У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 березня 2015 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Горелкіної Н.А.,
суддів: Іваненко Ю.Г., Писаної Т.О.,
Маляренка А.В., Ситнік О.М.,
розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_7 про усунення перешкод щодо участі у вихованні та вільному спілкуванні з дитиною, за касаційною скаргою ОСОБА_7 на рішення апеляційного суду Чернівецької області від 26 грудня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У липні 2014 року ОСОБА_6 звернувся до суду з позовом, у якому зазначав, що з 02 жовтня 2004 року по 26 квітня 2010 року він та ОСОБА_7 перебували у шлюбі, у якому ІНФОРМАЦІЯ_1 народився син ОСОБА_8, який після розлучення залишився проживати з відповідачкою. Зазначав, що фактично із самого моменту розлучення ОСОБА_7 перешкоджала йому у вихованні та спілкуванні з сином, створювала штучні перешкоди, чим порушила його права як батька. Будь-які спроби налагодити стосунки з сином закінчуються конфліктами з відповідачкою.

Просив зобов'язати ОСОБА_7 не чинити йому перешкод у вихованні та вільному спілкуванні з сином ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1, та визначити наступні способи його участі у вихованні сина:

- побачення три рази на тиждень у будь-які дні з понеділка по неділю з 15 до 18 год. за місцем навчання, проживання чи перебування сина;

- спільний відпочинок, першу половину літніх канікул дитина проводить з батьком;

- необмежене спілкування з сином особисто, телефонним, поштовим, електронним та іншими засобами зв'язку, що не передбачають безпосереднього фізичного спілкування між батьком і сином;

- у день побачення з сином особисто забирати його з дому чи школи;

- за два дні до дня зустрічі із сином надати ОСОБА_6 точну інформацію щодо фактичного місця навчання, проживання чи перебування дитини, а у разі таких змін повідомити про це позивача особисто на наступний день настання таких змін.

Рішенням Першотравневого районного суду м. Чернівці від 08 жовтня 2014 року у задоволенні позову відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Чернівецької області від 26 грудня

2014 року рішення Першотравневого районного суду м. Чернівці

від 08 жовтня 2014 року скасовано, позов задоволено частково. Визначено ОСОБА_6 участь у вихованні сина ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_1, шляхом встановлення побачень з дитиною щочетверга та щосуботи з 14 до 18 год. за місцем навчання дитини, за місцем проживання позивача за відсутності матері з правом відвідування культурно-масових, спортивних, розважальних та оздоровчих закладів з поверненням дитини після побачень до місця проживання матері ОСОБА_7

У касаційній скарзі ОСОБА_7, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду апеляційної інстанції та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга не може бути задоволена з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

За вимогами ст. ст. 213, 214, 316 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

При ухваленні рішення суд зобов'язаний з'ясувати питання, зокрема, щодо: наявності обставин (фактів), якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та навести докази на їх підтвердження; наявності інших фактичних даних, які мають значення для вирішення справи; правовідносин, зумовлених встановленими фактами. У рішенні суду обов'язково повинні бути зазначені встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини.

Судами встановлено, що з 02 жовтня 2004 року по 26 квітня 2010 року ОСОБА_6 та ОСОБА_7 перебували у шлюбі, у якому ІНФОРМАЦІЯ_1 народився син ОСОБА_8 (а. с. 8).

Після розлучення ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1, залишився проживати з матір'ю.

Рішенням Виконавчого комітету Чернівецької міської ради від 23 листопада 2010 року № 761/21 визначено участь у вихованні дитини і встановлено терміни спілкування ОСОБА_6 з малолітнім сином ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1: щосуботи з 10 год. 30 хв. до 12 год. у присутності матері (а. с. 7).

Рішенням Шевченківського районного суду м. Чернівці від 28 квітня 2014 року змінено прізвище дитини з «ОСОБА_8» на «ОСОБА_8».

Відповідно до ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини.

Згідно з ч. ч. 2, 3 ст. 157 СК України той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.

Відповідно до ч. 1 ст. 159 СК України, якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод.

Згідно з ч. 3 ст. 11, ст. 15 Закону України «Про охорону дитинства» предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів.

Відповідно до ст. ст. 9, 12 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ, держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.

Держави-учасниці забезпечують дитині, здатній сформулювати власні погляди, право вільно висловлювати ці погляди з усіх питань, що торкаються дитини, причому поглядам дитини приділяється належна увага згідно з її віком і зрілістю. 3 цією метою дитині, зокрема, надається можливість бути заслуханою в ході будь-якого судового чи адміністративного розгляду, що торкається дитини, безпосередньо або через представника чи відповідний орган у порядку, передбаченому процесуальними нормами національного законодавства.

Згідно з положеннями ст. 171 СК України думка дитини має бути врахована при вирішенні питань, що стосуються її життя.

Право дитини бути вислуханою при вирішенні спору щодо неї не має обмежень. Але оцінка дитиною поведінки своїх батьків, життєвих обставин може бути необ'єктивною. А тому суд має право постановити рішення всупереч думці дитини, якщо цього вимагають її інтереси (ч. 3 ст. 171 СК України).

Рішенням Шевченківського районного суду м. Чернівці від 28 квітня 2014 року встановлено, що згідно з інформацією про результати психодіагностичного обстеження від 10 січня 2013 року син не вважає відповідача своїм батьком, а вважає батьком чоловіка, з яким позивачка проживає у цивільному шлюбі. Дитина не бажає носити прізвище свого біологічного батька та не бажає бачитись з ним. При цьому психолог не встановив, що позивачка налаштовує дитину проти батька, психоемоційний стан дитини став кращим після розлучення її з відповідачем та завдяки проживанню однією сім'єю з іншим чоловіком (а. с. 32−33).

У суді першої інстанції була заслухана думка неповнолітнього ОСОБА_9, і останній зазначив, що з батьком у нього погані відносини ще з садочка через те, що він його та маму бив, на батька він ображений і не хоче частіше з ним бачитися (а. с. 49−50). Згідно з довідкою від 04 серпня 2014 року на запитання про біологічного батька ОСОБА_9 відповідав неохоче, хлопець відчуває злість і образу через те, що той «шкоди робив мамі». Бачитись і спілкуватись по телефону з батьком не хоче, своїм татом вважає ОСОБА_10 і радіє, що має «мамине» прізвище (а. с. 39).

Згідно з довідкою Чернівецької гімназії № 5 позивач останні три роки приходить до школи, спілкується з класним керівником, цікавиться навчанням сина, його емоційним станом та поведінкою, дитина з батьком не спілкується (а. с. 101).

Разом з тим висновком органу опіки та піклування Виконавчого комітету Чернівецької міської ради від 24 грудня 2014 року № 01/02-24/1615 встановлено, що конфліктна ситуація між батьками неповнолітнього ОСОБА_9 зумовлює у нього переживання, напруженість, хлопчик не виявляє бажання спілкуватися з батьком через налаштованість матері на взаємодію з колишнім чоловіком.

ОСОБА_6 на обліку в обласному наркологічному диспансері та Чернівецькій обласній психіатричній лікарні не перебуває, до кримінальної відповідальності не притягувався, за місцем роботи характеризується позитивно, бажає брати участь у вихованні дитини (а. с. 109−111).

З грудня 2010 року по лютий 2011 року позивач неодноразово звертався зі скаргами на адресу начальника Служби у справах дітей Чернівецької міськради з приводу не виконання відповідачкою рішення Виконавчого комітету Чернівецької міської ради від 23 листопада 2010 року №761/21, а саме ОСОБА_7 змінила місце проживання, на телефонні дзвінки не відповідає (а. с. 97−100).

Суд апеляційної інстанції дійшов правильного висновку, що відповідачка порушує право позивача спілкуватися з сином та брати участь у його вихованні, що суперечить найкращим інтересам дитини, та обґрунтовано задовольнив позов частково.

Згідно зі ст. 337 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом апеляційної інстанції при розгляді справи дотримано вимоги закону, у зв'язку з чим колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу відхилити, а рішення апеляційного суду залишити без змін.

Керуючись статтями 333, 336, 337, 343, 344, 345, 347 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_7 відхилити.

Рішення апеляційного суду Чернівецької області від 26 грудня 2014 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий: Н.А. Горелкіна
Судді: Ю.Г. Іваненко
А.В. Маляренко
Т.О. Писана
О.М. Ситнік