Справа № 1319/3199/12 Головуючий у 1 інстанції: Борейко С.В.
Провадження № 22-ц/783/1100/15 Доповідач в 2-й інстанції: Курій Н. М.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 лютого 2015 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого - судді Курій Н.М.,

суддів: Мельничук О.Я., Ніткевича А.В.,

за секретаря Куцика І.Б.,

з участю представника ПАТ "Райфайзен Банк Аваль" - Ковальчук Л.О.

представника ОСОБА_5 - ОСОБА_6,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства "Райффайзен Банк Аваль" на ухвалу Сихівського районного суду м. Львова від 26 листопада 2014 року у справі за заявою представника боржника ОСОБА_5 - ОСОБА_8 про відстрочку виконання рішення апеляційного суду Львівської області від 22.10.2013 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства "Райффайзен Банк Аваль" до ОСОБА_5, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, третя особа - Відділ громадянства, імміграції та реєстрації фізичних осіб Сихівського РВ ЛМУ ГУМВС України у Львівській області про виселення та зняття з реєстрації,

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою Сихівського районного суду м. Львова від 26 листопада 2014 року задоволено заяву представника боржника ОСОБА_5 - ОСОБА_8 про відстрочку виконання рішення Апеляційного суду Львівської області від 22.10.2013 року у справі №1319/3199/2012.

Суд відстрочив виконання рішення Апеляційного суду Львівської області від 22 жовтня 2013 року про виселення ОСОБА_5, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11 з житлового приміщення - квартири АДРЕСА_1 до втрати чинності Закону України "Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті" від 03 червня 2014 року №1304-VІІ.

Ухвалу суду оскаржило ПАТ "Райффайзен Банк Аваль".

В апеляційній скарзі апелянт зазначає, що ухвала суду є необґрунтованою та постановлена з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Апелянт звертає увагу суду на те, що рішення суду про виселення відповідачів з жилого приміщення ухвалене судом до набрання законної сили Законом України "Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті", а тому цей Закон не може застосовуватися до зазначених правовідносин.

Апелянт зазначає, що відстрочка виконання рішення суду порушує принцип обов'язковості виконання рішення суду та порушує права позивача на належний судовий захист, результатом якого має бути повне виконання рішення суду у встановлений законом строк.

Апелянт просить ухвалу суду першої інстанції скасувати та постановити нову, якою в задоволенні заяви представника боржника ОСОБА_5 - ОСОБА_8 про відстрочку виконання рішення суду апеляційної інстанції відмовити.

Заслухавши доповідь судді апеляційної інстанції, пояснення учасника судового розгляду, дослідивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити, виходячи з таких підстав.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 312 ЦПК України, розглянувши скаргу на ухвалу суду першої інстанції, апеляційний суд змінює або скасовує ухвалу суду першої інстанції і постановляє ухвалу з цього питання, якщо воно було вирішено судом першої інстанції з порушенням норм процесуального права або при правильному вирішенні було помилково сформульовано суть процесуальної дії чи підстави її застосування.

Так, рішенням колегії суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Львівської області від 22 жовтня 2013 року, залишеним без зміни ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 19 грудня 2013 року, позов ПАТ "Райффайзен Бакн Аваль" до ОСОБА_5, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, третя особа - відділ громадянства, імміграції та реєстрації фізичних осіб Сихівського РВ ЛМУ ГУМВС України у Львівській області, про виселення та зняття з реєстрації, задоволено частково.

Виселено ОСОБА_5, ОСОБА_9, ОСОБА_11, ОСОБА_10 з житлового приміщення - квартири АДРЕСА_1.

Матеріалами справи встановлено, що відповідно до заяви позивача від 13.03.2014 року, рішення Апеляційного суду Львівської області від 22.10.2013 року звернено до виконання й постановою державного виконавця Сихівського відділу державної виконавчої служби Львівського міського управління юстиції від 02.10.2014 року відкрито виконавче провадження та відповідачам запропоновано добровільно виконати рішення суду до 17.10.2014 року.

Задовольняючи заяву відповідачів про відстрочку виконання рішення про виселення їх з квартири АДРЕСА_1 до втрати чинності Закону України "Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті" від 03 червня 2014 року, суд виходив з того, що відповідно до п.1 ч.1 ст.1 зазначеного Закону України, протягом його дії не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме майно, яке вважається предметом застави згідно із статтею 4 Закону України "Про заставу" та/або предметом іпотеки згідно із статтею 5 Закону України "Про іпотеку", якщо таке майно виступає як забезпечення зобов'язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті та за умови, що таке житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника (майнового поручителя) або є об'єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, що перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно.

При цьому, суд ураховував положення Розділу У Закону України "Про іпотеку", відповідно до якого задоволення вимог іпотекодержателя за рахунок предмета іпотеки включає в себе, поміж іншого, такі складові: звернення стягнення на предмет іпотеки, виселення мешканців, реалізація предмета іпотеки. Відтак, правовідносини, пов'язані з виселенням, є похідними від передбаченої цим Законом процедури звернення стягнення на предмет іпотеки, а тому підлягають застосуванню на стадії примусового виконання судового рішення.

Проте, з висновком суду не можна погодитись, оскільки він не ґрунтується на матеріалах справи та вимогах закону.

Відповідно до ст.373 ЦПК України, за наявності обставин, що утруднюють виконання рішення (хвороба боржника або членів його сім`ї, відсутність присудженого майна в натурі, стихійне лихо, тощо), за заявою державного виконавця або за заявою сторони суд, який видав виконавчий документ, у десятиденний строк розглядає питання про відстрочку або розстрочку виконання, зміну чи встановлення способу і порядку виконання рішення в судовому засіданні з викликом сторін і у виняткових випадках може відстрочити або розстрочити виконання, змінити чи встановити спосіб і порядок виконання рішення.

Згідно ч.2 ст.109 ЖК України, звернення стягнення на передане в іпотеку жиле приміщення є підставою для виселення всіх громадян, що мешкають в ньому, за винятками, встановленими законом. Після прийняття кредитором рішення про звернення стягнення на передане в іпотеку жиле приміщення всі громадяни, що мешкають в ньому, зобов'язані на письмову вимогу кредитора або нового власника цього жилого приміщення добровільно звільнити його протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Якщо громадяни не звільняють жиле приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду.

Як встановлено матеріалами справи, виселення заявників здійснюється на виконання рішення Апеляційного суду Львівської області від 22.10.2013 року, яке набрало законної сили і звернено до примусового виконання задовго до прийняття Закону України від 03.06.2014 року "Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті", тому висновок суду про поширення положень цього Закону на дані правовідносини, а відтак, і наявність правових підстав для надання заявникам відстрочки у виконанні рішення суду про їх виселення до втрати чинності цього Закону є помилковим.

Відповідно до ст.58 Конституції України, закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи, відтак, висновок суду про те, що дія Закону України від 03.06.2014 року має зворотню дію в часі і мораторій також поширюється на вимогу про стягнення на предмет іпотеки згідно з рішенням суду від 22.10.2013 року не відповідає зазначеним положенням Конституції України, оскільки зазначені правовідносини виникли з виконання рішення суду про виселення, а не про стягнення в забезпечення виконання зобов'язання на предмет іпотеки.

З урахуванням встановленого, ухвалу суду, яка постановлена з порушенням норм матеріального і процесуального права, належить скасувати з прийняттям нової ухвали про відмову у задоволенні заяви про відстрочку у виконанні рішення Апеляційного суду Львівської області від 22 жовтня 2013 року про виселення відповідачів з квартири АДРЕСА_1.

Керуючись п.2 ч.2 ст. 307, п.2 ч.1 ст. 312, п.6 ч.1 ст. 314, ст. 315, ст. 319 ЦПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Райффайзен Банк Аваль" задовольнити.

Ухвалу Сихівського районного суду м. Львова від 26 листопада 2014 року скасувати та постановити нову ухвалу, якою у задоволенні заяви представника боржника ОСОБА_5 - ОСОБА_8 про відстрочку виконання рішення Апеляційного суду Львівської області від 22.10.2013 року у справі №1319/3199/2012 відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили ухвалою апеляційного суду.

Головуючий Курій Н.М.

Судді: Мельничук О.Я.

Ніткевич А.В.