АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД М. КИЄВА
Справа № 22-2359 Головуючий у 1-й інстанції - Вовк С.В.
Доповідач - Пікуль А.А.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 лютого 2015 року. Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого Пікуль А.А.

суддів Невідомої Т.О.

ПобірченкоТ.І.

при секретарі Бугаю О.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_4 на рішення Печерського районного суду м. Києва від 10 грудня 2014 року у справі за позовом ОСОБА_4 до Міністерства внутрішніх справ України, Служби безпеки України, треті особи: Державна казначейська служба України, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, про захист честі, гідності, ділової репутації та відшкодування моральної шкоди,-

в с т а н о в и л а:

Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 10 грудня 2014 року за недоведеністю відмовлено в задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 до Міністерства внутрішніх справ України, Служби безпеки України, треті особи: Державна казначейська служба України, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, про захист честі, гідності, ділової репутації та відшкодування моральної шкоди.

Не погодившись з рішенням суду, ОСОБА_4 через свого представника ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на те, що районним судом не було досліджено докази в повному обсязі, і це призвело до постановлення незаконного та необґрунтованого рішення, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі (а.с.68-71).

В суд апеляційної інстанції треті особі - ОСОБА_7, ОСОБА_6 та представник Державної казначейської служби України не з'явились, про місце та час апеляційного розгляду повідомлені належним чином, про що свідчать завірені штемпелем поштового відділення та підписом начальника відділення зв'язку зворотні повідомлення про вручення судових повісток: 14 січня 2015 року - уповноваженій на те ОСОБА_6 особі, 14 січня 2015 року - уповноваженій на те ОСОБА_7 особі, 14 січня 2015 року - уповноваженій особі ДКС України (а.с.109, 110, 112).

Суд ухвалив розглядати справу у відсутність осіб, що не з'явились, оскільки відповідно до положень ч.2 ст. 305 ЦПК неявка сторони, належним чином повідомленої про час і місце розгляду справи, не перешкоджає апеляційному розглядові справи.

Заслухавши доповідь судді Пікуль А.А., пояснення учасників судового розгляду: представників позивача - ОСОБА_9 та ОСОБА_3, які підтримали подану апеляційну скаргу та просили суд її задовольнити, представника відповідача МВС України - Грінцова М.М., який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, представника відповідача Служби безпеки України та ОСОБА_8 - ОСОБА_11, яка заперечувала проти задоволення апеляційної скарги, з'ясувавши обставини справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія приходить до висновку про те, що апеляційну скаргу слід відхилити з таких підстав.

В ході судового розгляду районним судом встановлено, що на офіційному сайті МВС України відсутня інформація з певним змістом, на яку посилається позивач.

Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції виходив з того, що заявлені вимоги позивача про спростування спірної інформації, яка опублікована на офіційному сайті МВС України, а саме в частині: "Також встановлено, що батько ОСОБА_12, колишній ректор міліцейського ВУЗу, генерал міліції намагався організувати втечу свого сина із країни. До цього навіть залучали гримера, аби змінити його зовнішність. Окрім цього, у будинку профспілок був знайдений його пістолет, який він отримав, будучи ще працівником міліції. Так вони намагалися вдати, що він також загинув під час пожежі", не підтверджені жодними належними доказами. Не підтверджено доказами й те, що така інформація колись розміщувалась на сайті МВС України. Позивачем не доведено факту поширення відеозапису, на якому відображено промову радника міністра внутрішніх справ України ОСОБА_6 у справі, та який за твердженням позивача був розміщений на сайті МВС, а також не надано доказів на підтвердження поширення керівниками МВС України та СБ України на прес-конференції 19 травня 2014 року інформації щодо причетності ОСОБА_4 до подій 2 травня 2014 року в Одесі, а саме того, що позивач укривав свого сина ОСОБА_12 від слідства, допомагав останньому виїхати за кордон з використанням гримеру для зміни його зовнішності.

У зв'язку з відмовою у задоволенні позовних вимог про спростування неправдивих відомостей, суд першої інстанції відмовив в задоволенні позовної вимоги про відшкодування моральної шкоди.

Виходячи з наявних у матеріалах справи та досліджених судом першої інстанції письмових доказів суд апеляційної інстанції приходить до висновку про те, що обставини, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими при вирішенні справи доведені.

Висновки суду щодо відсутності підстав для задоволення позовних вимог відповідають обставинам справи та положенням матеріального закону.

Норми матеріального права відповідно до спірних правовідносин застосовані правильно.

Доводи апеляційної скарги про те, що районним судом не було досліджено докази в повному обсязі, що призвело до неправильного вирішення справи, не можуть бути прийняті судом апеляційної інстанції в якості підстав для скасування оскаржуваного рішення враховуючи наступне.

Відповідно до положень ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

За правилом ч.1 ст. 131 ЦПК України сторони зобов'язані подати свої докази суду до або під час попереднього судового засідання у справі, а якщо попереднє судове засідання у справі не проводиться, - до початку розгляду справи по суті. Докази, подані з порушенням вимог, встановлених ч.1 ст. 131 ЦПК, не приймаються, якщо сторона не доведе, що докази подано несвоєчасно з поважних причин.

З матеріалів цивільної справи убачається, що до позовної заяви були додані наступні документи: квитанція про сплату судового збору; свідоцтво про народження ОСОБА_12; копія паспорта позивача; довіреність представника та копії позовної заяви з додатками (а.с.11-15).

Таким чином, доказів на підтвердження факту поширення інформації способом, описаним у позовній заяві, до позовної заяви додано не було.

Відповідачі подали свої заперечення проти позову, у яких зазначили, що позивачем не надано суду доказів на підтвердження факту поширення відповідачами зазначеної у позовній заяві інформації (а.с.24-26; 42-43). На підтвердження цих заперечень відповідачі подали суду письмові докази, що містять наступну інформацію.

УЗМІГ не оприлюднювало на веб-сайті СБУ інформацію про причетність ОСОБА_12 до подій у м. Одеса 2 травня ц.р. (а.с.40).

На офіційному сайті МВС України відсутня інформація з певним змістом, на яку посилається позивач (а.с.41).

Відповідно до положень цивільного процесуального законодавства, якщо при дослідженні письмових доказів особою, яка бере участь у справі, буде подана заява про те, що доданий до справи або поданий іншою особою для ознайомлення документ викликає сумнів з приводу його достовірності або є фальшивим, особа, яка подала цей документ, може відповідно до частини другої статті 185 ЦПК просити суд виключити його з числа доказів і розглядати справу на підставі інших доказів. При відсутності з її боку таких процесуальних дій, особа, яка подала заяву, має згідно із загальними правилами доказування (стаття 60 ЦПК) подати відповідні докази, що спростовують значення відомостей оспорюваного документа і могли бути підставою неприйняття його до уваги під час оцінки доказів.

З журналу судового засідання у справі від 10 грудня 2014 року (а.с.44-52) убачається, що після приєднання до матеріалів справи у якості письмових доказів наданих відповідачами документів (процес. дії №28,79) суд, сприяючи здійсненню позивачем своїх процесуальних прав, оголосив перерву у судовому засіданні і надав представнику позивача час для ознайомлення із поданими у судовому засіданні документами (процес. дії №138-140). Після такого ознайомлення суд роз'яснив сторонам зміст ст. ст. 10, 60 ЦПК України (процес. дія №149). Заяв та клопотань від учасників процесу, зокрема від представника позивача, про оголошення перерви для надання доказів суду не надійшло (процес. дії №.154-158).

Таким чином в даному конкретному випадку районним судом були дотримані вимоги ч.4 ст. 10 ЦПК України, а позивач, діючи на свій розсуд через представників, по-перше, не надав районному суду доказів на підтвердження факту поширення відповідачами зазначеної у позовній заяві інформації; по-друге, не надав районному суду доказів на спростування наданих відповідачами письмових доказів про те, що факту поширення зазначеної у позовній заяві інформації відповідачами не було.

За правилом ч.2 ст. 303 ЦПК України апеляційний суд досліджує докази, які судом першої інстанції були досліджені з порушенням встановленого порядку або в дослідженні яких було неправомірно відмовлено, а також нові докази, неподання яких до суду першої інстанції було зумовлено поважними причинами.

Жодних поважних причин неподання до суду першої інстанції роздруківок з різних сайтів (не офіційного інтернет сайту МВС України) та компакт-диску із записом (походження та дата запису невідома, файли створені 22 грудня 2014 року) (а.с.72-90), які в порушення вимог ст. 131 ЦПК були приєднані стороною позивача лише до апеляційної скарги, представники позивача апеляційному суду не навели.

За таких обставин суд апеляційної інстанції прийшов до висновку про відсутність правових підстав для прийняття та дослідження цих доказів під час апеляційного розгляду.

Враховуючи викладене, апеляційний суд приходить до висновку про те, що судом першої інстанції дана належна оцінка доводам сторін у сукупності з наданими сторонами доказами, висновки суду відповідають обставинам справи, доводи, викладені у апеляційній скарзі, не спростовують їх, тому підставдля скасування оскаржуваного рішення немає.

Керуючись ст.303, 307-308, 313-315 ЦПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Печерського районного суду м. Києва від 10 грудня 2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий: А.А. Пікуль

Судді: Т.О. Невідома

Т.І. Побірченко