Справа № 525/1020/15-ц
Номер провадження 2/525/293/2015
РІШЕННЯ

Іменем України

23 грудня 2015 року Великобагачанський районний суд Полтавської області в складі: головуючого - судді Ячала Ю.І.,

за участю секретаря Пилипенка П.І.,

позивача ОСОБА_1,

відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в селищі Велика Багачка цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики, -

встановив:

18 серпня 2015 року ОСОБА_1 звернувся до Великобагачанського районного суду із позовом до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики.

Скориставшись своїми процесуальними правами позивач уточнив свої позовні вимоги направивши до суду 20 жовтня 2015 року позовну заяву (а.с. 41, 42), в якій зазначив, що 15 серпня 2013 року відповідач ОСОБА_2 взяв у нього за усною домовленістю гроші в борг в сумі 1000 (одна тисяча) доларів США, які обіцяв повернути до 01.09.2013 року. На протязі 2013 2015 років відповідач неодноразово писав позивачу боргові розписки, в останній з яких визнає борг в сумі 2200 доларів США та 2200 гривень, як відсотки за час користування грошима, а тому позивач просить суд стягнути з відповідача борг за договором позики на загальну суму 51254 гривні, перераховуючи суму в доларах США по курсу НБУ станом на 20.10.2015 року, на час подачі зміненої позовної заяви.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 підтримав свої позовні вимоги зазначені в позовній заяві від 20 жовтня 2015 року (а.с. 41, 42) в повному обсязі, просив їх задовольнити, посилаючись в своїх поясненнях на обставини, викладені у позові. Зазначав, що 15 серпня 2013 року передав відповідачеві 1000 доларів США, інших коштів на протязі 2013 2015 років відповідачеві не передавав, вважав, що відповідач повинен повернути суму, яка зазначена у останній розписці, а саме: 2200 доларів США та 2200 гривень, що станом на 20.10.2015 року складає загальну суму в 51254 гривні, яка повинна бути стягнена на його користь. Зазначав, що відповідач не передавав йому будь-яких коштів на погашення свого боргу.

Відповідач ОСОБА_2 в судовому засіданні позовні вимоги визнав частково, визнавав за собою борг в сумі 10030 гривень, який зазначений у розписці датованій 30 листопада 2013 року, не заперечував того факту, що саме позивачем 15 серпня 2013 року йому була передана грошова сума в 1000 доларів США за усною домовленістю він зобовязувався повернути грошові кошти до 01.09.2013 року, але не повернув, зазначав, що більше позивач йому грошей не передавав, не заперечував того, що протягом 2013 2015 років неодноразово писав розписки позивачеві. Будь-яких грошових коштів за вказаний період для погашення боргу позивачеві не передавав.

Суд, заслухавши пояснення позивача, відповідача, дослідивши письмові докази по справі та проаналізувавши їх в сукупності, приходить до висновку про те, що заявлений позов підлягає до часткового задоволення з наступних обґрунтувань.

Відповідно до ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Частиною 3 ст. 10 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.

Судом встановлено, що 15 серпня 2013 року відповідач ОСОБА_2 отримав від позивача ОСОБА_1 грошові кошти в іноземній валюті в сумі 1000 доларів США, які перший, за усною домовленістю, зобовязувався повернути останньому до 01.09.2013 року, але не повернув. Даний факт визнає як позивач так і відповідач.

Оригінали розписок додані позивачем до позовної заяви (а.с. 32, 33, 43) були написані відповідачем, але зазначені в них суми грошових коштів позивачем відповідачу не передавалися, даний факт не заперечується, а ні позивачем, а ні відповідачем.

В судовому засіданні відповідач не заперечував факт отримання грошей 15 серпня 2013 року від відповідача в сумі 1000 доларів США, а також те, що протягом 2013 2015 років не повернув позивачеві отриманих коштів, інших коштів від позивача відповідач не отримував. Позивач також підтвердив в судовому засіданні той факт, що інших коштів, окрім 1000 доларів США відповідачеві не передавав.

Згідно ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей визначених родовими ознаками.

Відповідно до ч. 1 ст. 61 ЦПК України обставини, визнані сторонами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню.

А тому суд приходить до висновку, що між сторонами 15 серпня 2013 року був укладений договір позики, за яким позивач передав відповідачеві 1000 доларів США, позика була надана в іноземній валюті.

Розписки надані позивачем до суду (а.с. 32, 33, 43) з огляду на те, що за ними грошові кошти позивачем відповідачу не передавалися, розглядаються судом як такі, що не породжують ніяких правових наслідків для сторін.

На час розгляду справи в суді відповідач не повернув позику позивачеві.

Відповідно до ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до правових висновків висловлених у постанові Верховного Суду України від 02 липня 2014 року № 6-79цс 14, які в силу ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковими для всіх судів України, незалежно від валюти боргу (тобто грошової одиниці, в якій визначена сума зобовязання) валютою платежу, тобто засобом погашення грошового зобовязання і його виконання є національна валюта України гривня.

Станом на 23 грудня 2015 року 100 доларів США по курсу НБУ еквівалентні 2314,6841 гривні. Відповідно 1000 доларів США еквівалентні сумі 23146,84 (двадцять три тисячі сто сорок шість) гривень 84 копійки, як повинна бути стягнута на користь позивача.

Відповідно до ч. 3 ст. 88 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог.

Куруючись ст. ст. 1046, 1049 ЦК України, ст. ст. 10, 11, 27, 60, 62, 64, 208, 214, 215 ЦПК України, суд, -

вирішив:

Позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, зареєстрованого в ІНФОРМАЦІЯ_2, на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3, ідентифікаційний номер НОМЕР_2, жителя ІНФОРМАЦІЯ_4, борг за договором позики в сумі 23146,84 (двадцять три тисячі сто сорок шість) гривень 84 копійки, що еквівалентна 1000 (одна тисяча) доларам США по курсу НБУ станом на 23 грудня 2015 року.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, зареєстрованого в ІНФОРМАЦІЯ_2, судові витрати в розмірі 487,20 грн. (чотириста вісімдесят сім) гривень 20 коп. на користь держави (отримувач: УДК у Великобагачанському районі Полтавської області, код за ЄДРПОУ 36744050, рахунок 0013, банк ГУДКУ в Полтавській області, код банку отримувача 831019).

Рішення може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги протягом 10 днів з дня проголошення через Великобагачанський районний суд Полтавської області до Апеляційного суду Полтавської області. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо її не було подано.

Повний текст виготовлено 25.12.2015 р.

Суддя Ю.І. Ячало