Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(ЗАОЧНЕ)

29 січня 2015 року Білоцерківський міськрайонний суд Київської області у складі:

головуючого судді - Рябченко Л. А. ,

при секретарі - Приймак Л. А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом

ОСОБА_1

до

ОСОБА_2

про стягнення заборгованості,

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернулася до суду з вказаним позовом, просить стягнути з відповідача заборгованість в розмірі 14 858грн. та судові витрати. Вимоги обґрунтувала тим, що 15.10.2013 сплатила зі своєї кредитної картки № НОМЕР_1 за товар, який належав ОСОБА_2 в розмірі 15 400грн., а останній зобов'язався до 15 числа кожного місяця сплачувати по 661грн. (відсотків по кредиту), а в разі несплати - 2,5% штрафу від суми основного боргу. Про отримання позики відповідач власноручно склав розписку в присутності свідка. Відповідач не виконав взяті на себе зобов'язання, внаслідок чого у позивача утворилася заборгованість за кредитом на момент звернення до суду в розмірі 14 858грн..

23.09.2014 позивач направила відповідачу пропозицію про повернення коштів, на що він не відреагував.

26.08.2014 позивач зверталася до 2-го МВМ Білоцерківського МВ ГУ МВС України в Київській області з заявою про неправомірні дії ОСОБА_2, на що отримала рекомендацію звернутися до суду для захисту цивільних прав.

В судовому засіданні позивач та представник підтримали заявлені вимоги. Позивач додатково пояснила, що відповідач обманним шляхом скористався її кредитною карткою для отримання кредиту на оплату товару, в зв'язку з чим вона має заборгованість перед банком. Відповідач зобов'язався повернути борг в розмірі 15 400грн. у строк до 30.10.2014 в повному обсязі, про що склав боргову розписку. До вказаної суми входять і відсотки в розмірі 616грн., які відповідач зобов'язався сплачувати до 15 числа кожного місяця.

Проте, відповідач сплатив позивачу лише 20.11.2013 - 616грн., 19.12.2013 - 616грн., 23.01.2014 - 620грн., 20.06.2014 - 620грн., 25.07.2014 - 620грн., які вона внесла на картку. Постійно обіцяв розрахуватися, посилаючись на своє скрутне матеріальне становище, але до цього часу так і не повернув борг.

Відповідач в судове засідання не з'явився, про день та час розгляду справи повідомлений належним чином, клопотань про відкладення розгляду справи чи заперечень на позовну заяву до суду не надходило. Враховуючи, що позивач не заперечує проти заочного розгляду справи, суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення, відповідно до ст.ст. 224-226 ЦПК України.

Заслухавши доводи позивача та представника, дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що позов підлягає до задоволення частково.

Так, судом встановлено, що відповідно до боргової розписки, написаної власноручно 30.03.2014 ОСОБА_2, оригінал якої знаходиться у позивача, ОСОБА_1 сплатила йому зі своєї кредитної картки за товар вартістю 15400грн., а він зобов'язався погашати відсотки до 15 числа кожного місяця по 616грн., та штраф 2,5% у разі несплати. Всю суму боргу зобов'язувався сплатити до 30.10.2014.

23.09.2014 позивач направила відповідачу пропозицію про повернення коштів в розмірі 14858грн.. Відповіді не отримала.

26.08.2014 позивач зверталася до 2-го МВМ Білоцерківського МВ ГУ МВС України в Київській області з заявою про неправомірні дії ОСОБА_2, який обманним шляхом скористався її кредитною карткою, виданою ПАТ «Приватбанк», на що отримала рекомендацію звернутися до суду в порядку приватного звинувачення, про що свідчить відповідний висновок від 2.09.2014.

Позивач стверджує, що відповідач частково повернув кошти 20.11.2013 - 616грн., 19.12.2013 - 616грн., 23.01.2014 - 620грн., 20.06.2014 - 620грн., 25.07.2014 - 620грн., всього - 3092грн., які вона внесла на картку, що відображено у виписці по особовому рахунку.

Відповідно до ч.1, ч2 ст.207 ЦК України:

«Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).»

Відповідно до ч.1 ст.1049 ЦК України:

«Позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.»

Відповідно до ч.1 ст.1048 ЦК України:

«Позикодавець має право на одержання від позичальникапроцентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором абозаконом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюютьсядоговором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їхрозмір визначається на рівні облікової ставки Національного банкуУкраїни.

У разі відсутності іншої домовленості сторін процентивиплачуються щомісяця до дня повернення позики.»

Відповідно до ч.1 ст.509 ЦК України:

«Зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона(боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони(кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надатипослугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, акредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Відповідно до ч.1 ст.526 ЦК України:

«Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно доумов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільногозаконодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповіднодо звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайноставляться.»

Відповідно до ч.1, ч.2 ст.625 ЦК України:

«Боржник не звільняється від відповідальності занеможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання,на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуваннямвстановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а такожтри проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмірпроцентів не встановлений договором або законом.»

Враховуючи, що сторони досягли згоди щодо повернення отриманих відповідачем коштів у розмірі 15400грн., що включає в себе відсотки за користування коштами по 616грн. щомісяця, на умовах та в строк, визначених борговою розпискою, проте відповідач не виконав зобов'язання, суд вважає за можливе стягнути з нього заборгованість за вирахуванням повернутих позивачу коштів в розмірі 3092грн., а саме - 12 308 грн.. Доказів щодо повернення решти коштів та належне виконання зобов'язання відповідач суду не надав.

Стягнути з відповідача штрафні санкції за невиконання умов договору чи розмір заборгованості, відповідно до розрахунку банківської установи, який надала позивач, суд не має можливості, оскільки між сторонами відсутні кредитні правовідносини, передбачені ст.1054 ЦК України, які діють між банком (фінансовою установою) та позичальником.

Враховуючи викладене, позовні вимоги підлягають до задоволення частково.

Згідно з ч.1 ст.88 ЦПК України:

«Стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.»

Враховуючи, що сплачені позивачем судовий збір в розмірі 243,60грн. є мінімальним розміром судового збору за розгляд вимог майнового характеру, то він підлягає до стягнення з відповідача в повному обсязі на користь позивача.

На підставі ст.ст. 207, 509, 526, 625, 1046, 1048, 1049 ЦК України, керуючись ст.ст. 3-13, 79, 84, 88, 208, 212-215, 218, 222, 224-228, 294 ЦПК України,

В И Р І Ш И В :

Позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованість в розмірі 12 308 грн..

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати в розмірі 243грн. 60коп..

Заочне рішення може бути переглянуте Білоцерківським міськрайонним судом за письмовою заявою відповідача, поданою протягом 10 днів з дня отримання його копії.

Рішення суду може бути оскаржене позивачем до апеляційного суду Київської області через Білоцерківський міськрайонний суд протягом 10 днів з дня отримання його копії.

Суддя Л. А. Рябченко