АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________
справа № 22-ц-183/2011 р Головуючий 1 інст. - Музиченко ВО.
Категорія: сімейна Доповідач - Хорошевський О.М.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 лютого 2011 року судова колегія судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області в складі:

Головуючого - судді Хорошевського О.М.

суддів колегії - Зазулинської Т.П., Кругової С.С.,

при секретарі Шпарага О.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Харкові цивільну справу за <ч а й; н) скаргою ОСОБА_3 на рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 07 квітня 2010 року по справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про розподіл майна подружжя; за зустрічним позово >( ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про поділ майна подружжя, -

ВСТАНОВИЛА:

У жовтні 2007 року ОСОБА_4 звернувся до суду з вказаним позовом, в якому, посилаючись на те, що за період шлюбу з ОСОБА_3 у період з 1990 року по 30 травня 2006 року подружжям було придбано майно, що є їх спільною сумісною власністю, просив визнати за ним в порядку поділу цього майна право власності на нежитлову будівлю, обкладену цеглою, и площею 80,7 кв.м., розташовану у АДРЕСА_2, визнавши за ОСОБА_3 право власності на побутову техніку на загальну суму 23300 грн.

У зустрічному позові ОСОБА_3 просила в порядку поділу майна подружжя визнати за нею право власності на 1/2 частину нежитлової будівлі по АДРЕСА_2, 1/2 квартири АДРЕСА_1, ? частину распіловочного станка, що знаходиться у вказаному вище нежитловому приміщенні, 1/2 частину музичного центру та стягнути з ОСОБА_4 компенсацію за 1/2 частину автомобілів «Wolkswagen Т4» та ГАЗ 53, вказавши, що під час шлюбу подружжям було придбане таке майно. Автомобілі без її згоди ОСОБА_4 продав.

Рішенням Комінтернівського районного суду м. Харкова від 07 квітня J010 року первісний та зустрічний позови задоволені частково.

Визнано за ОСОБА_4 право власності на нежитлове приміщення літ. Д'-1» загальною площею 80,7 кв.м. за адресою АДРЕСА_2.

Визнано за ОСОБА_3 право власності на однокімнатну квартиру АДРЕСА_1.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 просить скасувати рішення суду першої інстанції як ухвалене і порушенням норм процесуального права і ухвалити нове рішення, визнавши за нею право власності на 'А частину квартири АДРЕСА_1 та на 1/ частину нежитлової будівлі АДРЕСА_2.

В обґрунтування скарги посилалась на те, що вона є приватним підприємцем. У 2003 році за рахунок коштів її матері до нежитлової будівлі, що є предметом спору, було добудовано прибудову площею 47 кв.м. Вона мала намір використовувати цю будівлю для здійснення підприємницької діяльності.

На час розгляду справи судом першої інстанції між нею та ОСОБА_4 було укладено усну домовленість про те, що вона погоджується з таким варіантом поділу майна, який визначив суд, на умові, що буде користуватися нежитловим приміщенням.

Перевіряючи законність та обгрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених в суді першої інстанції, судова колегія вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Частково задовольняючи первісний та зустрічний позови суд першої інстанції виходив з того, що сторонами доведено придбання у шлюбі квартири та нежитлової споруди площею 80.7 кв.м.

Придбання іншого майна під час шлюбу сторонами не доведено.

Такий висновок суду сторонами не оспорювався.

Визнавши за ОСОБА_4 право власності на нежитлову будівлю АДРЕСА_2, суд взяв до уваги, що вартість цієї будівлі менша ніж вартість квартири, що знаходиться у спільній власності сторін, і що ОСОБА_4 здійснює у цій будівлі підприємницьку діяльність.

Факт використання ОСОБА_4 вказаного приміщення для здійснення підприємницької діяльності сторонами також не оспорювався.

Погоджуючись з висновком суду першої інстанції судова колегія бере до уваги вимоги ч.3 ст. 71 СК України, згідно якої речі для професійних занять присуджуються тому з подружжя, хто використовує їх у своїй професійній діяльності. Вартість цих речей враховується при присудженні іншого майна другому з подружжя.

Оскільки висновки суду грунтуються на матеріалах справи та вимогах закону, судова колегія не вбачає підстав для скасування або зміни оскаржуваного рішення.

Доводи апеляційної скарги про те, що ОСОБА_3 добудувала нежитлову будівлю з метою використання її для підприємницької діяльності, не можуть бути взяті до уваги, оскільки не підтверджуються матеріалами справи.

З договору купівлі-продажу нежитлової будівлі від 7 грудня 2001 року вбачається, що сторонами під час шлюбу було придбано будівлю саме площею 80.7 кв.м. (а.с.7).

За визнанням права власності на прибудову площею 47 кв.м. до цієї будівлі ОСОБА_3 зверталась до суду (а.с. 205-207).

З цього вбачається, що оскаржуваним рішенням доля прибудови не вирішено.

З урахуванням вимог ч.1 ст. 308 ЦПК України судова колегія вважає апеляційну скаргу такою, що не підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 303, 304. п.1 ч.1 ст.307, ч.1 ст.308, 315, 317, 319 ЦПК України, судова колегія -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу відхилити.

Рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 07 квітня 2010 року залишити

^з змін.

Ухвала апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення ті може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий:

Судді: