Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 грудня 2015 року

Галицький районний суд м. Львова

в складі: головуючого - судді Радченка В.Є.

при секретарі Домашовець М.Ф.

з участю:

представниці позивача ОСОБА_1

відповідачів ОСОБА_2, ОСОБА_3

представника відповідачів ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Львові цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства «ВІЕС БАНК» до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості, за зустрічним позовом ОСОБА_2, ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства «ВІЕС БАНК» про розірвання кредитного договору, припинення зобов`язань за кредитним договором, визнання договору недійсним, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості.

В обґрунтування заявленого позову посилається на те, що 26 жовтня 2007 року між ним та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір №KF45286, згідно якого відповідач отримав кредит в розмірі 125000 доларів США, з кінцевим строком погашення не пізніше 26.10.2022 року під 11,5% річних. З метою забезпечення виконання зобовязань за кредитним договором №KF45286 від 26.10.2007р. з ОСОБА_3 було укладено договір поруки № KF45286/S-2 від 04.09.2014р., згідно з умовами якого вона являється поручителем по зобовязаннях ОСОБА_2 Відповідачі свої зобов?язання за договором кредиту та договором поруки не виконали. У звязку із невиконанням договірних зобовязань у відповідача ОСОБА_2 утворилася заборгованість в розмірі 89570,90 доларів США. У звязку із цим просить суд стягнути солідарно з відповідачів суму заборгованості за кредитним договором та судові витрати.

12.11.2015 року від відповідача ОСОБА_2 через канцелярію суду поступила зустрічна позовна заява до ПАТ «ВіЕс Банк» про розірвання кредитного договору.

В обґрунтування зустрічної позовної заяви посилається на те, що перед укладення кредитного договору банк не надав йому відповідної інформації про умови кредитування. Крім цього, банк перед та під час укладення спірного кредитного договору не дотримано вимоги абз.2 ч.12 ст.10 п. «і» ч.2 ст.11 ЗУ «Про захист прав споживачів». Стверджує те, що банком не було надано йому кредит в розмірі 21500 доларів США, а проценти та інші нарахування здійснювались банком на всю суму, тобто банком не виконанні умови кредитного договору. Просить суд розірвати кредитний договір №KF45286 від 26.10.2007р. з м моменту набрання рішенням суду законної сили; припинити зобовязання за кредитним №KF45286 від 26.10.2007р. з дати винесення рішення по справі та стягнути судові вирати. 03.12.2015 року представником відповідача подано заяву про зміну позовних вимог в зустрічній позовній заяві в якій посилається на те, що банк відповідних документів, які підтверджують видачу кредиту не надає, а згідно підрахунків позичальника різниця в недоотриманих коштах становить 21500 доларів США. Вважає, що банк порушив п.2 ч.1 ст.19 Закону України «Про захист прав споживачів». Просить суд визнати недійсним договір №KF45286 від 26 жовтня 2007 року, укладеним між ОСОБА_2 та ПАТ «ВіЕс Банк».

13.11.2015 року ухвалою суду вищезазначені позови обєднанні в одне провадження та прийнятті до спільного розгляду.

Представник позивача за первісним позовом в судовому засіданні позовні вимоги підтримала та надала аналогічні пояснення викладенні у ньому. Просила позовні вимоги задовольнити. Проти зустрічного позову заперечила та пояснила, що відповідач ОСОБА_2 при підписанні договору був ознайомлений та згідний з умовами договору. Просила у зустрічному позові відмовити.

Відповідачі та їх представник проти первісного позову заперечили. Відповідач ОСОБА_2 пояснив, що банком доказів на отримання ним кредиту не надано. Роздруківка по руху коштів не є доказом отримання коштів. Просив відмовити у первісному позові. Зустрічні позовні вимоги підтримали. ОСОБА_2 пояснив, що банк при підписані договору його не знайомив з умовами договору та жодних коштів йому не видавав. Просили задовольнити зустрічні позовні вимоги.

Заслухавши думку учасників судового процесу, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку.

Судом встановлено, що 26 жовтня 2007 року між ВАТ «Електрон Банк» (правонаступник ПАТ «ВіЕс Банк») та ОСОБА_2 укладено кредитний договір №KF45286, згідно якого ОСОБА_2 отримав кредит в розмірі 125000 доларів США, з кінцевим строком погашення не пізніше 26.10.2022 року під 11,5% річних (а.с.7-9).

Відповідно до п.5.2.9. кредитного договору позичальник зобовязаний повістю повернути кредит та сплатити нараховані проценти, а також можливі пеню та штрафні санкції, незалежно від строку зобовязання у наступних випадках: затримання сплати частини кредиту та/або відсотків щонайменше на один календарний місяць; перевищення сумою заборгованості суми кредиту більш як на десять відсотків;утворення в позичальника простроченої заборгованості за кредитом та/або процентами.

Згідно з п.5.3.1. кредитного договору банк має право у разі невиконання, неналежного виконання позичальником зобовязань за кредитним договором списати з рахунку позичальника суму боргу на підставі наказу на примусову сплату боргового зобовязання, звернутись в суд з позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором, вимагати виконання зобовязань за кредитним договором від поручителя.

09.06.2015 року ПАТ «ВіЕс Банк» скерував ОСОБА_2 повідомлення вимогу про дострокове погашення заборгованості, згідно кредитного договору протягом 30 календарних днів, але не пізніше 45 календарних днів (а.с.23).

Згідно зі ст. ст. 525, 526, 530 ЦК України, зобовязання мають виконуватись належним чином та у встановлений строк. Одностороння відмова від виконання зобовязань не допускається.

Відповідно до ст.536 Цивільного кодексу України передбачено, що за користування чужими грошовими коштами боржник зобовязаний сплачувати проценти, розмір яких встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.

Всупереч вищезгаданим нормам Цивільного законодавства та умов кредитних договорів відповідач свої зобовязання перед позивачем щодо повернення кредиту, нарахованих відсотків та штрафних санкцій не дотримується, тим самим порушує істотні умови кредитного договору.

Відповідно до ст.610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Згідно з ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобовязання або не виконав його у строки, встановлені договорами.

Статтею 611 ЦК України передбачено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, в тому числі - відшкодування збитків.

У відповідності до ст. 623 ЦК України боржник, який порушив зобов'язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки. У свою чергу під збитками законодавець у ст. 22 ЦК України розуміє витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права.

Пунктом 2 ст. 1050 ЦК передбачено, що коли договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів.

Відповідач ОСОБА_2 умови договору у встановлений договором термін не виконав тому, згідно розрахунку заборгованості, станом на 21.09.2015 року загальна сума заборгованості за кредитом становить 89570,90 доларів США, що станом на день розгляду справи судом (23.12.2015р.) за офіційним курсом НБУ (23,14 грн. за 1 долар США) еквівалентно 2072670,62 грн., яка складається з:

-заборгованість по кредиту 78542,44 доларів США, що станом на день розгляду справи судом (23.12.2015р.) за офіційним курсом НБУ (23,14 грн. за 1 долар США) еквівалентно 1817472,06 грн.;

-заборгованість по відсотках 8829,41 доларів США, що станом на день розгляду справи судом (23.12.2015р.) за офіційним курсом НБУ (23,14 грн. за 1 долар США) еквівалентно 204312,54 грн.;

-пеня 2199,05 доларів США, що станом на день розгляду справи судом (23.12.2015р.) за офіційним курсом НБУ (23,14 грн. за 1 долар США) еквівалентно 50886,01 грн.

Крім цього, з метою забезпечення виконання зобовязань за кредитним договором №KF45286 від 26.10.2007р. між ПАТ «ВіЕс Банк» та ОСОБА_3 було укладено договір поруки № KF45286/S-2 від 04.09.2014р., згідно з умовами якого вона являється поручителем по зобовязаннях ОСОБА_2 (а.с.21-22).

Згідно з п.1.2. договору поруки поручитель зобовязаний у випадку порушення боржником своїх зобовязань перед кредитором за кредитним договором боржник і поручитель згідно цього договору відповідають перед кредитором як солідарні боржники.

09.06.2015 року ПАТ «ВіЕс Банк» скерував ОСОБА_3 повідомлення вимогу про дострокове погашення заборгованості позичальника за кредитним договором, згідно кредитного договору протягом 30 календарних днів, але не пізніше 45 календарних днів (а.с.24).

Відповідно до ч.1 ст. 543 Цивільного кодексу України у разі солідарного обов'язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов'язку частково, або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо.

Відповідно до ст.553 Цивільного кодексу України поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. Порукою може забезпечуватися виконання зобов'язання частково або у повному обсязі.

Згідно з ст. 554 ЦК України, у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

Відповідно до статті 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Доводи ОСОБА_2 про те, що він від банку не отримував жодних коштів є безпідставними виходячи із наступного.

Як вбачається з виписки по договору №KF45286 від 26.10.2007 року за період з 26.10.2007р. по 20.09.2015р. банком надавались кошти відповідачу, а відповідач сумлінно сплачував наданий йому кредит, що є також підтвердженням отримання кредиту (а.с.142-165).

Відповідно до ст.303 Переліку документів, що утворюються в діяльності НБУ та банків України із зазначенням строків зберігання, затвердженого постановою Правління НБУ від 08.12.2004 року №6-1 касові документи та позабалансові ордери з додатком за емісійно-касовими операціями, а також за операціями з банківськими металами, пластиковими картками, дорогоцінними металами (у виробах та брухті) та дорогоцінним камінням підлягають зберіганню 5 років, тому згідно протоколу №2 засідання експертної комісії ПАТ «ВіЕс Банк» від 04.06.2014р. про відбір архівних документів структурних підрозділів банку, як таких, що підлягають знищенню вирішено, що підлягають знищенню документи відділу касових операцій, (що підтверджується заявою ПАТ «ОСОБА_5 від 30.11.2015р. та протоколом №2 від 04.06.2014р. (а.с.139-141).

Згідно з п.5.6. Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженої постановою Правління Національного банку України від 18.06.2015р. виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту.

Таким чином, суд приходить до висновку, що первісні позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають до задоволення.

Розглядаючи зустрічні позовні вимоги ОСОБА_2 до ПАТ «ВіЕс Банк» про визнання не дійсним кредитного договору, суд виходить із наступного.

Судом встановлено, що 26 жовтня 2007 року між ВАТ «Електрон Банк» (правонаступник ПАТ «ВіЕс Банк») та ОСОБА_2 укладено кредитний договір №KF45286, згідно якого ОСОБА_2 отримав кредит в розмірі 125000 доларів США, з кінцевим строком погашення не пізніше 26.10.2022 року під 11,5% річних(а.с.7-9).

Статтею 203 ЦК України визначено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має вчинятись у формі, встановленій законом.

Згідно з ст.1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним.

Зважаючи на зазначені вимоги законодавства, додержання яких є необхідним для чинності правочину, суд приходить до висновку, що форма та зміст кредитного договору №KF45286від 26.10.2007 року відповідають даним вимогам, відтак укладені без порушень чинного законодавства.

Доводи ОСОБА_2 про те, що банк не надав йому жодної інформації, щодо всіх умов договору, не відповідають дійсності, виходячи із наступного.

Як вбачається із кредитного договору, в договорі послідовно та докладно викладено всі права та обовязки сторін, правила нарахування процентів і комісій, наслідки за порушення умов договору. У п.8, п.10.5 кредитного договору, відповідач наголосив на тому, що погоджується з істотними умовами договору, свою правоздатність та дієздатність, а також про умови кредитування у банку. Також, перед укладенням кредитного договору відповідач був ознайомлений та згідний з розрахунком сукупної вартості кредиту, проектом кредитного договору, договору про забезпечення виконання зобовязань, інформацією про платежі, про що розписався у договорі.

Крім цього, доводи ОСОБА_2 про те, що договір був укладений з застосуванням нечесної підприємницької діяльності та без попереднього його ознайомлення із змістом договору, суд не бере до уваги, оскільки договір був укладений між позивачем та відповідачем згідно чинного законодавства, розмір процентів по ньому погоджений між сторонами, що засвідчує даний договір. Крім цього, вказані обставини свідчать про його вільне волевиявлення, спрямоване на укладення оспорюваного договору.

Таким чином, суд приходить до висновку, що зустрічні позовні вимоги не підлягають до задоволення.

Вимога про солідарне стягнення з відповідачів суми судових витрат не передбачена Цивільним кодексом України. Відповідно до ст. 541 ЦК України солідарний обов`язок або солідарна вимога виникають у випадках, встановлених договором або законом, зокрема у разі неподільності предмета зобов`язання. Через це суд вважає, що судові витрати не можуть стягуватись в солідарному порядку, оскільки це не передбачено договором чи законом. Судові витрати складаються з судового збору при поданні позову в розмірі 29073,88 грн., та витрат при подані заяви про забезпечення позову в розімірі 609 грн. Разом судові витрати складають 29682,88 гривень. Судові витрати підлягають стягненню в рівних частках, а саме: з ОСОБА_2, ОСОБА_3 по 14841,44 грн. з кожного.

Керуючись ст.ст.208-215 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В:

Позов Публічного акціонерного товариства «ВІЕС БАНК» до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2, ОСОБА_3 солідарно на користь Публічного акціонерного товариства «ВІЕС БАНК» заборгованість за кредитним договором № КF 45286 від 26.10.2007 р. в сумі 2072670,62 гривень, яка складається з наступного:

1817472,06 гривень заборгованість за кредитом;

204312,54 гривень заборгованість по відсотках;

50886,01 гривень - пеня.

В задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2, ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства «ВІЕС БАНК» про розірвання кредитного договору, припинення зобов`язань за кредитним договором, визнання договору недійсним- відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2, ОСОБА_3 в рівних частках на користь Публічного акціонерного товариства «ВІЕС БАНК» 29682,88 гривень сплаченого судового збору, тобто по 14841,44 грн. з кожного.

Рішення може бути повністю або частково оскаржено сторонами, іншими особами, які беруть участь у справі, а також особами, які не брали участь у справі, якщо суд вирішив питання про їх права та обовязки до Апеляційного суду Львівської області через Галицький районний суд протягом десяти днів з дня проголошення рішення.

Суддя: Радченко В.Є.