АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Апеляційне провадження №22-ц/796/2147/2015 Головуючий в 1 інстанції - Шевченко Т.М.
Доповідач - Желепа О.В.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 лютого 2015 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого Желепи О.В.

суддів Рубан С.М., Кабанченко О.А.

при секретарі Осмолович В.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 на ухвалу Голосіївського районного суду м. Києва від 06 листопада 2014 року в справі за заявою Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Старокиївський банк» ПантіниЛюбові Олександрівни про забезпечення позову ПАТ «Старокиївський банк» до ОСОБА_4, ОСОБА_2 про визнання правочинів недійсними, -

ВСТАНОВИЛА:

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом та просив зокрема, визнати недійсним договір банківського рахунку № 7558, укладений ОСОБА_2 (ідентифікаційний номер: НОМЕР_1) з ПАТ «Старокиївський банк» (ідентифікаційний код: 19024948) 16.04.2014 року.

Визнати недійсним договір банківського вкладу № 05/1042-2014, укладений ОСОБА_2 (ідентифікаційний номер: НОМЕР_1) з ПАТ «Старокиївський банк» (ідентифікаційний код: 1902,4948) 14.05.2014 року.

Крім того, фонд гарантування вкладів фізичних осіб подав заяву про забезпечення позову, в якій просив накласти арешт на грошові кошти у розмірі 194 000 (сто дев'яносто чотири тисячі) гривень 00 копійок, які обліковуються на поточному (на вимогу) рахунку ОСОБА_2 (ідентифікаційний номер: НОМЕР_1), відкритому в ПАТ «Старокиївський банк» (ідентифікаційний код: 19024948, адреса: вулиця Микільсько-Ботанічна, будинок 6/8, місто Київ, 01033, МФО: 321477) на виконання умов договору банківського рахунку від 16.04.2014 року № 7558.

Заборонити Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (ідентифікаційний код: 21708016, адреса: б-р. Тараса Шевченка, 33-б, м. Київ, 01032) вчиняти дії, спрямовані на відшкодування коштів за вкладом ОСОБА_2 (ідентифікаційний номер: НОМЕР_1) в ПАТ «Старокиївський банк» (ідентифікаційний код: 19024948, адреса: вулиця Микільсько-Ботанічна, будинок 6/8, місто Київ, 01033, МФО: 321477).

Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 16.07.2014 року заяву Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Старокиївський банк» Пантіни Любові Олександрівни про забезпечення позову Тимчасової адміністрації Публічного акціонерного товариства «Старокиївський банк» до ОСОБА_4 та ОСОБА_2 про визнання правочинів недійсними задоволено.

Накладено арешт на грошові кошти в розмірі 194 000 (сто дев'яносто чотири тисячі) грн., які обліковуються на поточному (на вимогу) рахунку ОСОБА_2 на виконання умов договору банківського рахунку від 16 квітня 2014 року № 7558, укладеного між ОСОБА_2 та Публічним акціонерним товариством «Старокиївський банк».

Заборонено Фонду гарантування вкладів фізичних осіб вчиняти дії, спрямовані на відшкодування коштів за вказаним вкладом ОСОБА_2.

Не погодившись з такою ухвалою суду, ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу в якій просив її скасувати та постановити нову ухвалу, якою в задоволені заяви про забезпечення позову відмовити.

В скарзі зазначив, що суд першої інстанції не врахував , що грошові кошти на рахунку, на який позивач просить накласти арешт, знаходяться у розпорядженні позивача. Вклад ОСОБА_2 є недоступним в розумінні Закону України «Про гарантування вкладів фізичних осіб», й тому прохання про забезпечення позову суперечить правовим підставам для ухвалення такого рішення. Заборона Фонду гарантування вкладів фізичних осіб вчиняти дії, спрямовані на відшкодування коштів за вкладом ОСОБА_2 є прямим порушенням ч. 6 ст. 152 ЦПК України. Крім того апеляційна скарга містить доводи про те, що позивачем не надано жодних доказів, які б свідчили про необхідність вжиття таких заходів. Більше того, в позовній заяві позивач не просить застосувати наслідки недійсності оскаржуваних договорів, а тому повернення грошових коштів у випадку задоволення позову не повинно здійснюватися.

Заслухавши доповідь судді Желепи О.В., пояснення представників фонду та банку, з'ясувавши обставини справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія приходить до висновку про те, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 151 ЦПК України суд за заявою осіб, які беруть участь у справі може вжити, передбачені цим Кодексом, заходи забезпечення позову, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Як роз'яснено у п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

При встановленні зазначеної відповідності слід враховувати, що вжиті заходи не повинні перешкоджати господарській діяльності юридичної особи або фізичної особи, яка здійснює таку діяльність і зареєстрована відповідно до закону як підприємець.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв'язку із застосуванням відповідних заходів.

Цивільний процесуальний закон не зобов'язує суд при розгляді питань про забезпечення позову перевіряти обставини, які мають значення для справи, а лише запобігає ситуації, при якій може бути утруднено чи стане неможливим виконання рішення у разі задоволення позову. Види забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду, а таке рішення може бути постановлено тільки у відповідно до заявлених позовних вимог. Заходи забезпечення позову повинні застосовуватись лише у разі необхідності та бути співмірними із заявленими вимогами, оскільки безпідставне забезпечення позову може привести до порушення прав і законних інтересів інших осіб.

Згідно ч. 3 ст. 152 ЦПК України, види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Задовольняючи заяву про забезпечення позову, суд першої інстанції виходив з того, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду, обраний спосіб забезпечення є співмірним з заявленими позовними вимогами і забезпечить належне виконання судового рішення у разі його задоволення.

Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції, оскільки він не в повній мірі відповідає положенням закону, виходячи з наступного.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 210 ЦПК України, ухвала суду, що постановляється як окремий документ, складається з мотивувальної частини із зазначенням мотивів, з яких суд дійшов висновків, і закону, яким керувався суд, постановляючи ухвалу.

Так відповідно до ч. 6 ст. 152 ЦПК України, не допускається забезпечення позову шляхом зупинення тимчасової адміністрації або ліквідації банку, заборони або встановлення обов'язку вчиняти певні дії тимчасовому адміністратору, ліквідатору банку або Національному банку України при здійсненні тимчасової адміністрації чи ліквідації банку.

З матеріалів справи вбачається, що рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб №50 від 17.06.2014 року, на підставі постанови Правління Національного банку України від 17.06.2014 року №365 «Про внесення Публічного акціонерного товариства «Старокиївський банк» до категорії неплатоспроможних», було вирішено розпочати процедуру виведення Публічного акціонерного товариства «Старокиївський банк» з ринку шляхом запровадження в ньому тимчасової адміністрації.

Відповідно до п. 2 ч. 5 ст. 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», під час тимчасової адміністрації не здійснюється: примусове стягнення коштів та майна банку, звернення стягнення на майно банку, накладення арешту на кошти та майно банку.

Частиною 1 ст. 46 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» передбачено, що уповноважена особа Фонду від імені Фонду виконує функції з ліквідації банку відповідно до цього Закону та приступає до виконання своїх обов'язків негайно після прийняття Фондом рішення про призначення уповноваженої особи Фонду.

Фонд гарантування вкладів фізичних осіб не є відповідачем по даному позову, також дана установа не є учасником даного судового розгляду, тому відповідно до вимог ст. 152 ЦПК України суд не мав законних підстав для заборони Фонду вчиняти певні дії.

Крім того, суд не звернув уваги на те, що позивачем заявлені позовні вимоги про визнання недійсними договорів, що не пов'язано з вчинення будь-яких дій, у тому числі і Фондом.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що суд забезпечив позов у спосіб, який не співмірний із заявленими позовними вимогами.

Таким чином, вжиті на підставі ухвали Голосіївського районного суду м. Києва від 06.11.2014 року заходи забезпечення позову у виді заборони Фонду гарантування вкладів фізичних осіб вчиняти дії, спрямовані на відшкодування коштів за вказаним вкладом ОСОБА_2 суперечать ч. 6 ст. 152 ЦПК України і підлягають скасуванню.

Разом з тим, вимога про накладення арешту на грошові кошти, які обліковуються на рахунку відповідача ОСОБА_2, є співмірною із заявленими позовними вимогами, так як однією із підстав даного позову, позивачем зазначається та обставина, що відповідачем дані грошові кошти не вносилися на рахунок банку.

Доводи апелянта про те, що його грошові кошти знаходяться у розпорядженні позивача, не можуть бути підставою для відмови у забезпеченні позову шляхом накладення на них арешту, оскільки до вирішення спору по суті відповідач може отримати вказані грошові кошти, що утруднить виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог.

Оскільки при постановленні ухвали в частині заборони Фонду гарантування вкладів фізичних осіб вчиняти певні дії, суд першої інстанції допустив порушення норм процесуального права, колегія суддів вважає, що ухвала суду в цій частині підлягає скасуванню, і постановляє в цій частині нову ухвалу про відмову у задоволенні заяви.

Керуючись ст.ст. 151-153, 303, 307, 312-315, 317, 319, 324 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 задовольнити частково.

Ухвалу Голосіївського районного суду м. Києва від 06 листопада 2014 року, скасувати в частині заборони Фонду гарантування вкладів фізичних осіб вчиняти дії, спрямовані на відшкодування коштів за вкладом ОСОБА_2, та постановити в цій частині нову ухвалу про відмову в задоволенні заяви ПАТ «Старокиївський банк» в цій частині.

В іншій частині ухвалу суду залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий: Судді: