Справа №: 400/54/15-ц
Провадження № 2/400/65/15
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 березня 2015 року

Петрівський районний суд Кіровоградської області в складі:

головуючого судді - Шаєнко Ю. В.

при секретарі - Фатьяновій А.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт.Петрове цивільну справу за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про визначення часток у праві спільної сумісної власності та визначення порядку користування житловою квартирою,-

ВСТАНОВИВ:

Позивачі звернулися з позовом до суду, мотивуючи тим, що на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого у відповідності з наказом адміністрації радгоспу "Маріампольський" Петрівського району Кіровоградської області №26 від 25.10.1995 року позивачам та відповідачу на праві спільної сумісної власності належить квартира АДРЕСА_1. Останнім часом між сторонами, як співвласниками квартири, виникли розбіжності у питаннях щодо спільного проживання, порядку користування та володіння квартирою, тому позивачі просять визначити, що кожному із сторін, як співвласникам, належить по 1/5 частині квартири та визначити порядок користування вищевказаною квартирою.

Позивачі в судовому засіданні позов підтримали.

Відповідач та його представник позов не визнали, відповідач суд пояснив, що дійсно йому та позивачам на праві спільної сумісної власності належить квартира АДРЕСА_1. Згідно свідоцтва про право власності на жило, вказана квартира належить йому та позивачам, а саме: ОСОБА_1, ОСОБА_2 та ОСОБА_3. Його сина - ОСОБА_4 в свідоцтві про право власності на жило, він особисто дописав пізніше, після його народження. Позов він не визнає так, як вважає, що вказаною квартирою він та позивачі, а саме: ОСОБА_1, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , володіють в рівних частинах і необхідності в визначенні кожному із них, як співвласникам, частки квартири та визначати порядок користування вищевказаною квартирою, не має, так, як спір щодо володіння та користування вказаною квартирою у них відсутній.

Заслухавши сторони, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини.

В судовому засіданні встановлено, що квартира АДРЕСА_1, є власністю позивачів, а саме: ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 та відповідача - ОСОБА_5, на підставі свідоцтва про право власності на жило, виданого у відповідності з наказом адміністрації радгоспу "Маріампольський" Петрівського району Кіровоградської області №26 від 25.10.1995 року (а. с.12).

Згідно архівної довідки №40 від 11.03.2015 року, виданої Петрівським відділенням Олександрійського комунального міжміського бюро технічної інвентаризації, право власності на квартиру АДРЕСА_1, належало - ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_5, на підставі свідоцтва про право власності на жило, виданого 25.10.1995 року, радгоспом "Маріампольський" згідно розпорядження від 26.10.1995 року за №26, загальною площею 109,4 кв. м., житлова площа 53,1 кв. м. (а. с.43).

Але як вбачається з копії свідоцтва про право власності на жило від 25.10.1995 року та копії технічного паспорту на квартиру, власниками вищевказаної квартири є: ОСОБА_5, ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 (а. с.12 -15).

А з копії паспорта позивача - ОСОБА_4 вбачається, що він народився ІНФОРМАЦІЯ_1 року, тобто після видачі свідоцтва про право власності на жило, виданого 25.10.1995 року, радгоспом "Маріампольський" (а.с.7).

Як встановлено в ході судового засідання, відповідач пояснив суду, що його сина - ОСОБА_4 в свідоцтві про право власності на жило, він особисто дописав пізніше, після його народження.

На підставі вищевикладеного, власниками вищевказаної квартири є: ОСОБА_5, ОСОБА_1, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 і їм, як співвласникам, належить по 1/4 частині квартири, а не по 1/5 частині, як вказано в позовній заяві.

Відповідно до ст.183 ЦК України, є речі подільні та неподільні, подільною є річ, яку можна поділити без втрати її цільового призначення. Неподільною є річ, яку не можна поділити без втрати її цільового призначення.

В даному випадку квартира АДРЕСА_1, є неподільною річчю.

У відповідності зі ст. 364 ЦК України, співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою. Право на частку у праві спільної часткової власності у співвласника, який отримав таку компенсацію, припиняється з дня її отримання. У разі виділу співвласником у натурі частки із спільного майна для співвласника, який здійснив такий виділ, право спільної часткової власності на це майно припиняється. Така особа набуває право власності на виділене майно, і у випадку, встановленому законом, таке право підлягає державній реєстрації. Договір про виділ у натурі частки з нерухомого спільного майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню.

Згідно ст. 370 ЦК України, співвласники мають право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній сумісній власності. У разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду. Виділ частки із майна, що є у спільній сумісній власності, здійснюється у порядку, встановленому статтею 364 цього Кодексу.

З наведеного свідчить, що сторони мають змогу, згідно до цивільного права, укласти між собою договір про виділ у натурі частки з нерухомого спільного майна та посвідчити його у нотаріуса.

Крім цього вході судового розгляду справи, позивачі не довели того, що між ними виник спір щодо володіння та користування житлом, яким вони спільно володіють, тобто спір між ними відсутній, а тому позов не може бути задоволено.

Відповідно до ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених ст.61ЦПК України. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не можутьгрунтуватися на припущеннях.

У відповідності до ст.58 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Згідно ч. 1 ст. 61 ЦПК України, обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню.

Вказані правовідносини регулюються ст. ст. 183, 364, 370 ЦК України та ст. ст. 58, 60, 61 ЦПК України.

Керуючись ст.ст.209, 213, 214, 215, 218, ЦПК України,-

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про визначення часток у праві спільної сумісної власності та визначення порядку користування житловою квартирою - залишити без задоволення.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Кіровоградської області через Петрівський районний суд шляхом подачі в 10-ти денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

Суддя (підпис)

З оригіналом згідно

Суддя Петрівського районного суду Ю. Шаєнко