У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 вересня 2015 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Рівненської області в складі

головуючий суддя: Хилевич С.В.

судді: Собіна І.М., Оніпко О.В.

секретар судового засідання: Демчук Ю.Ю.

за участі: представників осіб, які беруть участь у справі,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Рівненського міського суду від 10 серпня 2015 року в справі за позовом ОСОБА_2 до Приватного підприємства - фірми "Бондекс", третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору,: ОСОБА_1; про стягнення заборгованості за договором позики,

в с т а н о в и л а:

Ухвалою Рівненського міського суду від 10 серпня 2015 року ОСОБА_1 відмовлено у задоволенні заяви про скасування ухвали Рівненського міського суду від 27 квітня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Приватного підприємства - фірми "Бондекс" про стягнення заборгованості за договором позики.

У поданій апеляційній скарзі на ухвалу суду третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, покликається на невідповідність висновків суду обставинам справи та порушення норм процесуального права, що призвело до неправильного вирішення питання.

На її обґрунтування зазначав про неврахування судом вимог ст.ст. 151, 152 ЦПК України, п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 22.12.2006 року "Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову" щодо можливості забезпечити позов арештом майна або грошових коштів лише належних відповідачеві і які знаходяться у нього або в інших осіб, а також обґрунтованості підстав забезпечення позову і обов'язкового з'ясування тих обставин, що існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову.

Судом залишено поза увагою принцип співмірності заходів забезпечення позову із заявленими позивачем вимогами, оскільки спірна сума становить 100 000 гривень, а забезпечене майно - 1 829 400 гривень.

Вважав неправильним твердження суду з приводу існування судового провадження і досудового розслідування факту законності придбання нежитлових приміщень підвалу та першого поверху в буд. АДРЕСА_1, загальною площею 465, 2 кв.м.

З наведених міркувань та в зв'язку з тим, що ОСОБА_1 є законним власником нежитлових приміщень, на які накладено арешт, просить скасувати ухвалу суду першої інстанції, ухваливши нову - про скасування заходів забезпечення позову, що накладені ухвалою Рівненського міського суду від 27 квітня 2015 року.

У поданих запереченнях на апеляційну скаргу ОСОБА_2, вважаючи оскаржувану ухвалу законною і обґрунтованою, просив залишити її без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення осіб, які беруть участь у справі і з'явились в судове засідання, перевіривши матеріали справи та доводи третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, колегія суддів прийшла до висновку про часткове задоволення апеляційної скарги.

Відмовляючи ОСОБА_1 у задоволенні заяви, суд першої інстанції виходив з того, що після накладення арешту на нежитлові приміщення у порядку забезпечення позову приватний нотаріус, не зважаючи на наявність обтяження, посвідчила факт відчуження арештованого майна, про що внесла відповідні дані до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності. При цьому ураховано, що за цим фактом провадиться досудове розслідування, а на розгляді адміністративного суду знаходиться позов до цього нотаріуса про визнання дій незаконними та скасування рішення.

Проте з такими висновками погодитися неможливо.

З матеріалів справи вбачається, що 27 квітня 2015 року Рівненським міським судом задоволено заяву позивача про забезпечення позову: накладено арешт на майно, а саме нежитлові приміщення підвалу та першого поверху, загальною площею 465, 20 кв.м, що знаходиться у АДРЕСА_1, та належить на праві приватної власності Приватному підприємству - фірмі "Бондекс" (а.с. 9-10).

Того ж числа на підставі ухвали суду дані про забезпечення позову внесено до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію обтяження (а.с. 12).

У червні 2015 року до суду звернувся ОСОБА_1 із заявою про скасування заходів забезпечення позову, що накладені ухвалою Рівненського міського суду від 27 квітня 2015 року, та зняття арешту з нежитлових приміщень підвалу і першого поверху, загальною площею 465, 2 кв.м, у АДРЕСА_1. Покликався на те, що ще 16 квітня 2015 року, тобто до забезпечення позову ОСОБА_2, унаслідок придбання зазначеного нежитлового приміщення з прилюдних торгів він набув на цей об'єкт нерухомості титульного права власності. Тому вважав, що існуючий арешт порушує його суб'єктивні цивільні права (а.с. 14).

Відповідно до ч. 3 ст. 154 ЦПК України заходи забезпечення позову можуть бути скасовані судом, який розглядає справу.

Тобто право скасувати обрані заходи забезпечення позову процесуальним законом надано тому суду, який вирішує спірні правовідносини.

Розгляд питання про скасування ухвали суду першої інстанції, якою вжито заходів забезпечення позову, главою 1 розділу V Цивільного процесуального кодексу України віднесено виключно до компетенції апеляційного суду.

Між тим, місцевим судом вирішено питання саме щодо можливості скасування його ж судового рішення, яким забезпечено позов шляхом накладення арешту, і відмовлено у задоволенні заяви про скасування ухвали Рівненського міського суду від 27 квітня 2015 року. Тобто суд при постановленні ухвали вийшов з межі наданих йому цивільним процесуальним законодавством повноважень.

Натомість заява ОСОБА_1 про скасування заходів забезпечення позову залишилася невирішеною, а тому підлягає судовому розглядові.

Наведені обставини є безумовним мотивом для виходу колегією суддів за межі доводів апеляційної скарги.

Так, згідно з ч. 3 ст. 303 ЦПК України апеляційний суд не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення.

Відповідно до п. 3 ст. 312 ЦПК України підставою для скасування оскаржуваної ухвали і передачі питання на новий розгляд до суду першої інстанції є порушення останнім порядку, встановленого для його вирішення.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 312-315 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Ухвалу Рівненського міського суду від 10 серпня 2015 року скасувати, а питання про скасування заходів забезпечення позову передати на новий розгляд до суду першої інстанції в тому самому складі суду.

Головуючий: Судді: