючих документів.

Відповідно до ч.2 ст.308 ЦПК України не може бути скасоване правильне по суті рішення з одних тільки формальних міркувань.

Таким чином, вищевказані доводи апеляційної скарги відповідача заслуговують на увагу, але не є підставою для скасування рішення суду першої інстанції.

Не заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги про допущені судом першої інстанції порушення норм процесуального права в частині вирішення питання щодо зустрічного позову відповідача про стягнення аліментів з позивача, оскільки вони спростовуються матеріалам справи, з якої вбачається наступне.

02 червня 2015 року судом першої інстанції була постановлена

ухвала про відмову у прийнятті зустрічної позовної заяви ОСОБА_2 про стягнення з ОСОБА_1 аліментів на своє утримання (а.с.93).

При цьому суд першої інстанції не порушив норм процесуального права та дійшов правильного висновку про те, що оскільки позов про стягнення аліментів не пов'язаний з позовом про визнання права власності на спадщину спільним предметом, він не приймається до сумісного розгляду з первісним позовом. Цей висновок суду цілком відповідає вимогам ст.123 ЦПК України щодо умов об'єднання в одне провадження первинного та зустрічного позовів. Вказаною відмовою право ОСОБА_2 на доступ до правосуддя не порушується, оскільки він не позбавлений права пред'явити цей позов в суд в загальному порядку.

Також не заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги про допуск до участі у справі без статусу юридичної особи Реєстраційної служби Кремінського районного управління юстиції, виходячи з наступного.

Дійсно, Урядом України прийняте рішення про ліквідацію Державної реєстраційної служби, а також про передачу її функцій Мін'юсту України (Постанова Кабінету Міністрів України від 31 березня 2015 року №150).

Однак, на момент вирішення справи процедура ліквідації Державної реєстраційної служби з передачею її функцій іншому органу не завершена, а тому Державну реєстраційну службу не можна вважати ліквідованою, оскільки відповідно до ч.2 ст.33 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців" від 15 травня 2003 року №755-IV юридична особа є такою, що припинилася, з дати внесення до Єдиного державного реєстру запису про державну реєстрацію припинення юридичної особи.

Також не заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права про застосування строку позовної давності, виходячи з наступного.

Апелянт - відповідач ОСОБА_2 вважає, що перебіг строку позовної давності для подання позову про визнання права власності на спадкове майно розпочався для позивача з ІНФОРМАЦІЯ_1 (з дня відкриття спадщини) і закінчився відповідно 26 грудня 2013 року.

Це суб'єктивне судження апелянта ґрунтується на помилковому тлумаченні норм Цивільного кодексу України.

Статтями 1268, 1296 ЦК України визначено, що незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини, а відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

Тому відповідно до закону позивач є власником спадкового майна з дня смерті своєї матері.

Видача свідоцтва про право на спадщину Цивільним кодексом України не обмежена строками (ст.1296, ст.1297, ст.1298).

Звернувшись 09 квітня 2015 року до нотаріальної контори із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину та отримавши в той же день відмову нотаріуса у вчиненні нотаріальної дії, позивач 15 квітня 2015 року звернувся до суду з позовом.

Отже, позивачем не пропущений строк звернення до суду з позовом про визнання права на спадщину.

Підсумовуючи наведене, керуючись п.3 ч.1 ст.205, ч.1 ст.310, п.1

ч.1 ст.307, ст.ст.308, 313, 315, 317, 319, 323-325, 327 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Кремінського районного суду Луганської області від 10 червня 2015 року відхилити.

Рішення Кремінського районного суду Луганської області від 10 червня 2015 року змінити - скасувати в частині задоволення позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про витребування правовстановлюючих документів та в цій частині закрити провадження у справі у зв'язку з відмовою позивача від позову.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Кремінського районного суду Луганської області від 01 липня 2015 року задовольнити частково.

Ухвалу Кремінського районного суду Луганської області від 01 липня 2015 року скасувати.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення.

Ухвала апеляційного суду може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції - Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий суддя:

Судді: