АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/441/15Головуючий по 1 інстанції
Категорія : Мельник І. О.
Доповідач в апеляційній інстанції
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 лютого 2015 року Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Черкаської області в складі:

головуючогоВасиленко Л. І.
суддівБородійчука В. Г. , Демченка В. А.
при секретаріВолвенко А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Черкаси апеляційну скаргу ОСОБА_6 на рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 12 грудня 2014 року у справі за позовом ОСОБА_7 до ОСОБА_8, ОСОБА_6 про визнання права власності на майно в порядку спадкування за заповітом, -

в с т а н о в и л а :

В листопаді 2014 року ОСОБА_7 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_6, ОСОБА_8 про визнання права власності на майно в порядку спадкування за заповітом.

В обґрунтування зазначених вимог вказав, що ІНФОРМАЦІЯ_1 року помер його дідусь - ОСОБА_9, про що 15 серпня 2013 року складено відповідний актовий запис № 2035 відділом державної реєстрації актів цивільного стану по м. Черкаси Черкаського міського управління юстиції. Після його смерті відкрилася спадщина на належне йому майно, а саме: жилий будинок з надвірними спорудами та земельною ділянкою, що знаходяться в АДРЕСА_1.

За життя дідусь 28 вересня 2005 року склав нотаріально посвідчений заповіт, який рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 21 серпня 2014 року був визнаний частково недійсним в частині розпорядження лише ? частиною домоволодіння.

ІНФОРМАЦІЯ_2 року померла бабуся позивача - ОСОБА_10, після смерті якої

відкрилася спадщина на належну їй ? частку у спільному сумісному майні подружжя. В

установлений законом термін до нотаріальної контори звернулись із заявою про прийняття

спадщини ОСОБА_6, ОСОБА_8, а також чоловік спадкодавця ОСОБА_9, який постійно проживав з спадкодавцем на час відкриття спадщини, а тому вважається таким, що прийняв спадщину. Оскільки до складу спадкового майна після смерті дідуся ОСОБА_9 увійшла частина житлового будинку з відповідною частиною надвірних споруд та 1/6 частина успадковані ОСОБА_11 після смерті дружини ОСОБА_10, то позивач набув права на спадкування за заповітом після смерті дідуся на 1/2 + 1/6 = 2/3 частини домоволодіння по АДРЕСА_1 та на земельну ділянку, згідно державного акту. Проте, нотаріусом Першої Черкаської державної нотаріальної контори йому було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину з мотивів відсутності на те правових підстав та роз'яснено право на звернення до суду за вирішенням питань спадкування.

За таких обставин, позивач просив визнати за ним право власності на 2/3 частини домоволодіння по АДРЕСА_1, та визнати за ним право власності на земельну ділянку по АДРЕСА_1, в порядку спадкування за заповітом після смерті дідуся - ОСОБА_9, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 року.

Рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 12 грудня 2014 року позов задоволено.

Не погоджуючись з рішенням суду ОСОБА_6 подала апеляційну скаргу в якій, посилаючись на неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, просить скасувати дане рішення в частині визнання за ОСОБА_7 права на земельну ділянку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, Державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯА №219594 та ухвалити нове рішення про визнання за ОСОБА_6 права власності на 1/6 частину вказаної земельної ділянки.

Судова колегія, заслухавши доповідь судді - доповідача, пояснення ОСОБА_6, ОСОБА_7, перевіривши матеріали справи і обговоривши підстави апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга підлягає до відхилення.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_7, районний суд виходив із того, що до складу спадкового майна після смерті дідуся ОСОБА_11 увійшла належна йому ? частина житлового будинку з відповідною частиною надвірних споруд та 1/6 частина успадкована ОСОБА_11 після смерті дружини ОСОБА_10, тому позивач набув права на спадкування за заповітом після смерті дідуся на ? + 1/6 = 2/3 частини домоволодіння по АДРЕСА_1 та на земельну ділянку, згідно з державним актом.

Розглядаючи спір, судова колегія вважає, що районний суд повно і всебічно дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює.

Частиною 1 статті 11 ЦПК України визначено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ч. 1 ст. 10, ч. 1 ст. 60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Апелянт оскаржує рішення суду в частині визнання за ОСОБА_7 право власності на земельну ділянку.

Статтею 1216 ЦК України визначено, що спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Згідно зі ст.ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за законом чи за заповітом.

За ч.1 ст. 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, вправі одержати свідоцтво про право на спадщину.

Статтею 328 ЦК України зазначено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті (частина 1 статті 1223 ЦК України).

Згідно ст.1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті.

При цьому, статтею 1225 ЦПК України, яка регламентує спадкування права на земельну ділянку, визначено, що право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення.

До спадкоємців житлового будинку, інших будівель та споруд переходить право власності або право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені.

До спадкоємців житлового будинку, інших будівель та споруд переходить право власності або право користування земельною ділянкою, яка необхідна для їх обслуговування, якщо інший її розмір не визначений заповітом.

Пунктом «г» ч. 1 ст. 81, ст. 131 Земельного кодексу України, також, визначено, що громадяни України набувають права власності на земельні ділянки, також, на підставі прийняття спадщини.

У пункті 10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року N 7 «Про судову практику у справах про спадкування» зазначено, що відповідно до ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом.

Спадкодавець може передавати за заповітом частину належної йому земельної ділянки, тоді інша частина цієї ділянки спадкується за законом. У разі коли спадкодавець заповів всю земельну ділянку або її частину іншим особам, які не успадковували нерухоме майно, то спадкоємці мають право на земельну ділянку, на якій розміщено нерухоме майно та на частину ділянки, яка є необхідною для його обслуговування, незалежно від змісту заповіту.

За такими правилами здійснюється й перехід права на землю при спадкуванні права на частину нерухомого майна, а якщо був установлений порядок користування ним - то з урахуванням цього порядку.

Відповідно до п. 23 вказаної постанови Пленуму Верховного Суду України у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Судом встановлено, підтверджено матеріалами справи, що ОСОБА_11 перебував у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_10 з 15.02.1950 року.

Право власності на житловий будинок АДРЕСА_1 зареєстроване за ОСОБА_11 на підставі договору про надання у безстрокове користування земельної ділянки від 26 червня 1957 року № 2-3255 та акту приймання індивідуального домоволодіння, затвердженого 30 березня 1966 року.

Оскільки житловий будинок АДРЕСА_1 був набутий в період шлюбу ОСОБА_11 та ОСОБА_10, то він був їх спільною сумісною власністю.

Такий же висновок міститься в мотивувальній частині рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 21 серпня 2014 року.

Згідно до Державного акта на право власності на земельну ділянку серія ЯА№ 219594 від 18 листопада 2004 року ОСОБА_9 на підставі рішення сесії Черкаської міської ради від 05.10.2004 року № 7-40 дод.2, п.9 є власником земельної ділянки площею 606 кв.м. розташованої по АДРЕСА_1.

28 вересня 2005 року ОСОБА_9 склав заповіт, яким належний йому житловий будинок з надвірними спорудами та земельною ділянкою по АДРЕСА_1, заповів онуку ОСОБА_7., прізвище якого внаслідок зміни імені в даний час ОСОБА_7.(свідоцтво про зміну імені, Серія НОМЕР_1).

ІНФОРМАЦІЯ_2 року померла бабуся позивача ОСОБА_10 і після її смерті відкрилася спадщина на належну їй ? частину у спільному сумісному майні подружжя.

6 липня 2013 року до нотаріальної контори звернулись із заявою про прийняття спадщини ОСОБА_6, вказавши, що крім неї спадкоємцем померлої є її чоловік ОСОБА_11, який постійно проживав з спадкодавцем на час відкриття спадщини.

27 вересня 2013 року до нотаріальної контори звернулась ОСОБА_8

ІНФОРМАЦІЯ_1 року помер дідусь позивача - ОСОБА_9, про що 15 серпня 2013 року складено відповідний актовий запис № 2035 відділом державної реєстрації актів цивільного стану по м. Черкаси Черкаського міського управління юстиції (свідоцтво про смерть серія НОМЕР_2).

10 вересня 2013 року ОСОБА_7 звернувся до Першої черкаської нотаріальної контори та подав заяву про прийняття спадщини за заповітом. Проте, за результатами розгляду заяви вих. № 2386/02-14 від 27.10.2014 року, у видачі свідоцтва про право на спадщину йому було відмовлено, в зв'язку з тим, що нотаріус позбавлений можливості визначити склад спадкового майна та встановити власників спадкового майна. Крім того, відсутній документ (належним чином зареєстрований), що підтверджує право власності ОСОБА_10 на ? частку житлового будинку та земельну ділянку, що знаходиться в АДРЕСА_1.

Рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 21 серпня 2014 року визнано частково недійсним заповіт, складений 28 вересня 2005 року ОСОБА_9 на користь ОСОБА_7 на 1/2 частину житлового будинку з надвірними спорудами та земельною ділянкою по АДРЕСА_1. Визнано за ОСОБА_6 право власності на 1/6 частину домоволодіння по АДРЕСА_1, в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_10, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 року. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

У мотивувальній частині даного рішення встановлено, що домоволодіння розташоване по АДРЕСА_1 було набуте в період шлюбу ОСОБА_10 та ОСОБА_9 шляхом побудови, а тому являється спільною сумісною власністю подружжя.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції стосовно набуття ОСОБА_7 права на спадкування за заповітом після смерті дідуся ОСОБА_11 спадкового майна, яке складається з 2/3 частин домоволодіння по АДРЕСА_1, з яких: ? частина житлового будинку з відповідною частиною надвірних споруд належала йому на праві власності, а 1/6 частина успадкована ОСОБА_11 після смерті дружини, та земельної ділянки згідно з державним актом. Дані факти достеменно встановлені матеріалами справи.

Щодо посилань апеляційної скарги на те, що суд першої інстанції при ухваленні рішення не врахував, що спірна земельна ділянка була спільно нажитим майном подружжя ОСОБА_9 та ОСОБА_10, про що роз'яснено в рішенні Соснівського районного суду м. Черкаси від 21 серпня 2014 року, то колегія судді вважає їх безпідставними, виходячи з наступного.

Так, вид і обсяг речового права на ділянку залежить від того, на якому праві остання належала спадкодавцеві.

Відповідно до ЦК, ЗК, інших нормативно-правових актів земельна ділянка є окремим об'єктом права власності.

Згідно до положень статей 81, 116 ЗК окрема земельна ділянка, одержана громадянином у період шлюбу в приватну власність шляхом приватизації, є його особистою приватною власністю, а не спільною сумісною власністю подружжя, оскільки йдеться не про майно, нажите подружжям у шлюбі, а про одержану громадянином частку із земельного фонду.

Крім того, наведеним рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 21 серпня 2014 року визнано недійсним заповіт лише щодо ? частини житлового будинку з надвірними спорудами по АДРЕСА_1, та як наслідок визнано за ОСОБА_6 право власності на 1/6 його частину.

Поряд з наведеним, приведений заповіт свідчить про те, що ОСОБА_9, як власник земельної ділянки та як спадкодавець скористався своїм правом на свій розсуд розпорядитися належною йому земельною ділянкою яка обслуговує житловий будинок.

Враховуючи, що ОСОБА_9, як спадкодавець заповів усю земельну ділянку ОСОБА_7, який успадкував 2/3 частини житлового будинку з надвірними спорудами по АДРЕСА_1, то ОСОБА_6, як спадкоємиць 1/6 його частини має право лише на земельну ділянку, на якій безпосередньо розташоване нерухоме майно та на частину ділянки, яка є необхідною для його обслуговування.

При цьому, за наведених обставин доцільним є застосування інституту земельного сервітуту, відповідно до ст. 401 ЦК України, в силу якого до ОСОБА_6, як спадкоємця частини житлового будинку, інших будівель і споруд перейде право обмеженого користування чужою земельною ділянкою, а саме - тією її частиною, яка їй буде необхідна для використання будівлі (споруди) у відповідності з її призначенням (сервітут). Конкретний обсяг сервітуту повинен визначитися за угодою між спадкоємцями будівлі або споруди і спадкоємцем земельної ділянки.

Розмір земельної ділянки, необхідної для обслуговування житлового будинку, будівлі або споруди, визначається шляхом проведення за клопотанням сторін експертизи з врахуванням чинних нормативних документів у галузі будівництва, санітарних норм та правил тощо.

Проте, ОСОБА_6 з відповідним позовом до суду не зверталась, будь-яких належних доказів щодо того яка саме земельна ділянка необхідна для функціонального забезпечення успадкованої нею частини житлового будинку суду не надала.

Враховуючи те, що посилання апелянта в апеляційній скарзі на неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи не знайшли свого підтвердження при розгляді даної справи, а судом повно та всебічно перевірені надані сторонами докази, дана їм належна оцінка у рішенні, які належним чином мотивовані і за своїм змістом та формою відповідають вимогам матеріального та процесуального закону, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню, а судове рішення залишенню без змін.

Керуючись ст. ст. 304, 307, 308, 313, 314, 315, 319 ЦПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_6 відхилити.

Рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 12 грудня 2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ з моменту набрання нею законної сили.

Головуючий :

Судді :