АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА[1]
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 вересня 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду міста Києва в складі: головуючого - Левенця Б.Б.

суддів - Махлай Л.Д., Ратнікової В.М.

при секретарі - Перевузнику П.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на заочне рішення Дарницького районного суду міста Києва від 21 травня 2015 року по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа Дарницький районний відділ Головного управління Державної міграційної служби України у місті Києві про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням та зняття з реєстраційного обліку, -

в с т а н о в и л а :

У грудні 2014 року позивач звернулася із зазначеним позовом, уточнивши який зазначила, що є власником АДРЕСА_1, із 25.03.1999 року до 18 листопада 2010 року перебувала із відповідачем у зареєстрованому шлюбі, від якого сторони мають сина - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1

З червня 2010 року відповідач систематично зловживав алкогольними напоями, влаштовував сварки, залякування фізичною розправою, нецензурно ображав і застосовував насильство до позивачки, ламав побутову техніку у квартирі чим створював неможливі умови проживання із позивачкою.

Враховуючи вищевикладене та посилаючись на положення ст. 116 ЖК України, ст.ст. 316, 319, 383, 386, 405 ЦК України, позивачка просила ухвалити судове рішення яким визнати відповідача таким, що втратив право користування жилим приміщенням АДРЕСА_1, зобов'язати орган реєстрації зняти з реєстраційного обліку за вказаною адресою відповідача ОСОБА_2 (а.с. 1-4, 31-33)

Третя особа просив розглядати справу без участі представника.(а.с. 24, 37)

Заочним рішенням Дарницького районного суду міста Києва від 21 травня 2015 року в задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа Дарницький районний відділ Головного управління Державної міграційної служби України у місті Києві про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням та зняття з реєстраційного обліку відмовлено. (а.с.52, 55-57)

В апеляційній скарзі позивачка посилалася на порушення судом норм матеріального і процесуального права та невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, просила рішення суду скасувати і ухвалити нове про задоволення позову. На обґрунтування скарги, зазначила, що суд не врахував фактичних обставин та доказів норм законодавства на які позивач посилалася обґрунтовуючи заявлені вимоги та дійшов помилкового висновку про відмову в позові. (а.с.62-67)

Особи, які беруть участь у справі до суду не прибули, були сповіщені належним чином про що у справі є докази. Апелянт ОСОБА_1 подала письмове клопотання про відкладення розгляду справи посилаючись на перебування на лікарняному, проте доказів поважності причин неявки до суду не надала. (а.с.82-87)

За вимог ч. 6 ст. 74, ч. 2 ст. 305 ЦПК України, колегія суддів визнала повідомлення належним, а неявку такою що не перешкоджає апеляційному розглядові справи.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідача, обговоривши доводи скарги, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду, судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню за таких підстав.

Судом встановлено, що із 25.03.1999 року до 18 листопада 2010 року сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, рішенням Дарницького районного суду міста Києва від 18 листопада 2010 року шлюб розірвано. Від шлюбу сторони мають сина - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.7-8)

За нотаріально посвідченим договором від 01 липня 2005 року ОСОБА_2 подарував, а ОСОБА_1 отримала в дар та є власником АДРЕСА_1. (а.с.5)

За постановою від 26 червня 2010 року, довідкою від 18 жовтня 2014 року, висновком, ОСОБА_1 18 червня 2010 року, 29 вересня та 14 жовтня 2014 року зверталась до органу внутрішніх справ з приводу конфліктів, хуліганських дій та погроз застосування насильства з боку колишнього чоловіка ОСОБА_2 (а.с.43-46)

Відповідно до частини першої статті 383 ЦК України власник квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб.

Згідно положень статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Статтею 156 ЖК УРСР передбачено, що члени сім'ї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

Аналогічну норму містить також стаття 405 ЦК України.

Аналіз вищенаведених правових норм дає підстави для висновку про те, що право членів сім'ї власника будинку (квартири) користуватись цим жилим приміщенням може виникнути та існувати лише за наявності права власності на будинок в особи, членами сім'ї якого вони є; із припиненням права власності особи втрачається й право користування жилим приміщенням у членів його сім'ї.

У разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред'явивши разом з тим одну із таких вимог: 1) про позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) про позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) про визнання особи безвісно відсутньою; 4) про оголошення фізичної особи померлою.

Таким чином вирішення питання про зняття особи з реєстраційного обліку залежить, зокрема, від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (ст. ст. 71, 72, 116, 156 ЖК України; ст. 405 ЦК України).

Відповідна правова позиція міститься і в постановах Верховного Суду України від 16 січня 2012 року по справі № 6-57цс11 та від 05 листопада 2014 року по справі N 6-158цс14, яка з огляду на положення ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для застосування судами України.

Частинами першою та третьою статті 116 ЖК України передбачено, що якщо наймач, члени його сім'ї або інші особи, які проживають разом з ним, систематично руйнують чи псують жиле приміщення, або використовують його не за призначенням, або систематичним порушенням правил співжиття роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі чи в одному будинку, а заходи запобігання і громадського впливу виявились безрезультатними, виселення винних на вимогу наймодавця або інших заінтересованих осіб провадиться без надання іншого жилого приміщення. Осіб, які самоправно зайняли жиле приміщення, виселяють без надання їм іншого жилого приміщення.

Судом першої інстанції встановлено, що відповідач є колишнім членом сім'ї власника житла, який під час перебування подружжя у зареєстрованому шлюбі подарував належну йому квартиру позивачці. При цьому, доказів вжиття заходів запобігання або громадського впливу до відповідача щодо неналежної поведінки останнього, до суду не надано.

За таких обставин суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав передбачених ст. 116 ЖК України для визнання відповідача таким, що втратив право користування жилим приміщенням та відмову в позові.

При цьому колегія суддів враховує, що позивачкою заявлені вимоги про визнання відповідача таким, що втратив право користування жилим приміщенням і скасування його реєстрації за вищевказаною адресою, а не про виселення останнього (ст. 116 ЖК України).

Позивачка посилалася на ст. 405 ЦК України, проте позовна заява не містить доводів втрати відповідачем права користування квартирою через відсутність без поважних причин понад один рік відсутні такі докази і в матеріалах справи.

Орган реєстрації був заявлений позивачкою до участі у справі як третя особа, тому вимогу позивачки про покладення зобов'язання судовим рішенням на третю особу скасувати реєстрацію відповідача не можна визнати обґрунтованою.

Інші доводи скарги цих висновків не спростовують, тому колегія суддів їх відхилила.

Керуючись ст. 303, п. 1 ч. 1 ст. 307, ст. 308, ст. 314, 315, 317, 319 ЦПК України, судова колегія, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - відхилити.

Рішення Дарницького районного суду міста Києва від 21 травня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили негайно з моменту проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Судді Апеляційного суду міста Києва: Б.Б.Левенець

Л.Д.Махлай

В.М.Ратнікова

Справа № 22-ц/796/9187/2015

Унікальний номер 753/22919/14-ц

Головуючий у першій інстанції - Парамонов М.Л.

Доповідач Левенець Б.Б.