Справа № 295/4070/14-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26.03.2015 року м. Житомир

Богунський районний суд міста Житомира у складі

судді Корицької В.О.,

при секретарі Зоренко Т.О.,

з участю позивача ОСОБА_1, представника позивача ОСОБА_2 (договір від 22.01.2014 р. /а.с. 14/), представника відповідача Ляхова О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом ОСОБА_1

до ПАТ КБ "ПриватБанк" в особі Житомирського відділення ПАТ КБ "ПриватБанк"

про визнання недійсними договорів позики, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулася до суду та з урахуванням уточнених позовних вимог просить:

- визнати недійсним правочин - кредитний договір в сумі 4766,5 гривень, вчинений від імені ОСОБА_1 23.04.2013 року, укладений між позивачем та ПрАТ "Приватбанк";

- визнати недійсним правочин - кредитний договір в сумі 4000,5 гривень, вчинений від імені ОСОБА_1 23.04.2013 року, укладений між позивачем та ПрАТ "Приватбанк";

- зобов'язати відповідача відмінити усі дії, що були вчинені ПрАТ «Приватбанк» у зв'язку з кредитним договором від 23.04.2013 року на суму 4766,5 гривень та кредитним договором від 23.04.2013 року на суму 4000,5 гривень.

В обгрунтування заявлених вимог посилається на те, що внаслідок незаконних дій не встановлених осіб з її карткового (кредитного) рахунку НОМЕР_1 було здійснено переказ:

- 23.04.2013 року на суму 4766,5 гривень

- 23.04.2013 року на суму 4000,5 гривень,

а всього на загальну суму 8767 гривень.

Таким чином, вважає, що 23.04.2013 року між нею та банком було укладено два кредитні договори, які підлягають визнанню недійсними у зв'язку із тим, що вчинені іншими не встановленими слідством особами від імені ОСОБА_1

Позивач та її представник у судовому засіданні позовні вимоги підтримали у повному обсязі.

Представник відповідача проти позову заперечив, посилаючись на необгрунтованість позовних вимог. Зазначив, що між банком та ОСОБА_1 23.04.2013 р. не укладалися кредитні договори, банк через систему Приват 24 виконав розпорядження клієнта про переказ грошових коштів, що передбачено чиним законодавством та Умовами і правилами надання банківських послуг, а тому у задоволенні заявлених позовних вимог належить відмовити.

Заслухавши учасників судового засідання, дослідивши та оцінивши докази по справі за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, з урахуванням меж заявлених позовних вимог, керуючись законом, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 ЦК України.

У відповідності до ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Судом встановлено, що 12.10.2010 року ОСОБА_1 подала до банку анкету - заяву про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг в ПриватБанку (а.с. 45), в якій просила надати платіжну карту кредитка "універсальна", з кредитним лімітом 6600 гривень.

Після подання цієї заяви банк відкрив ОСОБА_1 два рахунки:

кредитний рахунок НОМЕР_1;

картковий поточний рахунок НОМЕР_2.

Для управління рахунками ОСОБА_1 підключила картки до системи Приват24, яка є частиною сервісу Приватбанку і дозволяє здійснювати різні операції по рахунках за допомогою мережі Інтернет.

В квітні 2013 року з кредитного рахунку ОСОБА_1 НОМЕР_1 були здійснені перекази:

- 23.04.2013 року на суму 4766,5 гривень

- 23.04.2013 року на суму 4000.5 гривень,

а всього на загальну суму 8767 гривень.

З приводу таких незаконних дій ОСОБА_1 зверталася в різні інстанції, в тому числі і правоохоронні органи.

За заявою ОСОБА_1 відомості про злочин внесені до ЄРДР та відкрито кримінальне провадження №0001484, яке у подальшому направлено за підслідністю до СВ Івано-Франківського МВ УМВС України в Івано-Франківській області.

Досудове слідство по кримінальному провадженню №0001484 триває.

Позивач зазначає, що 12.10.2010 року, поставивши свій підпис на заяві - анкеті, вона погодилась із тим, що між нею та банком був укладений лише договір про надання банківських послуг, а не кредитний договір (а.с. 45).

В обґрунтування посилається на те, що при укладання кредитного договору банки зобов'язані отримати письмове підтвердження споживача про ознайомлення з умовами кредитування та сукупну вартість кредиту, що відповідає вимогам п. 2.1 - 2.3 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, які затверджені Постановою Національного банку України № 168 від 10.05.2007 року.

Оскільки такого підтвердження не існує, то, на думку позивача, між нею та банком кредитний договір не укладався.

Разом з тим, суд не погоджується із такою позицією з огляду на наступне.

Згідно ч. 1 ст. 626, ст. 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору.

Згідно ст. 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов'язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв'язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо).

Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

Суд приходить до висновку, що 12.10.2010 р. між сторонами був укладений публічний договір в спрощений спосіб шляхом складання анкети - заяви про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг в ПриватБанку. Вказаний правочин є змішаним договором надання певного кола банківських послуг, який включає в себе договір відкриття банківських рахунків, договір кредиту, депозитного вкладу, тощо.

З укладанням вказаного правочину у сторін виникли права та обов'язки.

Істотні умови вказаних договорів містяться в Умовах і Правилах надання банківських послуг в ПриватБанку.

ОСОБА_1 у заяві-анкеті зазначила, що згодна з тим, що ця заява разом із Пам'яткою клієнта, Умовами і Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами становить між нею та банком Договір про надання банківських послуг. При цьому зазначила, що ознайомилася та згодна з Умовами і Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами банку, зобов'язується виконувати вимоги Умов і Правил надання банківських послуг, а також регулярно ознайомлюватися з їх змінами на сайті ПриватБанку, що підтверджується її підписом на зворотній стороні заяви-анкети.

На виконання вказаного правочину банком відкриті два рахунки:

- кредитний рахунок НОМЕР_1 та встановлений кредитний ліміт в сумі 6600 грн.;

- картковий поточний рахунок НОМЕР_2.

У судовому засіданні позивач підтвердила, що неодноразово користувалася кредитними коштами та використовувала картковий поточний рахунок для власних потреб.

Отже, суд дійшов висновку, що договір про надання банківських послуг є укладеним.

Користування грошовими коштами на рахунках, в тому числі і на кредитному, відбувається шляхом надання клієнтом банку розпорядження.

Так, відповідно до Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні, затвердженої Постановою правління Національного банку України від 21.01.2014 № 22, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 29.03.2004 за №377/8976 (надалі - Інструкція) банк здійснює розрахунково-касове обслуговування своїх клієнтів на підставі відповідних договорів і своїх внутрішніх правил здійснення безготівкових розрахунків, якщо ці правила відповідають вимогам цієї Інструкції, іншим нормативно-правовим актам.

Банк не має права визначати та контролювати напрями використання коштів клієнта та встановлювати інші, не передбачені договором або законом, обмеження його права розпоряджатися коштами на власний розсуд. (п. 1.6 Інструкції)

Згідно із п. 1.7 Інструкції кошти з рахунків клієнтів банки списують лише за дорученнями власників цих рахунків (включаючи договірне списання коштів згідно з главою 6 цієї Інструкції) або на підставі розрахункових документів стягувачів згідно з главами 5 та 12 цієї Інструкції.

В квітні 2013 року в системі Приват 24 з кредитного рахунку ОСОБА_1 НОМЕР_1 були здійснені наступні перекази (розпорядження):

- 23.04.2013 року на суму 4766,5 грн.,

- 23.04.2013 року на суму 4000,5 грн.,

а всього на загальну суму 8767 гривень.

За своєю сутністю вказані дії є розпорядженнями клієнта, які банк зобов'язаний виконати.

Позивач та її представник помилково трактують зазначені дії як кредитні договори, оскільки при їх виконанні не відбувається встановлення, зміна або припинення цивільних прав та обов'язків, які притаманні цивільним правочинам. Між сторонами не укладалися кредитні договори від 23.04.2013 р.

Основний договір про надання певного кола банківських послуг був укладений між сторонами 12.10.2010 р. та саме він встановлює цивільні права та обов'язки для сторін.

Помилковим є також посилання представника позивача щодо застосування до вказаних правовідносин ст. 1069 ЦК України, оскільки норми вказаної статті регулюють кредитування рахунка клієнта банком, тобто здійснення банком платежів з рахунка клієнта, незважаючи на відсутність або недостатність на ньому грошових ресурсів.

У банківському законодавстві таке кредитування рахунка клієнта іменується овердрафт. Останній визначається як короткостроковий кредит, що надається банком надійному клієнту понад його залишок на поточному рахунку в цьому банку в межах заздалегідь обумовленої суми шляхом дебетування його рахунка. Банк може надати клієнту кредитування рахунка клієнта у випадках, передбачених у договорі. Умова про овердрафт включається не до усіх договорів банківського рахунка. Вона повинна супроводжуватися відкриттям рахунків, правовий режим яких допускає можливість овердрафта.

Розпорядження від 23.04.2013 року на суму 4766,5 грн. та 4000,5 грн. не є за своєю сутністю овердрафтом, оскільки сторонами не укладався договір про відкриття рахунків, правовий режим яких допускає можливість овердрафту.

За таких обставин, заявлені позовні вимоги є необґрунтованими та задоволенню не підлягають.

Керуючись ст.ст. 212-215, ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовних вимог відмовити.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Житомирської області через суд першої інстанції шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя В.О. Корицька