Апеляційний суд Кіровоградської області
№ провадження 22-ц/781/1951/15 Головуючий у суді І-ї інстанції Український В. В.
Доповідач Єгорова С. М.
УХВАЛА

Іменем України

01.10.2015 року Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Кіровоградської області у складі: головуючого судді: Єгорової С.М.

суддів: Дуковського О.Л., Карпенко О.Л.

із секретарем: Гончар В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кіровограді цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ТОВ «Група компаній «Вектор» про стягнення грошової компенсації за невикористані відпустки, стягнення заробітної плати за роботу в нічний час та надурочну роботу, стягнення компенсації за втрату частини зарплати у зв'язку з порушенням термінів її виплати, стягнення середньої зарплати за затримку видачі трудової книжки та за затримку проведення повного розрахунку на момент звільнення, відшкодування моральної шкоди за порушення трудового законодавства, за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Знам'янського міськрайонного суду Кіровоградської області від 03.06.2015 року, -

ВСТАНОВИЛА:

У жовтні 2014 року ОСОБА_2 звернувся до суду із вказаним позовом, в якому просив стягнути з ТОВ «Група компаній «Вектор» на його користь 1721,17 грн. - грошової компенсації за невикористані відпустки за 2013-2014 роки, невиплачену заробітну плату за період з 01.09.2012 р. по 02.06.2014 р.: 2620 грн. - за роботу в нічний час та 24242 грн. - за надурочну роботу, недоплачену заробітну плату за період з 01.09.2012 р. по 02.06.2014 р. в сумі 21116,40 грн., 6758 грн. - компенсації за втрату частини заробітку у зв'язку з порушенням термінів її виплати, середню заробітну плату за півтора місяці затримки розрахунку при звільненні в сумі 1860 грн., середню зарплату за затримку видачі трудової книжки - 1860 грн. та 25000 грн. у відшкодування моральної шкоди за порушення трудового законодавства.

В обгрунтування посилався на те, що з 01.09.2012 р. по 02.06.2014 р. працював у відповідача охоронцем. За час роботи і при звільненні відповідачем порушувались його права, передбачені КЗпП України, щодо отримання компенсації за невикористані відпустки, оплати праці у нічний та надурочний час, виплати компенсації за несвоєчасну виплату зарплати, у день звільнення не було видано трудову книжку і не проведено повного розрахунку, чим заподіяно моральну шкоду.

Рішенням Знам'янського міськрайонного суду Кіровоградської області від 03.06.2015 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ТОВ «Група компаній «Вектор» на користь ОСОБА_2 компенсацію за невикористані відпустки за 2013-2014 роки в сумі 1721,17 грн., компенсацію втрати заробітку у зв'язку з порушенням строків її виплати в сумі 2790 грн., заподіяну моральну шкоду в сумі 2000 грн., а всього - 6517 грн. 17 коп. В задоволенні інших позовних вимог відмовлено. Вирішено питання про судові витрати.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 ставиться питання про скасування вказаного судового рішення в частині відмови у задоволенні вимог щодо сплати за надурочну роботу та роботу у нічний час та ухвалення нового рішення про задоволення вказаних позовних вимог і стягнення з відповідача на його користь зарплати в сумі 26862 грн. за виконану надурочну роботу та роботу у нічний час. Зазначається, що судом недостатньо з"ясовано обставини, на які він посилався в обгрунтування своїх вимог, не дано належної оцінки наявним у матеріалах справи і дослідженим судом доказам, не перевірено його доводи, при ухваленні рішення порушено норми матеріального і процесуального права.

Відповідач, який належним чином повідомлений про час і місце розгляду справи (а.с. 212-215), в судове засідання до апеляційного суду не з"явився.

Колегія суддів, заслухавши доповідача, пояснення позивача, який підтримав доводи апеляційної скарги, вивчивши матеріали справи, перевіривши в межах, передбачених ст. 303 ЦПК України, законність і обгрунтованість рішення суду першої інстанції, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Частково задовольняючи позов, суд встановив і правильно виходив з того, що ОСОБА_2 з 01.09.2012 р. по 02.06.2014 р. працював охоронцем в ТОВ «Група компаній «Вектор». 02.06.2014 р. позивача звільнено з роботи за угодою сторін, про що зроблений відповідний запис в трудовій книжці (а.с. 18). ТОВ «Група компаній «Вектор» було нараховано ОСОБА_2 заробітну плату за вказаний період, проте в день звільнення не проведено повного розрахунку.

Відповідно до ст. ст. 47, 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник у день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. У разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен у зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.

Закон прямо покладає на підприємство обов'язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що належать йому; у разі невиконання такого обов'язку з вини власника або уповноваженого ним органу наступає передбачена ст. 117 КЗпП України відповідальність.

В п. 25 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.12.1999 р. № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» роз'яснено, що не проведення розрахунку з працівником у день звільнення є підставою для застосування відповідальності, передбаченої ст. 117 КЗпП України. У цьому разі перебіг тримісячного строку звернення до суду починається з наступного дня після проведення зазначених виплат незалежно від тривалості затримки розрахунку.

Аналогічна позиція в частині перебігу строку звернення до суду викладена в рішенні Конституційного суду України від 22.02.2012 року № 4-рп/2012, у якому зазначено, що невиплата звільненому працівникові всіх сум, що належать йому від власника або уповноваженого ним органу, є триваючим правопорушенням, а отже, працівник може визначити остаточний обсяг своїх вимог лише на момент припинення такого правопорушення, яким є день фактичного розрахунку.

Як підтверджується наявними у справі доказами розрахунок з відповідачем після його звільнення проведений лише 23.07.2014 р., тому відповідно до вимог ст. 117 КЗпП України суд стягнув на його користь 2790 грн. середннього заробітку за 45 робочих днів, виходячи з того, що одноденний заробіток складав 62 грн. (а.с.27) .

Крім того, відповідно до ст.83 КЗпП України та ст. 24 Закону України «Про відпустки» суд вважав за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача, з урахуванням наданого розрахунку, грошову компенсацію за невикористану відпустку за 24 дні за період з 01.09.2012 р. по 01.09.2013 р. в сумі 946,44 грн., за період з 01.09.2013 р. по 02.06.2014 року в сумі 774,73 грн., яка не була виплачена при звільненні за всі не використані ним дні щорічної відпустки.

Суд також частково задовольнив вимоги щодо стягнення моральної шкоди.

Згідно ст. 237-1 КЗпП України вiдшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працiвнику провадиться у разi, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язкiв i вимагають вiд нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Встановивши, що права позивача на своєчасне отримання заробітної плати порушені, що призвело до моральних страждань позивача, втрати нормальних життєвих зв'язків, необхідності докладання додаткових зусиль для організації свого життя. З урахуванням цих обставин та виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, суд визначив розмір відшкодування моральної шкоди в сумі 2000,00 грн.

Щодо стягнення не нарахованої заробітної плати за роботу в нічний час та наднормову роботу за період з 10.09.2012 року по 02.06.2014 року, суд дійшов висновку щодо безпідставності цих вимог.

Стаття 1 Закону України "Про оплату праці" визначає, що заробітною платою є винагорода у грошовому виразі, яку за трудовим договором власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану роботу.

ОСОБА_2 при прийнятті на роботу до ТОВ «Група компаній «Вектор» на посаду охоронця був ознайомлений з умовами праці і оплати праці, яка включала в себе й оплату в нічний час, з якими позивач погодився влаштувавшись на відповідну посаду охоронцем.

Згідно ч.2 ст. 97 КЗпП України форми і система оплати праці, норми праці, тощо встановлюються підприємствами, установами, організаціями самостійно у колективному договорі з дотриманням норм і гарантій, передбачених законодавством. Режим роботи працівників, в залежності від характеру роботи визначається правилами внутрішнього трудового розпорядку, а також окремими наказами ( розпорядженнями) керівництва. Відповідно до ст. 54 КЗпП України, нічним робочим часом вважається час з 10 год. вечора до 6 год. ранку. При роботі в нічний час встановлена тривалість роботи (зміни) скорочується на одну годину. Коли працівника спеціально прийнято для виконання роботи в нічний час, тривалість нічної роботи не скорочується.

В ході розгляду справи було встановлено, що позивача було прийнято на роботу і визначено графік роботи та оплату праці при працевлаштуванні, робота в нічний час становила його робочий графік про що ним особисто зазначено в позовній заяві та поясненнях. На таких умовах він працював з вересня 2012 року до червня 2014 року. Також, позивач працював на підприємстві за графіком «доба-троє» та виходив за межі 40 годин на тиждень, але він не перевищував тривалість робочого часу встановленого за обліковий період, а саме за місяці, що підтверджується належно завіреними копіями табелів робочого часу охоронників (а.с. 158-179), та відповідає вимогам ст.ст. 50, 58, 59, 61, 62 КЗпП України.

Належних та допустимих доказів на підтвердження невідповідності оплати праці та виконаної роботи матеріали справи не містять.

Не знайшли свого підтвердження вимоги позивача про стягнення недоплаченої заробітної плати за весь період роботи охоронцем в розмірі 21116,40 грн., так як на підприємстві встановлена помісячна фіксована ставка заробітної плати, та відповідач отримував її кожного місяця, про що ставив свій підпис у відомостях про отримання заробітної плати (а.с. 54-62; 76-157).

Встановлено й це вбачається з матеріалів справи, що оскаржуване судове рішення ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи скарги цих висновків не спростовують.

Так, відмовляючи у задоволенні частини позовних вимог, суд першої інстанції на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами (стаття 212 ЦПК України), з урахуванням фактичних обставин справи і вимог статей 10, 60 ЦПК України обґрунтовано виходив з того, що позивач працював і отримував заробітну плату на узгоджених з підприємством умовах, нарахування заробітної плати йому проводилось відповідно до даних табелів обліку робочого часу, чинність яких не спростована.

Згідно статті 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Зі змісту рішення суду першої інстанції і матеріалів справи, досліджених судом апеляційної інстанції доказів, убачається, що апеляційна скарга є необґрунтованою і наведені у ній доводи не дають підстав для висновків щодо незаконності судового рішення в оскаржуваній позивачем частині.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Знам'янського міськрайонного суду Кіровоградської області від 03.06.2015 року в оскаржуваній частині залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з наступного дня.

Головуючий суддя

Судді: