Справа № 457/1551/13 Головуючий у 1 інстанції: Марчук В.І.
Провадження № 22-ц/783/717/15 Доповідач в 2-й інстанції: Копняк С. М.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 березня 2015 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Львівської області у складі:

головуючої судді - Копняк С.М.,

суддів - Кабаля І.І., Мельничук О.Я.,

секретар - Матяш С.І.,

з участю представника прокуратури - Лящука Т.І.,

представника позивача - ОСОБА_3,

представника третьої особи - Блажевського П.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_5 на рішення Трускавецького міського суду Львівської області від 24 квітня 2014 року у цивільній справі за позовом ПАТ «УкрСиббанк» до Прокуратури Львівської області, ОСОБА_6, треті особи: Відділ державної виконавчої служби Трускавецького міського управління юстиції, Товариство з обмеженою відповідальністю «Кей Колект» про зняття арешту із заставленого майна,-

в с т а н о в и л а:

Оскаржуваним рішенням позовні вимоги ПАТ «УкрСиббанк» до Прокуратури Львівської області, ОСОБА_6, треті особи: ВДВС Трускавецького МУЮ, ТзОВ «Кей Колект» про зняття арешту із заставленого майна задоволено.

Звільнено з-під арешту та знято заборону на відчуження з нерухомого майна, належного на праві власності громадянину ОСОБА_6, що перебуває в іпотеці ПАТ «УкрСиббанк», на підставі договору іпотеки від 02.02.2007 року та Договору іпотеки від 06.03.2007 року, а саме:

- нежитлового приміщення, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 176,5 кв.м.;

- квартири № 7, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, що складається з шести житлових кімнат та кухні, загальною площею 150,3 кв.м. та житловою 98,8 кв.м.

накладені постановою слідчого СВ СУ Прокуратури Львівської області №3-576 від 24.01.2011 року.

Вирішено питання судових витрат.

Рішення суду оскаржила ОСОБА_5

В обґрунтування апеляційної скарги посилається на те, що оскаржуване рішення є незаконним та необґрунтованим, ухвалене з порушенням норм матеріального і процесуального права, висновки суду не відповідають обставинам справи.

Зазначає, що починаючи з 13 травня 1978 року вона перебуває у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_6 Предметом розгляду даної цивільної справи є майно, яке набуте відповідачем ОСОБА_6 в 2007 році, тобто за час їхнього перебування у шлюбі, а саме нежитлове приміщення за адресою: АДРЕСА_1, загальною площею 176,5 кв.м. Таке майно слід вважати спільним сумісним майном подружжя і вирішення будь-яких питань щодо спірного майна буде торкатись її інтересів, як одного з подружжя, а відтак і співвласника.

Постановою слідчого СВ Прокуратури Львівської області від 24.01.2011 року накладено арешт на майно. На цей момент діяв КПК України від 28.12.1960 року. Покликаючись на приписи ч.6 ст.126 КПК України від 28.12.1960 року, вважає, що жоден інший державний орган не може скасувати накладені постановою слідчого арешти, про що прямо наголошує законодавець в КПК України 2012 року. З цих підстав вважає, що ПАТ «УкрСиббанк» є неналежним позивачем та ним обрано невірний спосіб захисту, і відповідно оскаржуване рішення підлягає скасуванню.

З огляду на наведене, просить рішення Трускавецького міського суду Львівської області від 24 квітня 2014 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову повністю.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, межі і доводи апеляційної скарги, колегія суддів погоджується з правильністю висновків суду першої інстанції, оскільки вони зроблені на підставі правильного встановлення існуючих правовідносин між сторонами, а доводи апеляційної скарги правильності оскаржуваного рішення не спростовують. До такого висновку колегія суддів дійшла з врахуванням наступних обставин.

За приписами ч. 1 ст. 303 ЦПК України, Апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Пленум Верховного Суд України у п.11 Постанови «Про судове рішення у цивільній справі» від 18 грудня 2009 року №11 роз»яснив, що у мотивувальній частині рішення слід наводити дані про встановлені судом обставини, що мають значення для справи, їх юридичну оцінку та визначені відповідно до них правовідносини, а також оцінку всіх доказів.

Колегія суддів вважає, що оскаржуване рішення відповідає зазначеним вимогам.

Згідно ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Відповідно до положень ст. ст. 11, 15 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданих відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Права та обов»язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства. Кожна особа має право на судовий захист.

Встановлено, що відповідно до кредитного договору № 0 від 02 лютого 2007 року позивачем АКІБ «УкрСиббанк» (правонаступником якого є ПАТ «УкрСиббанк») було надано ОСОБА_6 споживчий кредит в сумі 175000 доларів США зі сплатою відсотків за користування кредитом. Крім того, відповідно до кредитного договору №0 від 06 березня 2007 року позивачем АКІБ «УкрСиббанк» (правонаступником якого є ПАТ «УкрСиббанк») було надано ОСОБА_6 споживчий кредит в сумі 180000 доларів США зі сплатою відсотків за користування кредитом.

Згідно іпотечних договорів № б/н від 02.02.2007 року та 06.03.2007 року укладених між позивачем АКІБ «УкрСиббанк» (правонаступником якого є ПАТ «УкрСиббанк») та відповідачем ОСОБА_6, останній передав позивачу в іпотеку: нежитлове приміщення, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, загальною площею 176,5 кв.м.; квартиру №7, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, що складається з шести житлових кімнат та кухні, загальною площею 150,3 кв.м. та житловою 98,8 кв.м.

Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно із ч.1 ст. 527 ЦК України боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту.

Відповідно до ч.1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Внаслідок невиконання відповідачем ОСОБА_6 зобов'язань по кредитних договорах у останнього перед позивачем виникла заборгованість.

Рішенням Городоцького районного суду Львівської області від 16.02.2011 року стягнуто з ОСОБА_6 на користь ПАТ «УкрСиббанк» 1330317 грн. 00 коп. та стягнуто солідарно з ОСОБА_6, ТзОВ «Арка-Моріс», ОСОБА_7 в межах вартості переданого в іпотеку майна в користь ПАТ «УкрСиббанк» 1355605,36 грн. заборгованості по кредитному договору. Вирішено питання судових витрат. На підставі даного рішення видано виконавчий лист. Постанова про відкриття виконавчого провадження від 03.08.2011 року ВП №27950720 засвідчує, що виконавчий лист про стягнення з ОСОБА_6 на користь ПАТ «Укрсиббанк» прийняти до примусового виконання. В процесі виконання рішення суду було встановлено, що постановою слідчого СВ СУ Прокуратури Львівської про накладення арешту №3-567 від 24.01.2011 року накладено арешт на все нерухоме майно ОСОБА_6 У зв»язку з чим позивач позбавлений можливості виконати рішення суду про стягнення боргу.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції вірно керувався приписами статті 1 Закону України «Про іпотеку», якою передбачено, що іпотека це вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Відповідно до ч.3 ст.33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону.

Відповідно до ч.1 ст. 41 Закону України «Про іпотеку» реалізація предмета іпотеки, на який звертається стягнення за рішенням суду або за виконавчим написом нотаріуса, проводиться, якщо інше не передбачено рішенням суду, шляхом продажу на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження, передбаченої Законом України "Про виконавче провадження" ( 606-14 ), з дотриманням вимог цього Закону.

Відповідно до ч.7 ст. 3 Закону України «Про іпотеку» пріоритет права іпотекодержателя на задоволення забезпечених іпотекою вимог за рахунок предмета іпотеки відносно зареєстрованих у встановленому законом порядку прав чи вимог інших осіб на передане в іпотеку нерухоме майно виникає з моменту державної реєстрації іпотеки. Зареєстровані права та вимоги на нерухоме майно підлягають задоволенню згідно з їх пріоритетом - у черговості їх державної реєстрації.

Відповідно до ч. 2 ст.14 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» обтяжувач з вищим пріоритетом має переважне право на звернення стягнення на предмет обтяження.

З інформаційної довідки з Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна, Індексний номер 5575615 від 02.07.2013 року, вбачається, що постановою слідчого СВ СУ Прокуратури Львівської про накладення арешту №3-567 від 24.01.2011 року накладено арешт на все нерухоме майно ОСОБА_6, а нежитлове приміщення, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, загальною площею 176,5 кв.м. знаходиться під обтяженням згідно іпотечного договору від 02.02.2007 року.

Згідно вимог кримінального законодавства накладення арешту в межах кримінальної справи на майно особи є необхідним і здійснюється з метою забезпечення цивільного позову чи можливої конфіскації майна.

Встановлено, визнається і не оспорюється сторонами, що цивільний позов в даній кримінальній справі не заявлявся. Кримінальна справа, в межах якої слідчим накладено арешт на майно ОСОБА_6, вже розглянута судом. Вироком Личаківського районного суду м. Львова від 29.04.2013 року, ОСОБА_6 визнаний винним у вчиненні злочинів, передбачених ст.ст.367 ч.2, 366 ч.2 КК України та призначено останньому покарання не пов'язане з зобов'язанням матеріального характеру. Вирок суду набрав законної сили, хоч відпала необхідність у збереженні арешту накладеного на все майно ОСОБА_6, який був застосований постановою слідчого СВ СУ Прокуратури Львівської про накладення арешту №3-567 від 24.01.2011 року. Виділених із даної кримінальної справи матеріалів відносно ОСОБА_6 немає.

Таким чином, встановлено, що в межах кримінальної справи будь-які вимоги щодо майна, на яке накладено арешт відсутні, та позивач на підставі укладеного іпотечного договору від 02.02.2007 року має переважне право перед іншими особами на задоволення своїх вимог за рахунок переданого в іпотеку майна.

Згідно із ст. ст. 3, 4 ЦПК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених прав, а суд, здійснюючи правосуддя, захищає порушені права цих осіб у спосіб, визначений законами України.

Способи захисту суб»єктивних цивільних прав розуміють як закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника.

Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів закріплений в ст.16 ЦК України.

Суд першої інстанції прийшов до вірного висновку, що факт накладення арешту слідчим СВ СУ Прокуратури Львівської унеможливлює виконання рішення суду у цивільній справі щодо звернення стягнення на предмет іпотеки та позбавляє ПАТ «УкрСиббанк» можливості скористатись своїм правом на продаж іпотечного майна у рахунок погашення заборгованості за кредитним договором.

З врахуванням наведеного посилання апелянта на те, що ПАТ «УкрСиббанк» фактично є неналежним позивачем не відповідають вимогам закону.

Також колегія суддів приходить до висновку, що оскільки позовні вимоги стосуються питання про звільнення з-під арешту майна, право на яке у позивача як іпотекодержєателя виникло із цивільних правовідносин, то у такому випадку позивач має право на захист свого порушеного права у спосіб, визначений ст.15 ЦПК України, ст. ст. 15, 16 ЦК України.

Окрім того, апелянт не надала суду апеляційної інстанції достатніх та допустимих доказів на підтвердження того, яким чином звільнення майна з-під арешту, накладеного в межах кримінальної справи зачіпає її інтереси та порушує її права.

Відповідно до ч. 2 ст. 308 ЦПК України не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що оскаржуване рішення ухвалене судом на підставі наявних у справі доказів, оцінених судом належним чином, кожного окремо на їх достовірність, допустимість та достатність, взаємний зв'язок у їх сукупності, встановлених судом обставин справи. Висновки суду ґрунтуються на аналізі зібраних у справі доказів.

З висновками суду слід погодитись, оскільки ним правильно визначено характер спірних правовідносин та встановлено дійсні обставини справи, вірно застосовано матеріальний закон та дотримана процедура розгляду, передбачена ЦПК України.

Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, а тому підстави для її задоволення та скасування рішення Трускавецького міського суду Львівської області від 24 квітня 2014 року відсутні.

Керуючись ст. ст. 209 ч. 3, 303, 304, 307 ч.1 п.1, 308, 313, 314 ч.1 п.1, 315, 317, 319, 324 ЦПК України, колегія суддів,-

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 - відхилити.

Рішення Трускавецького міського суду Львівської області від 24 квітня 2014 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржене в касаційному порядку протягом 20-ти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ з дня набрання ухвалою Апеляційного суду законної сили.

Головуюча Копняк С.М.

Судді: Кабаль І.І.

Мельничук О.Я.