27.08.2015 ЄУН 337/5833/14-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 серпня 2015 року Хортицький районний суд м. Запоріжжя

у складі: головуючого судді Салтан Л.Г.

при секретарі Гальцевій К.В.

за участю представника позивача - ОСОБА_1

відповідачки ОСОБА_2

представника відповідача ОСОБА_3

розглянувши в судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про стягнення боргу

В С Т А Н О В И В :

10 серпня 2014 року позивач ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом, в якому просив стягнути з відповідачки на його користь 150000 грн, що є частиною суми боргу, яка утворилися внаслідок неналежного виконання відповідачкою зобовязань за договором позики у розмірі 4000000грн. відповідно до розписки від 01.12.2012 року.

У судове засідання позивач ОСОБА_4 не зявився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, з заявами про відкладення розгляду справи не звертався, причини неявки суду не повідомив. У судовому засіданні 06.11.2014 року позивач суду пояснив, що між ним та відповідачкою склалися ділові відносини, він орендував у відповідачки частину земельної ділянки та фермерське господарство «Люся». ОСОБА_2 декілька разів зверталася до нього з метою надання їй фінансової допомоги, тому він був змушений отримувати для неї кредити. Так приблизно наприкінці жовтня- в листопаді 2010 року він передав їй 80 тисяч гривень, ніякого договору на той час укладено не було, термін повернення боргу не обговорювався, з весни 2014 року ОСОБА_2 ще 4 рази зверталася до нього за коштами, які він їй надавав, при цьому самостійно робив відмітки у своєму блокноті, ніяких розписок оформлено не було, термін повернення грошей не визначався . Наприкінці листопада 2012 року ОСОБА_2 збиралася виїхати за кордон на тривалий термін, тому їй потрібні були гроші. ОСОБА_5 домовилися зустрітися у нотаріуса, де відповідачка оформила довіреності на його імя, щоб він представляв її інтереси за час її відсутності. 1 грудня 2012 року ОСОБА_2 оформила довіреності, як вийшли від нотаріуса він передав їй 200000 грн. у банківських упаковках по 200 грн., та домовилися, що ввечері він відвезе її до вокзалу. До цього часу він підрахував, що борг ОСОБА_2 приблизно буде складати 50 тисяч доларів США, тому він самостійно надрукував тест розписки, яку запропонував відповідачці підписати у автомобілі, остання ознайомилася з текстом розписки та погодилася її підписати. Незабаром, ОСОБА_2 повернулася на Україну і між ними склалися неприязненні відносини, тому він був змушений звернутися з позовом до суду. На теперішній час він просить стягнути лише частину боргу у розмірі 150000 грн., що еквівалентно 20 тисячам доларів по курсу 7,99, який мав місце на час написання розписки. Просить позов задовольнити.

Представник позивача ОСОБА_1 заявлені позовні вимоги підтримав, вважає їх законними та обґрунтованими, суду пояснив, що між сторонами склалися відносини щодо ведення господарства, де позивач виконував деякі функції. Сума витрат склала суму зазначену у розписці, яка була оформлена в подальшому у день виїзду відповідачки за кордон. Просить позов задовольнити, так як давнина оформлення розписки відповідачкою не спростована.

Відповідачка ОСОБА_2 суду пояснила, що вона є досить забезпечена людина, якій належать декілька квартир, фермерське господарство, земельна ділянка, жилий будинок та декілька машин. З ОСОБА_4 знайомі з 2010 року, він цікавився її господарством, брав його в оренду, мав намір в подальшому викупити його. ОСОБА_5 надала йому 96 голів свиней, зерно для їх викорму, він почав сплачувати їй гроші, отримані з прибутку з ведення господарства. Ніяких грошей на життя їй було не потрібно, світське життя її не цікавило, на той час у неї були погані відносини з донькою, тому вона вирішила поїхати до Ізраїлю та влаштуватися у монастир. 1 грудня 2012 року вона уклала з позивачем договір оренди, та видала на його імя довіреності, щоб він вів її справи у її відсутність. У цей день вона відчужила належній їй дві машини за 18 тисяч доларів США, тому необхідності брати кошти в борг у позивача у неї не було, оскільки вона їхала у паломництво, де гроші їй взагалі потрібні не були. Дійсно ОСОБА_4 відвозив її на вокзал, але вона ніяких грошей у нього вона не брала та розписок не підписувала. Так як на той час тривав судовий розгляд справ в інтересах фермерського господарства, де її інтереси представляв позивач, вона передала йому на всякий випадок чистий аркуш паперу, внизу якого поставила свій підпис. Незабаром вона повернулася на Україну, у лютому 2013 року зясувалося, що у позивача відсутні кошти для придбання фермерського господарства, крім того, він несвоєчасно сплачував витрати за спожиту електроенергію, у звязку з чим утворився борг в розмірі понад 14 тис.грн., який він відмовився сплачувати, тому між ними виник конфлікт. У березні 2013 року вона подарувала церкві свій будинок, який бажав придбати ОСОБА_4 Коли останній про це дізнався, він став висувати її вимоги щодо сплати витрат за представництво її інтересів у судах у розмірі 25 тис. доларів США, хоча усі його витрати були враховані при визначені розміру орендної плати. Після цього її несподівано викликали до суду по даній справі, де вона побачила розписку від її імені від 1 грудня 2012 року, яку вважає підробленою, оформленому на аркуші з її підписом, який вона давала позивачеві перед виїздом за кордон. Вважає, що позивач спеціально друкував текст, розтягуючи його та залишаючи багато пустого міста, оскілки підпис від її імені стоїть внизу. Просить у задоволені позову відмовити, оскільки ніяких грошей у позивача у борг не брала, навпаки останній скоїв відносно неї шахрайство та бажає заволодіти її майном.

Представник відповідачки ОСОБА_3 вважає заявлені позовні вимоги з боку позивача необґрунтованими та недоказаними у судовому засіданні належними доказами, позиція позивача у судовому засіданні відрізняється від позиції його представника, викладеній у судових дебатів, що свідчить навіть про їхню неможливість пояснити звідки саме уторилася ця сума боргу. Позивачем не надано доказів на підтвердження його майнового стану, отримання ним кредитів, на які він посилався у своїх поясненнях , не наданий ним блокнот, у якому він ввів свої записи, сам позивач пояснив, що сума, зазначена в борговій розписці є приблизною, пояснити конкретно яку суму брала у нього в борг ОСОБА_2, дати отримання та термін повернення грошей він не зміг. Напроти того, ОСОБА_2 є досить заміжньою людиною, документально підтвердила свій матеріальний стан та ніколи не потребувала грошей з боку позивача. У день , зазначений на розписці, яку надав позивач, вона продала дві машини, отримала значну суму іноземною готівкою та взагалі не потребувала значної суми у гривнях, яку нібито позивач передав їй на вокзалі. На підтвердження своїх вимог позивачем надана лише розписка, яка є фіктивною. ОСОБА_5 надрукована на електронному носії, текст розписки розтягнутий упродовж усього аркушу, маються чисті відступи, відсутня фраза, виконана власноруч, що розписка прочитана та підписана без примусу. 1.12.2012 року сторони були присутні у нотаріуса, де мали можливість оформити укладений правочин. Відповідачка мала намір спростувати час виконання розписки висновком експертизи, але вона не була проведена у звязку з відсутністю необхідних методик, крім того, відповідачка була змушена за захистом своїх прав звернутися до правохороних органів, які, нажаль, лише відписалися, що між сторонами існує цивільно-правовий спір. Просить у задоволенні позову відмовити.

Розглянувши матеріали справи, вислухавши пояснення сторін, їхніх представників, свідків ОСОБА_6Ю, ОСОБА_7, суд вважає, що позовні вимоги задоволенню не підлягають по наступним підставам.

Відповідно до ст. 10 ЦК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ч.2 ст. 59 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 ЦПК України. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст. 61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

У судовому засіданні на підтвердження заявлених позовних вимог позивачем та його представником надана розписка від 1.12.2012 року, підписана від імені ОСОБА_2, відповідно до якої ОСОБА_2 узяла у позику у ОСОБА_4 суму грошових коштів у розмірі 400000 гривень, що станом на 01.12.2012 року еквівалентно 50 тисячам доларів США, які вона зобовязується вернути у гривнях відповідно до комерційного курсу продажу доларів СШВ до 01 січня 2014 року.

Відповідно до ст.1046 ЦК України договір позики є укладеним з моменту передавання грошей.

Згідно пояснень позивача та його представника, грошові кошти у розмірі 400000 гривень саме 1 грудня 2012 року не передавалися, представник позивача пояснив, що це сума, яка виникла внаслідок ділових відносин сторін, позивач же пояснив, що ОСОБА_2 протягом 2010-2011 року неодноразово зверталася до нього та отримувала допомогу. Пояснити коли саме і у якому розмірі та на який термін він надавав грошові кошти відповідачці, позивач не зміг, зазначив тільки, що сума 400000 грн., зазначена у розписці, є приблизною, а саме 1.12.2012 року він на прохання ОСОБА_2 надав їй 200000 гривен.

Надану розписку ОСОБА_2 не визнала та пояснила, що вона її не підписувала, а позивачем, можливо, був використаний аркуш з її підписом, який вона залишила йому для ведення справ у суді. Свої пояснення підтвердила показами свідків.

Так, свідок ОСОБА_6 суду пояснила, що між сторонами існували ділові відносини, з 2010 року ОСОБА_4 орендував у ОСОБА_2 фермерське господарство з правом викупу. Наприкінці 2011 року ОСОБА_2 збиралася до монастирю, тому вона залишила чисті аркуші паперу особисто їй та ОСОБА_4, щоб вони закінчили її справи. Особисто вона представляла її інтереси у ЖЄД. Підпис ОСОБА_2 ставила у самому низу аркуша. Коли ОСОБА_2 повернулася на Україну, вона віддала їй аркуш, бо ним не скористувалася. Про те, чи користувався ОСОБА_4 залишеним йому аркушем з підписом, їй нічого невідомо

Свідок ОСОБА_7 суду пояснила, що у 2010-2011 р. ОСОБА_2 придбала земельну ділянку для будівництва жилого будинку, та попросила, щоб вона надавала їй допомогу, тому вона гляділа за господарством, контролювала робітників, передавала останнім гроші. У 2012 році ОСОБА_2 збиралася до Єрусалиму, будинок був добудований, але потрібно було підключити світло, тому вона поросила, щоб вона допомогла їй з цього питання та залишила гроші та два аркуші з її підписом, але черга не підійшла, ОСОБА_2 повернулася, тому вона повернула їй гроші та аркуші з підписом. ОСОБА_2 матеріально забезпечена людина, ніколи не просила грошей у борг.

Жодним доказам позивачем не підтверджено його матеріальний стан та можливість надання в борг значної суми грошей. Натомість тому відповідачка надала суду копії Реєстрів з Речових прав про наявність в неї нерухомого майна: будинку, двох квартир, та фермерського господарства, а також підтвердила наявними розписками та копіями довіреностей відчуження саме 1.12.2012 року двох належних їй автомобілів гр.ОСОБА_5 та отримання від нього грошових коштів у розмірі 18 тисяч доларів США, та пояснила, що вона у цей день виїжджала до Ізраїлю і грошові кошти у національній валюті їй взагалі були не потрібні.

Крім того, судом встановлено, що саме 1.12.2012 року сторони перебували у нотаріуса, де мали можливість нотаріально посвідчити договір позики, але пояснити, чому позивач не скористався послугами нотаріуса, останній пояснити не зміг.

За клопотанням відповідачки ОСОБА_2 по справі ухвалою суду від 19.12.2014 року була призначена судово-почеркознавча експертиза, проведення якої було доручено експертам НДЕКЦ м.Запоріжжя. Згідно висновку експерта № 102 від 18.03.2015 року, вирішити питання: «Чи одночасно був роздрукований текст боргової розписки та поставлений підпис від імені ОСОБА_2? Якщо ні, то яка дія була виконана раніше-поставлений підпис на чистому аркуші, а потім на аркуші був роздрукований текст? Чи навпаки - спочатку роздрукований текст, а потім підписаний текст розписки?» не вирішувалося, оскільки штрихи підпису не перехрещуються зі штрихами тесту розписки. Питання «коли саме було виготовлено боргову розписку, та чи відповідає час її виконання зазначеній дат і- 1 грудня 2012 року?» експертами не вирішувалося, оскільки на сьогоднішній день не існує методичних рекомендацій щодо дослідження документів по строкам давності.

Представником відповідачки ОСОБА_3 були надіслані адвокатські запити щодо можливості призначення та проведення експертизи в іншій експертній установі, на які були отримані відповіді щодо неможливості проведення зазначеної експертизи у звязку з відсутністю методичних рекомендацій.

Надану позивачем розписку від 1.12.2012 року суд оцінює критично та до уваги не приймає. Оскільки остання викликає у суду ряд сумнівів щодо її дійсності, бо виконана на електронному носії; дійсно на ній внизу міститься підпис від імені відповідачки, але текст розписки розтягнутий, містить багато пустого міста, як зверху так і від закінчення тексті до підпису, штрихи підпису не перехрещуються з текстом, відсутній запис, що розписка прочитана та підписана добровільно, без примусу, тому не може бути прийнята судом до уваги як доказ.

На підставі викладеного, суд вважає, що позивачем не доведено та не підтверджено належними доказами укладення сторонами договору позики на суму 400000 грн., рішення суду не може ґрунтуватися на припущеннях, а тому приходить до висновку про відмову у задоволенні вимог.

Відповідно до ст.88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Суд вважає, що судові витрати, понесені відповідачкою ОСОБА_2 на проведення судово-почеркознавчої експертизи у розмірі 2588,16 грн. підтверджені квитанціями ст..ст. 103-104) та підлягають стягненню з позивача.

На підставі викладеного, та керуючись ст. ст. 202, 207, 208, 545, 1046, 1047, ЦК України, 57, 60, 88,213, 215 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В :

У задоволенні позову ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про стягнення боргу відмовити.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 судові витрати, повязані з проведенням експертизи у сумі 2588, 16 грн.

Копію рішення направити ОСОБА_4

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Апеляційного суду Запорізької області через Хортицький районний суд м. Запоріжжя шляхом подачі в 10-денний строк апеляційної скарги.

Суддя: Л.Г. Салтан