Справа № 464/7249/15 Головуючий у 1 інстанції: Борачок М.В.
Провадження № 22-ц/783/7258/15 Доповідач в 2-й інстанції: ОСОБА_1 Л. Д.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 грудня 2015 року Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого: Зверхановської Л.Д.

суддів: Богонюка М.Я., Ванівського О.М.

секретаря: Жукровської Х.І.

з участю: представника позивача ОСОБА_2 ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_2 ОСОБА_3 на рішення Сихівського районного суду м. Львова від 09 жовтня 2015 року,

ВСТАНОВИЛА:

Рішенням Сихівського районного суду м. Львова від 09 жовтня 2015 року позов ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на малолітню дитину задоволено частково.

Ухвалено розірвати шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_4, зареєстрований 22 вересня 2007 року в міському відділі державної РАЦС Львівського МУЮ, актовий запис №3190. Після розірвання шлюбу відновити ОСОБА_2 дошлюбне прізвище «Кучабська».

Ухвалено стягувати з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання дитини ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, в розмірі 1500 (одна тисяча пятсот) грн. щомісячно, починаючи з 21.08.2015 року і до досягнення дитиною повноліття.

Ухвалено стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 1143,60 грн. судових витрат.

Рішення суду оскаржила представник ОСОБА_2 ОСОБА_3.

В апеляційній скарзі зазначає, що оскаржуване рішення ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, а висновки суду не відповідають обставинам справи. Позивач не погоджується з рішенням суду першої інстанції в частині визначеного судом розміру аліментів та витрат на правову допомогу. Вважає, що в даному випадку суд не застосував ст.182 СК України та ч.1 ст.88 ЦПК України. Вказує на те, що на відновлення хворої дитини сторін потрібні значні матеріальні затрати. Звертає увагу, що районний суд не взяв до уваги ту обставину, що позивач займається дизайном реклами, її заробіток залежить від кількості замовлень, а відповідач має стабільних дохід і як сам ствердив у судовому засіданні працює на одному місці протягом чотирьох років (однак офіційно не працевлаштований). Крім того, в судовому засіданні 05.10.2015 року відповідач пояснив, що в місяць його дохід складає 7000 10000 грн., а вже в судовому засіданні 09.10.2015 року відповідач пояснив, що його дохід складає 6000 грн., що і взяв суд до уваги при вирішенні спору. Вважає, що висновок районного суду в частині стягнення витрат на правову допомогу у розмірі 900 грн. не відповідає обставинам справи та вимогам ч.1 ст.88 ЦПК України, оскільки розмір витрат на правову допомогу в сумі 4725 грн. позивачем обгрунтовано відповідним розрахунком.

Просить рішення судупершої інстанції змінити, «стягнувши аліменти з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 на утримання дитини ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 3000 грн. щомісячно, починаючи з 21.08.2015 року і до досягнення дитиною повноліття та витрати на правову допомогу в розмірі 4725 грн.».

Відповідно до ч.5 ст.76 ЦПК України вручення судової повістки представникові особи, яка бере участь у справі, вважається врученням повістки і цій особі.

Колегія суддів вважає можливим розглядати справу у відсутності осіб, які беруть участь у справі, котрі належним чином відповідно до вимог ст.ст.74-76 ЦПК України повідомлені про час та місце розгляду справи, але не зявилися в судове засідання, оскільки представник відповідача ОСОБА_4 ОСОБА_6 отримав судову повістку 18.12.2015 року.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, виходячи із наступного.

Відповідно до ч.1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обгрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до положень ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданих відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмету спору на власний розсуд.

Згідно із ст.ст.3, 4 ЦПК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених прав, а суд, здійснюючи правосуддя, захищає порушені права цих осіб у спосіб, визначений законами України.

Перелік можливих способів захисту міститься в ст.16 ЦК України.

Статтею 214 ЦПК України передбачено, що суд, встановивши фактичні обставини справи, для вирішення спору повинен застосувати правову норму, яка регулює виниклі правовідносини.

Скориставшись своїм правом, ОСОБА_2 звернулась в суд з позовом про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на неповнолітню дитину.

З матеріалів справи вбачається та районним судом встановлено, що ОСОБА_2 та ОСОБА_4 перебували у зареєстрованому шлюбі з 22 вересня 2007 року.

Сторони є батьками ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, що стверджується свідоцтвом про її народження.

Згідно довідки з місця проживання №726 від 22.07.2015 року дитина проживає разом з позивачкою.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України №789-ХІІ від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно з ч.3 ст.181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини присуджуються у частці від доходу батька, або у твердій грошовій сумі.

Частина 1 ст. 184 СК України передбачає, що якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі.

Згідно з вимогами ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених ст.184 цього Кодексу.

Згідно роз'яснень, викладених у п.17 постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров'я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.

Колегія суддів вважає, що визначаючи розмір аліментів, які підлягають стягненню з відповідача, районний суд виконав вимоги наведених норм права, а твердження апелянта про те, що районний суд не застосував ст.182 СК України, є безпідставними, оскільки у матеріалах справи відсутні докази, які підтверджують розмір щомісячних доходів сторін, їх пояснення в судових засіданнях щодо даних обставин не можуть бути використані як належні та допустимі докази, оскільки сторони в якості свідків судом не допитувались, а відтак оскаржуване рішення у частині стягнення аліментів є законним та не підлягає зміні.

Крім того, позивач не позбавлена можливості у разі зміни матеріального становища свого чи відповідача звернутись до суду з позовом про збільшення розміру аліментів(ч.1 ст.192 СК України)

Також, враховуючи стан здоровя дитини, яка хворіє на полірадикулоневрид, ОСОБА_2 має право в порядку ст.185 СК України вимагати, щоб відповідач брав участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, а тому підстав для її задоволення у частині зміни розміру аліментів немає.

Судом правильно встановлені фактичні обставини справи, вірно застосовано матеріальний закон та дотримана процедура розгляду, передбачена ЦПК України, а тому колегія суддів не вбачає підстав для зміни рішення суду у частині стягнення аліментів.

Разом з тим, колегія суддів частково погоджується з доводами апелянта щодо правильності стягнення з відповідача витрат на правову допомогу, враховуючи наступне.

Відповідно до ч.ч.1,3 ст.79 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, повязаних з розглядом справи. До витрат, повязаних з розглядом справи, належать: витрати на правову допомогу, витрати сторін та їх представників, що повязані з явкою до суду; витрати, повязані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів та проведенням судових експертиз; витрати, повязані з проведенням огляду доказів за місцем їх знаходження та вчинення інших дій, необхідних для розгляду справи; витрати, повязані з публікацією в пресі оголошення про виклик відповідача.

Згідно із ст.84 ЦПК України витрати, повязані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця у галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. Граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом.

Відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Витрати на правову допомогу, які понесені позивачкою, становлять 4725 грн. грн., що підтверджується договором про надання правової допомоги від 19.06.2015 року, актом про надані послуги від 21.08.2015 року та квитанцією про сплату цієї суми адвокату ОСОБА_3

Оскільки позов ОСОБА_2 був задоволений частково, то у її користь слід стягнути витрати на правову допомогу у розмірі 2362,50 грн., змінивши у цій частині оскаржуване рішення.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307 ч.1 п.3, 309, 313, 314 ч.2, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Сихівського районного суду м.Львова від 09 жовтня 2015 року у частині стягнення судових витрат змінити, збільшивши розмір судових витрат, які підлягають стягненню з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 з 1143,60 грн. до 2606,10 грн.

У решті рішення Сихівського районного суду м.Львова від 09 жовтня 2015 року залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржене до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий:

Судді: