АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІВЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 вересня 2010 року м. Чернівці

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Чернівецької області у складі:

головуючого Перепелюк Л. М.

суддів: Сулятицької М.М., Чупікової В.В. секретар: Боднарчук О.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області, Управління Пенсійного фонду України в Кіцманському районі про визнання дій неправомірними та стягнення недоплаченої щомісячної державної соціальної допомоги як «дитині війни» за період 2006-2008 роки за апеляційною скаргою управління Пенсійного фонду України в Кіцманському районі >> Чернівецької області на постанову Кіцманського районного суду Чернівецької області від 15 жовтня 2009 року,

встановила:

Постановою Кіцманського районного суду Чернівецької області від 15 жовтня 2009 року позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Визнано протиправною відмову управління Пенсійного фонду України в Кіцманському районі щодо нарахування ОСОБА_1 підвищення до пенсії, передбаченої ст.6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» в розмірі, встановленому ст.28 Закону України «Про загальнообов'язкове пенсійне страхування», за період з 9 липня по 31 грудня 2007 року та з 22 травня по 31 грудня 2008 року.

Зобов'язано управління Пенсійного фонду України в Кіцманському районі Чернівецької області здійснити перерахунок пенсії ОСОБА_1 з підвищенням її на 30 % мінімальної пенсії за віком з розміру, встановленого ч.І ст.28 Закону України «Про загальнообов'язкове пенсійне страхування», та провести відповідні виплати з 9 липня по 31 грудня 2007 року та з 22 травня по 31 грудня 2008 року з урахуванням проведених виплат.

Головуючий у І інстанції

Олексюк ТІ.

Доповідач: Перепелюк Л.М.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі Управління Пенсійного фонду України в Кіцманському районі просить постанову суду першої інстанції скасувати в частині задоволення позову про визнання дій неправомірними та зобов'язання відповідача здійснити нарахування щомісячної соціальної допомоги позивачу у розмірі ЗО відсотків мінімальної пенсії за віком і забезпечити її виплату позивачу з 22.05.2008 року по 31.12.2008 року та ухвалити нове рішення, яким у позові відмовити. Посилається на неповне з'ясування обставин справи, порушення норм матеріального та процесуального права.

Заслухавши доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги, матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з таких підстав.

У справі встановлено, що позивач отримує пенсію за віком та відноситься до категорії громадян, яким встановлено статус дитини війни.

Статтею 6 Закону № 2195-ІУ (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) передбачено, що дітям війни пенсії або щомісячне довічне грошове утримання чи державна соціальна допомога, що виплачується замість пенсії, підвищуються на 30 відсотків мінімальної пенсії за віком.

Законом України «Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 28 грудня 2007 року № 107-УІ (далі - Закон № 107-УІ) були внесені зміни до статті 6 Закону України № 2195-ІУ. Відповідно до цих змін було встановлено, що дітям війни до пенсії або щомісячного довічного грошового утримання чи державної соціальної допомоги, що виплачується замість пенсії, виплачується підвищення до пенсії в розмірі надбавки, встановленої для учасників війни.

Проте рішенням Конституційного Суду України № 10-рп/2008 від 22 травня 2008 року положення пункту 28 розділу II «Внесення змін до деяких законодавчих актів України» Закону № 107-УІ щодо внесення змін до статті 6 Закону України № 2195-ІУ визнані неконституційними.

Відповідно до частини 2 статті 152 Конституції України закони, інші правові акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність. Разом із цим, у силу вимог частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Вирішуючи спір і задовольняючи позов частково, суд правомірно виходив з того, що УПФ як орган, якому делеговано повноваження щодо призначення і виплати пенсій та доплат до них, повинно було діяти у відповідності з вимогами статті 6 Закону № 2195-ІУ і здійснити позивачу відповідні нарахування (за період з 22 травня по 31 грудня 2008 року, коли дія цієї норми не була зупинена), але у порушення вимог указаної статті таких нарахувань не проводило, чим і допустило протиправну бездіяльність.

Враховуючи наведене, суд дійшов правильного висновку про те, що відповідач повинен здійснити перерахунок позивачу пенсії з підвищенням її на 30% мінімальної пенсії та провести відповідні виплати за вказаний період.

Доводи апелянта про те, що норма ст.6 Закону України № 2195-ІУ з 22 травня 2008 року втратила чинність є необгрунтованими, оскільки вона залишилася в редакції, що існувала до внесення змін до неї Законом № 107-УІ.

Доводи УПФ щодо правомірності своїх дій з посиланням на відсутність бюджетних коштів для повної реалізації програми з доплат дітям війни не заслуговують на увагу, оскільки питання фінансування цих видатків не виступає предметом даного спору. Проблеми надання бюджетних коштів УПФ для виконання покладених на нього обов'язків у справах цієї категорії виходять за межі заявлених вимог і судом не розглядалися.

Безпідставними є також посилання апелянта на можливість нецільового використання коштів Пенсійного фонду України, оскільки суд не ухвалював рішення про проведення виплат з власних джерел фінансування останнього.

Щодо доводів відповідача про те, що поняття мінімальна пенсія за віком, про яке йдеться в ст. 28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» (далі - Закон № 1058-ІУ), застосовується виключно для визначення пенсій, що призначаються лише за цим Законом і не стосується дітей війни відповідно до ст. 6 Закону № 2195-ІУ, то вони є безпідставними.

Положення частини 3 статті 28 Закону № 1058-ІУ не є перешкодою для застосування зазначеної величини (мінімального розміру пенсії за віком) для розрахунку інших пов'язаних із нею пенсій чи доплат, оскільки чинним законодавством не встановлено іншого мінімального розміру пенсії за віком, крім передбаченого частиною 1 цієї статті.

Оскільки апеляційна скарга не містить доводів щодо неправильності рішення суду першої інстанції про визнання бездіяльності УПФ в частині відмови у перерахунку підвищення до пенсії позивачу за період з 9 липня по 31 грудня 2007 року протиправною, зобов'язання УПФ нарахувати та виплатити позивачу, як дитині війни, підвищення до пенсії за вказаний період, то рішення в цій частині набрало законної сили.

На підставі наведеного та керуючись ст. ст. 307, 308 ЦПК України, колегія суддів

ухвалила:

Апеляційну скаргу Управління Пенсійного фонду України в Кіцманському районі відхилити.

Постанову Кіцманського районного суду від 15 жовтня 2009 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Ухвала є остаточна і касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий

Судді: