Дата документу 23.02.2015
ЄУ № 420/191/15-ц
Провадження №2/420/389/15
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 лютого 2015 року Новопсковський районний суд Луганської області

у складі: головуючого судді Потапенко Р.Р.

при секретарі Котовій О.Л.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду смт. Новопсков цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Білолуцької селищної ради Новопсковського району Луганської області про визнання права власності в порядку спадкування за законом,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулася до суду з позовом, в якому просить визнати за нею право власності в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_2 на домоволодіння, розташоване за адресою: вул. Панасенко, 25, с. Білолуцьк Новопсковського району Луганської області. В обґрунтування своїх вимог зазначила, що 13.07.2014 року помер її чоловік ОСОБА_2, після смерті якого відкрилася спадщина на домоволодіння, розташоване в с. Білолуцьк по вул. Панасенко, 25. Вона являється спадкоємцем першої черги за законом, заповіт на користь інших осіб відсутній. Спадщину після смерті чоловіка вона прийняла, так як проживала разом з ним, та подала заяву про прийняття спадщини до Новопсковського нотаріального округу. Зараз їй необхідно реалізувати своє право на спадщину, але вона не може цього зробити, оскільки вони з чоловіком втратили договір про надання у безстрокове користування земельної ділянки для будівництва житлового будинку на праві приватної власності, який був наданий чоловікові 24.02.1966 року, з цих причин не проведена державна реєстрація права власності на вищевказане спадкове домоволодіння, тому нотаріусом їй відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом. У звязку з чим, вона змушена звернутися до суду.

Позивач в судове засідання не зявилася, надала заяву про розгляд справи без її участі, на позовних вимогах наполягає.

Представник відповідача в судове засідання не зявився, надав заяву про розгляд справи без його участі, проти вимог не заперечує.

Згідно з ч. 4 ст. 174 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову, суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Дослідивши наявні у справі письмові докази, зважаючи на те, що визнання відповідачем позову ґрунтується на законних підставах, не суперечить закону та не порушує прав, свобод чи інтересів інших осіб, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини.

Матеріалами справи встановлено, що 13 липня 2014 року помер чоловік позивача ОСОБА_2, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії I-ЕД №407106, виданим 14.07.2014 року виконавчим комітетом Білолуцької селищної ради Новопсковського району Луганської області.

Після його смерті відкрилася спадщина у вигляді домоволодіння, розташованого за адресою: вул. Панасенко, 25, смт. Білолуцьк Новопсковського району Луганської області.

Позивач ОСОБА_1 спадщину, яка відкрилася після смерті її чоловіка ОСОБА_2, померлого 13.07.2014 року, прийняла, оскільки на момент його смерті проживала разом з ним, що підтверджується довідкою, виданою виконавчим комітетом Білолуцької селищної ради 16.01.2015 року за вих. № 53.

У чинність ч. 3 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 ЦК України, він не заявив про відмову від неї.

Отже, позивач є спадкоємцем першої черги за законом після смерті її чоловіка.

14 січня 2015 року позивач звернулася до нотаріуса з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом на житловий будинок № 25 по вул. Панасенко в смт. Білолуцьк Новопсковського району Луганської області.

Згідно постанови приватного нотаріуса Новопсковського районного нотаріального округу про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 14.01.2015 року, позивачу було відмовлено у вчиненні нотаріальних дій видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на вищевказаний житловий будинок, що залишився після ОСОБА_2, на підставі того, що нею (позивачем) не були подані необхідні для вчинення нотаріальної дії документи.

В даний час позивач бажає реалізувати своє право на спадщину за законом, але не може цього зробити, так як відсутні правовстановлюючі документи на спадкове майно житловий будинок, оскільки вони з чоловіком втратили договір про надання у безстрокове користування земельної ділянки для будівництва житлового будинку на праві приватної власності, який був наданий ОСОБА_2 24.02.1966 року згідно рішення виконкому Білолуцької селищної ради.

Судом встановлено, згідно технічного паспорту на індивідуальний житловий будинок № 25 по вул. Панасенко в смт. Білолуцьк Новопсковського району Луганської області, рік побудови вказаного житлового будинку 1966, вартість складає 113164,00 грн.

Згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, щодо обєкта нерухомого майна, індексний номер 34020051 від 23.02.2015 року, у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно відомості про нерухоме майно, розташоване за адресою: вул. Панасенко, 25, смт. Білолуцьк Новопсковського району Луганської області, відсутні.

Відповідно до довідки № 205, виданої 23.02.2015 року Білолуцькою селищною радою Новопсковського району Луганської області, згідно запису в погосподарській книзі головою домогосподарства № 25 по вул. Панасенко в смт. Білолуцьк був ОСОБА_2

Згідно довідки № 52, виданої 16.01.2015 року Білолуцькою селищною радою Новопсковського району Луганської області, житловий будинок № 25 по вул. Панасенко смт. Білолуцьк (раніше вул. Поштова, 39а, смт. Білолуцьк) належав ОСОБА_2 на основі договору про надання у безстрокове користування земельною ділянкою для будівництва житлового будинку на праві приватної власності, нотаріально завіреного в Новопсковській державній нотаріальній конторі, реєстр № 2158 09.03.1966 року.

Згідно листа Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №24-753/0/4-13 від 16.05.2013 року, належність правовстановлюючих документів встановлюється судом відповідно до законодавства, яке було чинним на час набуття права власності на житловий будинок, споруду.

Державна реєстрація права власності на нерухоме майно, регулюється Законом України від 1 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», що набрав чинності з 27.01.2005 року.

Оскільки, житловий будинок, що є предметом даного позову, був побудований у 1966 році, до набрання чинності Законом України від 1 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», то порядок державної реєстрації зазначеного житлового будинку, повинен був проводитися відповідно до Інструкції про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затвердженої заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу України від 13 грудня 1995 року №56 (далі Інструкція).

Відповідно до Інструкції, передбачено обовязкову реєстрацію (інвентаризацію) будинків і домоволодінь у межах міст і селищ (п.4 Інструкції), в тому числі й на підставі записів у погосподарських книгах (п.20 Інструкції).

Тобто, записи у погосподарських книгах визнавались в якості актів органів влади, що підтверджують право приватної власності.

Статтею 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Отже, судом встановлено, що житловий будинок, розташований за адресою: вул. Панаеснко, 25, смт. Білолуцьк Новопсковського району Луганської області, належав ОСОБА_2, померлому 13.07.2014 року, на праві приватної власності, оскільки це підтверджується довідкою Білолуцької селищної ради Новопсковського району Луганської № 205 від 23.02.2015 року, щодо запису погосподарської книги.

Відповідно до ст.1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Згідно ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинялися внаслідок його смерті.

Таким чином, з урахуванням вищевикладеного, суд вважає вимоги позивача щодо визнання права власності на домоволодіння в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_2, такими, що підлягають задоволенню, оскільки вони законні, обґрунтовані та доказово підтверджені матеріалами справи, а також визнані відповідачем.

З огляду на те, що позивач звільнена від сплати судового збору, оскільки є інвалідом другої групи, відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України, судовий збір слід компенсувати за рахунок держави.

Керуючись ст.ст. 3, 10, 11, 60, 61, 88, 174, 213-215 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Білолуцької селищної ради Новопсковського району Луганської області про визнання права власності в порядку спадкування за законом задовольнити повністю.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на домоволодіння, розташоване за адресою: вул. Панасенко, 25, смт. Білолуцьк Новопсковського району Луганської області, в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_2, померлого 13 липня 2014 року.

Рішення набирає законної сили після закінчення десятиденного строку, встановленого для подачі апеляційної скарги, якщо така не була подана.

Апеляційну скаргу на рішення може бути подано апеляційному суду Луганської області через Новопсковський районний суд протягом десяти днів з дня його проголошення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: