Справа № 523/8939/14-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"31" березня 2015 р. м. Одеса.

Суворовський районний суд м. Одеси у складі:

Головуючого судді - Погрібного М.О.

При секретарі - Олійник О,В,,

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань №14, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про позбавлення батьківських прав, за участю третьої особи Органу опіки та піклування Приморської районної адміністрації Одеської міської ради, зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про оспорювання батьківства, за участю третьої особи Органу опіки та піклування Приморської районної адміністрації Одеської міської ради, - В С Т А Н О В И В

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом, в якому просить позбавити батьківських прав відповідача ОСОБА_2 відносно трьох їхніх дітей: дочки ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 та сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1.

В обґрунтування свого позову, ОСОБА_1 посилалася на те, що вона і відповідач з 07 жовтня 2005 року перебували у зареєстрованому шлюбі. Під час спільного проживання в шлюбі, у зв'язку з неможливістю тривалий час завагітніти з невідомих медичних причин, вони з відповідачем, 18 вересня 2012 року звернулися до медичного центру - Київський інститут генетики репродукції з заявою про застосування допоміжних репродуктивних технологій з метою її запліднення. У зазначеному інституті у відповідача були взяті необхідні відповідні матеріали для запліднення після чого була здійсненна процедура її запліднення. Однак, через деякий час у неї вагітність була перервана. Після спливу нетривалого терміну, в березні 2013 року, у зазначеному інституті із отриманих від відповідача матеріалів були знову здійснені заходи по її заплідненню, після чого вона завагітніла і 15 жовтня 2013 року раніше передбаченого строку народила трійню, вказану вищу. З дня народження дітей, відповідач з сім'єю не проживає, не піклується про стан здоров'я дітей, їх фізичний і духовний розвиток, не бере участі у вихованні дітей, не надає матеріальної допомоги на їх утримання та будь-якої іншої допомоги. Дітей не провідує та взагалі ними не цікавиться.

Діти від дня народження хворіють, потребують тривалого реабілітаційного лікування, в тому числі медикаментозного та постійного стороннього догляду. Вони знаходяться на спеціальному штучному годуванні. Однак відповідач ухиляється від своїх батьківських обов'язків, передбачених Сімейним Кодексом України. Тому, на підставі ст. 164 ч.ч.1,3 СК України, просила її позовні вимоги задовольнити.

Представник позивачки, ОСОБА_6, в судовому засіданні підтримала позовні вимоги ОСОБА_1 та їх обґрунтування.

Відповідач позовні вимоги ОСОБА_1 не визнав та подав до неї зустрічний позов про оспорювання батьківства. В обґрунтування невизнання позову ОСОБА_1, та в підтримку свого зустрічного позову, відповідач в позовній заяві посилався на те, що дійсно, з 07 жовтня 2005 року, він перебував у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_1, яка тривалий час не могла завагітніти, пояснюючи йому, що проблема полягає саме в його здоров'ї. У зв'язку з цим, протягом останніх чотирьох років, їхні шлюбні відносини були напружені. У вересні 2012 року вони з дружиною звернулися до медичного центру - Київський інститут генетики репродукції для застосування допоміжних репродуктивних технологій з метою запліднення дружини, де у нього були взяті необхідні для цього біологічні матеріали і де він написав письмову згоду на таке штучне запліднення. В грудні 2012 - січні 2013 року, у зв'язку з завмиранням плоду, ОСОБА_1 був зроблений аборт. Після цього вони з ОСОБА_1 дуже посварилися, вирішили розлучитися та припинили спільне життя і спілкування. В жовтні 2013 року йому стало відомо, що дружина ОСОБА_1 народила троє дітей. До відділу ДРАЦС він не з'являвся, однак був записаний батьком дітей, оскільки на той час знаходився в зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_1 Йому невідомо яким шляхом та коли ОСОБА_1 завагітніла. Повторної згоди на застосування допоміжних репродуктивних технологій на цю вагітність, він не давав, до медичного центру разом із ОСОБА_1 більше не звертався, оскільки відносини, як чоловіка та дружини були припинені ще у листопаді 2012 року. Тому вважає, що його слід виключити із актових записів про народження кожного із дітей, як батька, оскільки він не давав згоди на штучне запліднення своєї дружини і не визнає новонароджених дітей, як батько.

Представники відповідача ОСОБА_7 та ОСОБА_8 в судовому засіданні підтримали доводи ОСОБА_2 щодо невизнання позовних вимог ОСОБА_1 та в підтримку зустрічного позову їхнього довірителя про оспорювання батьківства. При цьому в доповнення письмового зустрічного позову, вони посилалися на те, що висновки судової генетичної експертизи, відповідно до яких ОСОБА_2 являється біологічним батьком дітей, ніякого значення не мають, оскільки на час повторного запліднення ОСОБА_1, ліцензія від 06 вересня 2012 року, яка була видана Товариству з обмеженою відповідальністю «Інституту генетики репродукції», куди раніше зверталися ОСОБА_2 і ОСОБА_1 про штучне запліднення, була анульована наказом МОЗ України №836 від 25 жовтня 2012 року. Згоди на повторне штучне запліднення ОСОБА_1, ОСОБА_2 не давав. Також він не давав своєї згоди на кріоконсервування наданих ним раніше матеріалів для запліднення. Первісна письмова згода ОСОБА_2, яку він надавав на штучне запліднення ОСОБА_1, не відповідає вимогам Інструкції про порядок застосування допоміжних репродуктивних технологій, затвердженої наказом Міністерства охорони здоров'я України 23 грудня 2008 року.

Представник ОСОБА_1, ОСОБА_9, в судовому засіданні проти задоволення зустрічного позову заперечувала з підстав, викладених в позовній заяві її довірительки та з тих підстав, що ОСОБА_1 і ОСОБА_2 проживали однією сім'єю до січня 2014 року і припинили спільне проживання тільки тоді, коли ОСОБА_2 відмовився забирати дітей з пологового будинку. При подачі спільної заяви до Інституту генетики репродукції, ОСОБА_2 надав свою згоду на штучне запліднення ОСОБА_1, де були зазначені умови запліднення, із яких видно, що сторони розуміли про можливість не настання позитивного результату з першої проби. Статтею 123 СК України передбачена необхідність згоди батька на запліднення дружини, яку ОСОБА_2 надав. Коли проводилася спроба повторного запліднення ОСОБА_1, Інститут генетики репродукції не ставив її до відому про позбавлення їх ліцензії і в цьому ніякої вини ОСОБА_1 немає. Те, що ОСОБА_2 являється біологічним батьком дітей доведено висновком судової генетичної експертизи. Крім того, згідно ст. 136 ч.4 СК України, ОСОБА_2 взагалі немає право оспорювати своє батьківство. Тому просила в задоволені зустрічного позову відмовити, а первісний позов ОСОБА_1 задовольнити.

Третя особа в судове засідання не прибула, направивши до суду висновок за №М-1306/2 від 16 січня 2014 року про доцільність позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав відносно новонароджених трьох дітей (л.с. №55).

Вислухав сторони, вивчив матеріали справи, суд вважає, що на підставі фактів, встановлених судом та досліджених в судовому засіданні доказів, позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають задоволенню, а зустрічні позовні вимоги ОСОБА_2 задоволенню не підлягають із наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 і ОСОБА_2 фактично проживали однією сім'єю в зареєстрованому шлюбі з 07 жовтня 2005 року по грудень 2013 року, після чого припинили шлюбні відносин. В січні 2014 року ОСОБА_1 забрала належні їй речі і переїхала від ОСОБА_2 проживати в інше місце. А 16 грудня 2014 року, рішенням Суворовського районного суду м. Одеси, за позовом ОСОБА_1 шлюб між сторонами по справі був офіційно розірваний, що підтверджується копіюю свідоцтва про шлюб (л.с. №6), копією рішення суду про розрівання шлюбу, приєднаної до справи та показаннями в судовому засіданні свідків ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12

Під час спільного проживання, не маючи можливості із-за негативних медичних показників з питання дітонародження завагітніти природнім шляхом, ОСОБА_2 і ОСОБА_1, 18 вересня 2012 року звернулися до Київського інституту генетики репродукції з спільною заявою про проведення процедури штучного запліднення ОСОБА_1 за допомогою біологічних матеріалів взятих у ОСОБА_2 шляхом екстракорпорального запліднення ОСОБА_1 за допомогою ін'єкції сперматозоїда в цитоплазму яйцеклітини. При цьому вони ознайомилися з можливими наслідками, які можуть виникнути під час та за результатами проведення, зазначеної вище процедури. В тому числі і те, що для запліднення може знадобитися не одна спроба проведення процедури перед тим ніж настане вагітність, що підтверджується письмовою заявою ОСОБА_1 та ОСОБА_2 від 18 вересня 2012 року, приєднаної до справи і що підтвердили представники сторін в судовому засіданні (л.с. №237).

Після проведеної у вересні 2012 року процедури в Інституті генетики репродукції, ОСОБА_1 завагітніла і щоденно отримувала лікування, в тому числі і шляхом введення двох-трьох ін'єкцій ліків, які їй в домашніх умовах здійснював на той час чоловік ОСОБА_2, що підтвердив в судовому засіданні свідок ОСОБА_10

Через деякий час, приблизно в грудні 2012 чи січні 2013 року, у зв'язку з завмиранням плоду, ОСОБА_1 було зроблено аборт, що в судовому засіданні підтвердили сторони по справі.

В другій половині березня 2013 року, ОСОБА_1 знову поїхала до Інституту генетики репродукції у м. Київ, де їй повторно була здійснена процедура по штучному заплідненню із взятих раніше у ОСОБА_2 біологічних матеріалів, про що ОСОБА_2 добре знав і не заперечував проти цього, провівши дружину на вокзал, що підтверджується показаннями свідків ОСОБА_10 та ОСОБА_12 та що ніякими доступними доказами не спростовувалося в судовому засіданні ОСОБА_2 і його представниками.

Після проведеної процедури повторного запліднення ОСОБА_1 завагітніла і по місцю проживання з ОСОБА_2, щоденно приймала додаткові ліки, які їй були призначені. В квітні 2013 року у ОСОБА_1 відкрилася кровотеча і вона була поміщена в пологовий будинок Одеської обласної клінічної лікарні на зберігання, де знаходилася до пологів, які почалися на місяць раніше і під час яких вона 15 жовтня 2013 року народила трьох дітей: двох хлопчиків і дівчинку. У зв'язку з важкими пологами та слабким станом здоров'я дітей, вони знаходилися в пологовому будинку до січня 2013 року, що підтверджується історіями хвороби дітей, копії яких приєднані до справи (л.с. №№69-148).

Під час знаходження ОСОБА_1 в пологовому будинку на зберіганні та після народження дітей, чоловік ОСОБА_2 регулярно, один раз на тиждень відвідував її. А на наступний день після народження дітей, з квітами прибув до пологового будинку, де йому була надана можливість побачити дружину і новонароджених дітей, після чого він жодного разу більше не відвідував їх, що в судовому засіданні підтвердили свідки ОСОБА_10, ОСОБА_11 та ОСОБА_12 та не спростовувалося в судовому засіданні представниками ОСОБА_2

В січні 2014 року, ОСОБА_1 і трьох новонароджених дітей було переведено до Комунальної установи «Дитяча міська поліклініка №4 м. Одеси» в реанімаційне відділення, де вони знаходилася до квітня 2014 року, після чого були виписані з дітьми. При виписці з лікарні ОСОБА_1 та трьох дітей, їх забирав батько ОСОБА_1, ОСОБА_10 та ОСОБА_12, оскільки чоловік ОСОБА_2 відмовився забирати дружину і новонароджених дітей з лікарні, що підтверджується виписками із історії хвороб новонароджених дітей, висновками ВКК №№110, 11,112 від 21 травня 2014 року та що в судовому засіданні підтвердили свідки ОСОБА_10, ОСОБА_12 та не спростовувалося і не оспорювалося в судовому засіданні представниками ОСОБА_2 (л.с. №№ 10, 11,12,14-15, 16-17, 18-19).

12 листопада 2013 року факт народження ОСОБА_1 трьох дітей був зареєстрований в Державному реєстрі актів цивільного стану громадян на підставі ст. 133 Сімейного Кодексу України, де батьками дітей записані ОСОБА_1 та ОСОБА_2, що підтверджується копіями актових записів, повних витягів з Державного реєстру актів цивільного стану громадян та копій медичних свідоцтв про народження 15 жовтня 2013 року ОСОБА_5, ОСОБА_4 та ОСОБА_3 (л.с. №№7,8,9, 150-161).

Згідно ч.1 ст. 143 СК України - мати, батько дитини, які перебувають у шлюбі, зобов'язані забрати дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров'я.

Відповідно до ч.2 ст.150 СК України - батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

Згідно ст. 155 СК України - здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності.

Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

Відмова батьків від дитини є неправозгідною, суперечить моральним засадам суспільства.

Ухилення батьків від виконання батьківських обов'язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.

Виходячи з вищевикладеного, а також показань, наданих в судовому засіданні свідками ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_15, ОСОБА_16 та ОСОБА_17, про те, що зі слів ОСОБА_2, він припинив шлюбні відносини з ОСОБА_1 в грудні 2012 року, повторної згоди на штучне запліднення не давав, тому не визнає себе батьком дітей, народжених ОСОБА_1, листів №463 від 92 липня 2014 року Комунальної установи «Дитяча міська поліклініка №4 м. Одеси» (л.с. №40,41), судом встановлено, що після народження 15 жовтня 2013 року ОСОБА_1 синів ОСОБА_5, ОСОБА_4 та дочки ОСОБА_3 і до теперішнього часу, ОСОБА_2 ухиляється від обов'язків батька, які він зобов'язаний виконувати згідно законодавства України.

Згідно Висновку органу опіки та піклування Приморської районної адміністрації Одеської міської ради за номером №М-1306/2 від 16 липня 2014 року, - у зв'язку ухиленням ОСОБА_2 від своїх обов'язків батька, передбачених Законом, його доцільно позбавити батьківських прав відносно малолітніх дітей ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 і ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 (л.с. №№55-56).

Відповідно до ч.1 п.1.2, ч.3 ст. 164 СК України - мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він:

1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров'я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування;

2) ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини;

Мати, батько можуть бути позбавлені батьківських прав щодо усіх своїх дітей або когось із них.

Виходячи з вищевикладеного суд вважає доведеним факт ухилення ОСОБА_2 від своїх обов'язків по вихованню дітей, тому позовні вимоги ОСОБА_18 правомірні, ґрунтуються на фактах і доказах викладених вище і на підставі норм Сімейного Кодексу України, викладених вище, його слід позбавити прав відносно його дітей ОСОБА_5, ОСОБА_4 та ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Зустрічні вимоги ОСОБА_2 про оспорювання батьківства, суд вважає неправомірними та не обґрунтованими, оскільки згідно ст. 123 ч.1 СК України - у разі народження дружиною дитини, зачатої в результаті застосування допоміжних репродуктивних технологій, здійснених за письмовою згодою її чоловіка, він записується батьком дитини.

Із зазначених вище доказів видно, що ОСОБА_2 18 вересня 2012 року надав свою письмову згоду на застосування допоміжних репродуктивних технологій з метою, щоб його дружина ОСОБА_1 завагітніла та народила дитину.

Суд не приймає до уваги посилання представників ОСОБА_2, якими вони обґрунтовували невизнання позовних вимог ОСОБА_1 та підтримку зустрічного позову, оскільки вони не ґрунтуються на законі та суперечать фактам і доказам, викладених вище. А саме, нормами Сімейного Кодексу України передбачена необхідність згоди батька на застосування допоміжних репродуктивних технологій, яку ОСОБА_2 надав. Законодавством не передбачено необхідність надання чоловіком повторної згоди чи декількох згод на здійснення штучного запліднення дружини, тим більше ОСОБА_2 був роз'яснений порядок проведення лікування методом ЕКО та відомо про можливість потреби здійснення не однієї спроби перш ніж наступить вагітність.

Також суд вважає, що доводи представників ОСОБА_2 про те, що заяву ОСОБА_2 та ОСОБА_1, яку 18 вересня 2012 року вони підписали та подали до Київського Інституту генетики репродукції, не можна вважати, як доказ про надання їхньої згоди на штучне запліднення, оскільки ця заява не відповідає Інструкції про порядок застосування допоміжних репродуктивних технологій, затвердженої наказом Міністерства охорони здоров'я України 23 грудня 2008 року, не можуть братися до уваги, як обґрунтовані, так, як порушення форми та змісту заяви в даному випадку на думку суду не має правового значення для оспорювання батьківства.

Також, суд вважає, що не має правового значення і та обставина, що на час проведення повторного штучного запліднення ОСОБА_1 в березні 2013 року, Інститут генетики репродукції вже не мав ліцензії на проведення таких процедур, оскільки за будь-які недобросовісні організаційні питання щодо роботи Інституту, ОСОБА_1, якій Інститут не повідомив про цю обставину, не може нести відповідальність і ця обставина не може спростувати батьківство ОСОБА_2 відносно трьох новонароджених 15 жовтня 2013 року ОСОБА_5, ОСОБА_4 та ОСОБА_4

ОСОБА_2, являючись чоловіком ОСОБА_1 та знаючи, що вона повторно поїхала в березні 2013 року до Київського Інституту генетики репродукції для здійснення процедури штучного запліднення за допомогою взятих у нього раніше біологічних матеріалів, у разі незгоди, ніякі дії щодо відкликання своєї заяви (згоди) чи інше, що б свідчило про небажання ним здійснення штучного запліднення його дружини не прийняв, що також спростовує його та представників доводи в підтримку зустрічних позовних вимог.

Згідно висновку експертизи №140 від 05 серпня 2014 року, проведеної експертами Комунальної установи «Одеське обласне бюро судово-медичної експертизи», громадянин ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, може являтися біологічним батьком дитини ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, народженої громадянкою ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, з ймовірністю 99,999999%, таким чином батьківство практично доведено;

громадянин ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, може являтися біологічним батьком дитини ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, народженої громадянкою ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, з ймовірністю 99,999999%, таким чином батьківство практично доведено;

громадянин ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, може являтися біологічним батьком дитини ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, народженої громадянкою ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, з ймовірністю 99,999999%, таким чином батьківство практично доведено (л.с. №№195-208).

Відповідно до ст.136 ч.2 СК України - у разі доведення відсутності кровного споріднення між особою, яка записана батьком, та дитиною суд постановляє рішення про виключення відомостей про особу як батька дитини з актового запису про її народження.

Згідно пункту 11 Пленуму Верховного суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів, предметом доказування в справах про оспорювання батьківства, є відсутність кровного споріднення між особою, записаною батьком, і дитиною. У разі доведеності цієї обставини суд постановляє рішення про виключення ос порених відомостей з актового запису про народження дитини.

ОСОБА_2 та його представники ніякими допустимими доказами не довели в судовому засіданні відсутність кровного споріднення між ним та новонародженими дітьми ОСОБА_5, ОСОБА_4 та ОСОБА_4, відносно яких він оспорює своє батьківство.

Згідно ст. 60 ч.ч.1,3,4 - кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Окрім того, відповідно до ст. 136 ч.5 СК України - не має права оспорювати батьківство особа, записана батьком дитини, якщо в момент реєстрації себе батьком дитини вона знала, що не є її батьком, а також особа, яка дала згоду на застосування допоміжних репродуктивних технологій відповідно до частини першої статті 123 цього Кодексу.

При таких обставинах суд вважає, що зустрічний позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про оспорювання батьківства задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. ст. 10, 11, 60, 209 ч.3, 212-215, 222 ЦПК України, ст. ст. 123 ч.1, 136 ч.2 ч.5, 164 ч.1, п.2, ч.5 СК України, суд, -

В И Р І Ш И В

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про позбавлення батьківських прав задовольнити.

Позбавити ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, громадянина України, батьківських прав відносно Дочки ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 та сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1.

В задоволені позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про оспорювання батьківства та виключення запису про ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, як батька дитини з актового запису №10810 від 12 листопада 2013 року про народження ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1; з актового запису №10811 від 12 листопада 2013 року про народження ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1; з актового запису №10812 від 12 листопада 2013 року про народження ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, складених відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Одесі реєстраційної служби Одеського міського управління юстиції - відмовити.

Після набрання рішення законної сили, його копію направити до відділу державної реєстрації актів цивільного стану у місті Одесі реєстраційної служби Одеського міського управління юстиції.

Копію рішення направити третій особі органу опіки та піклування Приморської районної адміністрації Одеської міської ради.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Одеської області протягом 10 днів з дня його проголошення.

Суддя: