Справа № 463/3787/15-ц
Провадження № 4-с/463/64/15
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 вересня 2015 року Личаківський районний суд м.Львова в складі:

головуючогосудді ОСОБА_1,

при секретарі Козак М.В.,

з участю представників скаржника ОСОБА_2, ОСОБА_3,

представника субєкта оскарження ОСОБА_4,

представників заінтересованих осіб ОСОБА_5, ОСОБА_6,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Львові скаргу Управління майном спільної власності Львівської обласної ради на дії головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України ОСОБА_7 у справі за позовом ОСОБА_8 до Головного управління охорони здоров'я Львівської обласної державної адміністрації, Вищого навчального комунального закладу «Львівський медичний коледж післядипломної освіти», Управління майном спільної власності Львівської обласної ради, треті особи трудовий колектив Вищого навчального комунального закладу «Львівський медичний коледж післядипломної освіти», Львівська обласна рада про скасування наказу та поновлення на займаній посаді,

в с т а н о в и в :

Управління майном спільної власності Львівської обласної ради звернулося в суд із скаргою на дії головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України ОСОБА_7, в якій з врахуванням заяви про уточнення вимог скарги, просить скасувати постанову про відкриття виконавчого провадження № 48004061 від 02.07.2015 року та скасувати вимогу державного виконавця № О-13664/5.-60/5 від 15.07.2015 року.

Свої вимоги скаржник обґрунтовує тим, що у постанові про відкриття виконавчого провадження зазначена вимога про поновлення ОСОБА_8 на займаній посаді. При цьому ст.367 ЦПК України, ст.ст.30, 76 Закону України «Про виконавче провадження» зазначають про поновлення на роботі чи на попередній посаді незаконно звільненого або переведеного працівника. Вважає, що резолютивна частина рішення Личаківського районного суду м.Львова від 19.05.2015 року, резолютивна частина додаткового рішення Личаківського районного суду м.Львова від 28.05.2015 року, виконавчий лист Личаківського районного суду м.Львова та постанова про відкриття виконавчого провадження не відповідають вимогам ст.367 ЦПК України, ст.ст.30, 76 Закону України «Про виконавче провадження». Відповідно до ст.216 ЦПК України суд, ухвалюючи рішення на користь кількох позивачів або проти кількох відповідачів, повинен зазначити, в якій частині рішення стосується кожного з них, або зазначити, що обов'язок чи право стягнення є солідарним. У рішенні Личаківського районного суду м.Львова від 19.05.2015 року, враховуючи трьох відповідачів, не зазначено в якій частині рішення стосується кожного з відповідачів. В результаті цього, видано два виконавчих листи, а саме: виконавчий лист за № 2/463/118/15, виданий 29.05.2015 року, де боржником зазначено Управління майном спільної власності Львівської обласної ради та виконавчий лист за № 2/463/118/15, виданий 02.06.2015 року, де боржником зазначено Вищий навчальний заклад «Львівський медичний коледж післядипломної освіти». Крім того, у постанові про відкриття виконавчого провадження № 48004061 від 02.07.2015 року поставлена вимога поновити ОСОБА_8 з 22 травня 2014 року на займаній посаді директора Вищого навчального комунального закладу «Львівський медичний коледж післядипломної освіти». Однак у спільній власності територіальних громад Львівської області відсутня юридична особа з таким найменуванням. Згідно з випискою та витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців функціонує юридична особа з найменуванням «Вищий навчальний комунальний заклад Львівської обласної ради «Львівський медичний коледж післядипломної освіти»». При цьому, ОСОБА_8 звільнили з посади директора саме Вищого навчального комунального закладу Львівської обласної ради «Львівський медичний коледж післядипломної освіти», а не Вищого навчального комунального закладу «Львівський медичний коледж післядипломної освіти». Крім того, у виконавчому листі від 29.05.2015 року не вказано дати прийняття додаткового рішення, на підставі якого допущено негайне виконання, зазначено неправильно номер судового рішення, а також відсутня вказівка щодо набрання рішенням законної сили. Вважає, що виконавчий лист не відповідає законодавчо визначеним вимогам до виконавчих документів, а тому державний виконавець не вправі був відкривати виконавче провадження та виносити постанову на підставі даного процесуального документа. Крім того, вимога державного виконавця № О-13664/5.-60/5 від 15.07.2015 року скаржником була отримана 31.07.2015 року, однак, у ній не зазначено, який саме документ необхідно виконати. Враховуючи те, що резолютивна частина рішення Личаківського районного суду м.Львова від 19.05.2015 року, резолютивна частина додаткового рішення Личаківського районного суду м.Львова від 28.05.2015 року, виконавчий лист Личаківського районного суду м.Львова та постанова про відкриття виконавчого провадження від 02.07.2015 року не відповідають вимогам ст.367 ЦПК України, ст.ст.30, 76 Закону України «Про виконавче провадження», а тому просить скаргу задоволити.

В судовому засіданні представники скаржника ОСОБА_2 та ОСОБА_3 вимоги скарги підтримали повністю, дали пояснення аналогічні викладеним у скарзі, просять суд скаргу задоволити.

Представник субєкта оскарження ОСОБА_4 в судовому засіданні скаргу заперечив та пояснив, що у Відділі примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України перебуває виконавче провадження № 48004061 на підставі виконавчого листа № 2/463/118/15, виданого 29.05.2015 року Личаківським районним судом м.Львова. Враховуючи те, що виконавчий документ відповідає вимогам ст.ст.17, 18 Закону України «Про виконавче провадження», а тому державним виконавцем 02.07.2015 року було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження. Також зазначив, що вимога державного виконавця є законною, оскільки боржник станом на 15.07.2015 року не виконав рішення Личаківського районного суду м.Львова від 28.05.2015 року. Просить у задоволенні скарги відмовити.

Представник Львівської обласної ради ОСОБА_6 в судовому засіданні повністю підтримав вимоги скарги, з підстав викладених у такій, просить скаргу задоволити.

В судовому засіданні представник ОСОБА_8 ОСОБА_5 вимоги скарги заперечив та пояснив, що державним виконавцем відповідно до ст.ст.17, 18 Закону України «Про виконавче провадження» правомірно винесено постанову про відкриття виконавчого провадження, при цьому скаржником не зазначено, яка саме вимога Закону була порушена державним виконавцем при винесенні оскаржуваної постанови та вимоги державного виконавця. Просить у задоволенні скарги відмовити.

Інші учасники процесу, будучи належним чином повідомленими про час та місце розгляду скарги, про що свідчать повідомлення про отримання повістки, в судове засідання повторно не зявилися, не повідомили суд про причини своєї неявки, а тому, суд вважає за можливе провести розгляд скарги у їх відсутності та на підставі наявних у справі доказів.

Заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи, зясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами, суд приходить до наступного висновку.

Згідно зі ст.383 ЦПК України, учасники виконавчого провадження та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення порушено їх права чи свободи.

Відповідно до ст.11 ЦПК України, розгляд справи здійснюється судом в межах заявлених вимог і на підставі поданих доказів.

Вирішуючи клопотання скаржника про поновлення строку звернення до суду, суд приходить до висновку, що причина пропущення строку звернення до суду є поважною, оскільки скаржник дізнався про порушення своїх прав та законних інтересів лише 31 липня 2015 року, а тому такий слід поновити та розглядати скаргу по суті.

Відповідно до рішенням Личаківського районного суду м.Львова від 19 травня 2015 року, визнано незаконним та скасовано наказ Управління майном спільної власності Львівської обласної ради від 22 травня 2014 року № 13-П про звільнення ОСОБА_8 з посади директора Вищого навчального комунального закладу «Львівський медичний коледж післядипломної освіти»; поновлено ОСОБА_8 з 22 травня 2014 року на займаній посаді.

28 травня 2015 року Личаківським районним судом м.Львова постановлено додаткове рішення, яким допущено до негайного виконання рішення Личаківського районного суду м. Львова від 19 травня 2015 року в частині поновлення ОСОБА_8 з 22 травня 2014 року на займаній посаді директора Вищого навчального комунального закладу «Львівський медичний коледж післядипломної освіти».

29 травня 2015 року Личаківським районним судом м.Львова видано виконавчий лист за № 2/463/118/15.

Як вбачається з матеріалів справи, 02 липня 2015 року головним державним виконавцем відділу ПВР Департаменту ДВС Міністерства юстиції України ОСОБА_7 відкрито виконавче провадження № 48004061 для примусового виконання рішення Личаківського районного суду м.Львова.

Крім того, 15 липня 2015 року головним державним виконавцем відділу ПВР Департаменту ДВС Міністерства юстиції України ОСОБА_7 направлено на адресу Управління майном спільної власності Львівської обласної ради вимогу № О-13664/5.-60/5 виконати рішення суду, надати інформацію про виконання, повідомити про особу, яка відповідальна за невиконання рішення суду, надати пояснення відповідальних осіб про причини та умови невиконання рішення суду в повному обсязі.

Відповідно до розяснень п.18 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України № 6 від 07.02.2014 року «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах» за результатами розгляду скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби, суд постановляє ухвалу, яка має відповідати вимогам статей 210, 213, 387 ЦПК України.

Виходячи із змісту статті 387 ЦПК України, у разі встановлення обґрунтованості скарги, суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов'язує державного виконавця або іншу посадову особу державної виконавчої служби задовольнити вимогу заявника та усунути допущені порушення або іншим шляхом поновлює його порушені права чи свободи. Суд може зобов'язати державного виконавця або іншу посадову особу державної виконавчої служби здійснити певні виконавчі дії, якщо він ухиляється від їх виконання без достатніх підстав.

При цьому, суд не має права зобов'язувати зазначених осіб до вчинення тих дій, які згідно із Законом України «Про виконавче провадження» можуть здійснюватися лише державним виконавцем або відповідною посадовою особою державної виконавчої служби.

Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність було прийнято або вчинено відповідно до Закону, у межах повноважень суб'єкта оскарження і права чи свободи заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову у задоволенні скарги. При цьому, визнаючи доводи скарги необґрунтованими і відмовляючи в її задоволенні, суд має зазначити в ухвалі, у зв'язку з чим і на підставі яких саме норм закону він дійшов такого висновку.

Постанова про відкриття виконавчого провадження підлягає скасуванню, якщо в момент її постановлення існували підстави для відмови у відкритті виконавчого провадження, передбачені ст.26 Закону України «Про виконавче провадження».

Державний виконавець відмовляє у відкритті виконавчого провадження у разі: пропуску встановленого строку пред'явлення документів до виконання; неподання виконавчого документа, зазначеного у статті 17 цього Закону, та неподання заяви про відкриття виконавчого провадження у випадках, передбачених цим Законом; якщо рішення, на підставі якого видано виконавчий документ, не набрало законної (юридичної) сили, крім випадків, коли воно у встановленому законом порядку допущено до негайного виконання; пред'явлення виконавчого документа до органу державної виконавчої служби не за місцем або не за підвідомчістю виконання рішення; якщо не закінчилася відстрочка виконання рішення, надана судом, яким постановлено рішення; невідповідності виконавчого документа вимогам, передбаченим статтею 18 цього Закону; офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури; якщо виконавчий документ повернуто стягувачу за його заявою, крім виконавчих документів про стягнення аліментів та інших періодичних платежів; наявності інших передбачених законом обставин, що виключають здійснення виконавчого провадження.

Вимоги до виконавчого документу законодавцем наведено у ст.18 Закону України «Про виконавче провадження». У виконавчому документі зазначаються: назва і дата видачі документа, найменування органу, прізвище та ініціали посадової особи, що його видали; дата прийняття і номер рішення, згідно з яким видано документ; повне найменування (для юридичних осіб) або ім'я (прізвище, власне ім'я та по батькові) (для фізичних осіб) стягувача і боржника, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб), ідентифікаційний код суб'єкта господарської діяльності стягувача та боржника (для юридичних осіб), індивідуальний ідентифікаційний номер стягувача та боржника (для фізичних осіб - платників податків) або номер і серія паспорта стягувача та боржника для фізичних осіб - громадян України, які через свої релігійні або інші переконання відмовилися від прийняття ідентифікаційного номера, офіційно повідомили про це відповідні органи державної влади та мають відмітку в паспорті громадянина України, а також інші дані, якщо вони відомі суду чи іншому органу, що видав виконавчий документ, які ідентифікують стягувача та боржника чи можуть сприяти примусовому виконанню, зокрема, дата народження боржника та його місце роботи (для фізичних осіб), місцезнаходження майна боржника, рахунки стягувача та боржника тощо; резолютивна частина рішення; дата набрання законної (юридичної) сили рішенням; строк пред'явлення виконавчого документа до виконання.

Суд критично оцінює покликання скаржника на те, що у виконавчому листі не зазначено дати постановлення додаткового рішення, оскільки цим рішенням лише допущено до негайного виконання основне рішення, яким вирішено спір по суті.

Доводи скаржника про те, що у виконавчому листі наведено номер провадження, а не номер справи не є підставою для відмови у відкритті виконавчого провадження, оскільки номер провадження судової справи є унікальним і забезпечує ідентифікацію судової справи.

Відповідно до статті 19 Закону України «Про виконавче провадження» разом із заявою про виконавче провадження подається виконавчий документ, а не рішення суду. Тому державний виконавець на момент відкриття виконавчого провадження оперує номером, зазначеним у виконавчому листі.

Враховуючи положення статей 18 та 26 Закону України «Про виконавче провадження», дата набрання рішенням законної сили не вказується, якщо рішення суду не набрало законної сили, але підлягає негайному виконанню.

Згідно зі ст.76 Закону України «Про виконавче провадження» рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного працівника виконується негайно. Виконання рішення вважається закінченим з дня видачі відповідного наказу або розпорядження власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом, фізичною особою, фізичною особою - підприємцем, який прийняв незаконне рішення про звільнення або переведення працівника, після чого державний виконавець виносить постанову про закінчення виконавчого провадження. У разі невиконання власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом, фізичною особою, фізичною особою - підприємцем рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного працівника на них накладається штраф та застосовуються інші заходи, передбачені законом.

Таким чином, суд приходить до висновку, що постанова головного державного виконавця відділу ПВР Департаменту ДВС Міністерства юстиції України ОСОБА_7 про відкриття виконавчого провадження № 48004061 від 02 липня 2015 року відповідає вимогам закону, оскільки скаржником в процесі розгляду скарги не наведено та не обґрунтовано, які саме вимоги Закону України «Про виконавче провадження» були порушенні державним виконавцем при винесенні оскаржуваної постанови.

Крім цього, вимога скаржника скасувати вимогу від 15.07.2015 року № О-13664/5.-60/5 є безпідставною, а вимога головного державного виконавця відділу ПВР Департаменту ДВС Міністерства юстиції України ОСОБА_7 є законною та відповідає ст.76 Закону України «Про виконавче провадження», оскільки станом на сьогоднішній день рішення Личаківського районного суду м.Львова від 28.05.2015 року не виконано.

Керуючись ст.ст.4, 10, 11, 210, 383-389 ЦПК України, Законом України «Про виконавче провадження», суд, -

ухвалив:

у задоволенні скарги Управління майном спільної власності Львівської обласної ради на дії головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України ОСОБА_7 відмовити за безпідставністю.

На ухвалу може бути подана апеляційна скарга до апеляційного суду Львівської області протягом пяти днів з дня її проголошення. У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом пяти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя Грицко Р.Р.