АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________________
Справа № 685/624/14-ц
Провадження № 22-ц/792/285/15
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 лютого 2015 року м. Хмельницький

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

апеляційного суду Хмельницької області

в складі : головуючого - судді Фанди В.П.,

суддів : Спірідонової Т.В., Купельського А.В.,

при секретарі : Дорощук О.М.

за участі: ОСОБА_1 і її представника ОСОБА_2,

розглянула у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2, як представника ОСОБА_1, на рішення Теофіпольського районного суду Хмельницької області від 18 грудня 2014 року

у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про виділ в натурі майна з спільної часткової власності

та за зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про припинення спільної часткової власності, визнання права власності на нерухоме майно.

Заслухавши доповідача, пояснення учасників процесу, перевіривши матеріали справи, ознайомившись з доводами апеляційної скарги, колегія суддів

в с т а н о в и л а

У травня 2014 року позивач звертаючись до суду з позовом, просила виділити їй в натурі, майно із спільної часткової власності. Зазначала, що їй на праві власності належить 92/100 частки житлового будинку, який розташований за адресою АДРЕСА_1, смт. Теофіполь, 8/100 належить відповідачу, який свою частину розібрав, що призвело до того, що під час дощу стіна яка була внутрішньою стала зовнішньою, та стала затікати. Відповідно до висновку Теофіпольського БТІ від 08 квітня 2014 року 92/100 житлового будинку є відокремленою, має окремий вихід та може бути виділена в натурі. Крім того, відповідач повністю розібрав частину будинку, тому виділяти йому у власність немає чого.

Відповідач-позивач подав зустрічний позов у якому, просив припинити їхнє із позивачем-відповідачем право спільної часткової власності на даний житловий будинок та визнати за ним право власності на об'єкт нерухомого майна, а саме на житловий будинок площею 26,3 кв. м.. Вказував, що він є власником 1/3 частини даного будинку на підставі договору дарування від 17 червня 2013 року, тоді як позивачу-відповідачу належить 2/3 частини. Будинок розділений в натурі на дві ізольовані частини.

Рішенням Теофіпольського районного суду Хмельницької області від 18 грудня 2014 року первісний позов задоволено повністю, зустрічний частково. Вирішено питання судових витрат.

____________________________________________________________________________________

Головуючий у першій інстанції - Бурлак Г.І.

Доповідач - Фанда В.П. Категорія : 5

В апеляційній скарзі представник апелянта за зустрічним позовом з рішенням суду не погоджується, посилається на порушення норм матеріального та процесуального законодавства, просить його скасувати та постановити нове рішення, яким задовольнити зустрічний позов та відмовити в задоволені первісного позову. Зазначає, що судом невірно було встановлено розмір часток, не надано оцінки висновку судової експертизи, не встановлено загальної та житлової площі будинку, не вирішено питання щодо приналежності хліва ,, Б '' до житлового будинку. Апелянтом було запропоновано укласти мирову угоду, текст якої було надано позивачу-відповідачу, однак вона відмовилася від її підписання, оскільки відповідач-позивач немає ніякого майна і права на будинок.

На апеляційному перегляді рішення суду першої інстанції апелянт та її представник підтримали вимоги апеляційної скарги, вважають, що її слід задовольнити з підстав вказаних у апеляції.

ОСОБА_3 на перегляд справи не з'явилася, належним чином повідомлена про день, час і місце слухання справи, в заперечені на апеляційну скаргу просила розгляд справи проводити без її участі.

Апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Частиною 1 статті 309 цього Кодексу визначено, що підставами для скасування, зміни рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення, в тому числі, є неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими; порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

Вирішуючи спір, суд вважав доведеним вимоги відповідача-позивача щодо необхідності припинення права власності позивача-відповідача на частину будинку.

Проте з таким висновком суду повністю погодитися не можна, оскільки вони вчинені без всебічного, повного з'ясування обставин справи; не всі вони відповідають фактичним обставинам справи, а також судом не застосовано у повній мірі норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 (92/100) та ОСОБА_1 (8/100) на праві спільної часткової власності належить житловий будинок по АДРЕСА_1 у смт. Теофіполь Хмельницької області, що доводиться відповідним витягом із Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності.

Як слідує із плану будинку, експлікації приміщень до плану будинку у технічному паспорті, кожна із частин спільної часткової власності відокремлена, має окремий вихід. Відповідно до повідомлення виконкому Теофіпольської селищної ради на кожну із цих частин відкрито окремий по господарський номер.

Висновком експертизи Хмельницького відділення КНДІСУ від 26.09.14 року встановлено, що належна ОСОБА_1 частина житлового будинку по АДРЕСА_1 у смт. Теофіполь, Хмельницької області не придатна для використання за призначенням із-за аварійного технічного стану.

Відповідно до Державного акту про право власності на земельну ділянку від 23.12.10 року ОСОБА_3 на праві приватної власності належить 0,1042 га, а відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 17.06.13 року ОСОБА_1 на праві приватної власності належить 0,0177 га земельної ділянки по АДРЕСА_1 у смт. Теофіполь Хмельницької області.

Задовольняючи первинні позові вимоги, місцевий суд правильно виходив із вимог ст.364 ЦК України, відповідно до якої кожен співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. З врахуванням цього, відповідає вимогам закону рішення суду щодо виділення позивачу-відповідачу в натурі 92/100 частин житлового будинку. Таке узгоджується із висновком щодо технічної можливості виділу в натурі частки з об'єкта нерухомого майна, вчиненому 08.05.14 року районним бюро технічної інвентаризації. У сторін не існує спору щодо технічної можливості виділення в натурі частини житлового будинку, належного позивачу-відповідачу.

Разом з цим, виділяючи в натурі 92/100 частин житлового будинку, суд вказав про виділення цієї частини будівлі як окремий об'єкт нерухомого майна. Виділення у такий спосіб не передбачено діючим законодавством, а суд має діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України (ст.19 Конституції України). При цьому місцевим судом не враховано, що внаслідок виділення в натурі не припинилася спільна власність сторін на спільну стіну, а при відновленні своєї частини будівлі ОСОБА_1 може до неї прибудовувати інші стіни, зводити дах. У разі якщо виділена ОСОБА_3 частина будинку є окремим об'єктом нерухомого майна, то при відновленні своєї власності ОСОБА_1 має отримувати відповідну згоду у іншого власника будинку, дотримуватись пожарних норм щодо дотримання відстані при зведенні будівлі.

Враховуючи викладене, із абзацу другого резолютивної частини рішення слід виключити посилання на «як окремий об'єкт нерухомого майна».

У відповідності із ч.3 ст.364 ЦК України у разі виділу співвласником у натурі частки із спільного майна, для співвласника, який здійснив такий виділ, право спільної часткової власності на це майно припиняється. Така особа набуває право власності на виділене майно і у випадку встановленому законом, таке право підлягає державній реєстрації.

Позивач по первинному позову не ставив вимоги щодо припинення його спільної часткової власності на житловий будинок.

У зустрічному позові ОСОБА_1 ставилися вимоги щодо припинення ОСОБА_3 права спільної часткової власності на житловий будинок. Враховуючи вимоги ст. 364 ЦК України, місцевий суд задовольнив ці вимоги.

Рішення місцевого суду у цій частині не відповідає вимогам матеріального права.

Приписи ст.364 ЦК України передбачають можливість припинення спільної часткової власності внаслідок виділення лише за позовом саме особи, яка виділяється, тому ОСОБА_1 не є повноважною особою, яка може ставити питання про припинення права власності іншого співвласника ОСОБА_3.

Припинення права на частку у спільному майні за вимогою іншого співвласника може мати місце лише у випадках передбачених ст. 365 ЦК України, однак дана стаття не регулює спірні правовідносини.

Вказані обставини не були враховані місцевим судом, що потягнуло за собою ухвалення неправильного рішення про задоволення у цій частині зустрічних вимог, тому рішення суду у цій частині слід скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову.

Разом із цим, враховуючи, що спірний будинок на праві спільної часткової власності належить двом особам, то внаслідок виділення одного із співвласників, у відповідності із ч.3 ст.364 ЦК України припиняється право спільної часткової власності для кожного із них і у відповідності із вказаною нормою таке їх право підлягає державній реєстрації. Кожній із частин будинку відкрито окремий по господарський номер. З огляду на це безпідставним є посилання апелянта на не можливість реєстрації права приватної власності у реєстраційній службі у відповідності із ст.ст. 19,20 Закону «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Таким чином, місцевий суд дійшов правильного висновку про відмову ОСОБА_1 у задоволенні зустрічної позовної вимоги про припинення його права спільної часткової власності.

Відмовляючи у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 про визнання права власності на його житловий будинок, суд першої інстанції правильно виходив із того, що таке право ніким не оспорюється, підтверджується відповідним правовстановлюючим документом, вимог про виділення ним не заявлено. Суд правильно врахував висновок експертизи від 26.09.14 року у відповідності із яким належна ОСОБА_1 частина житлового будинку не придатна для використання за призначенням із-за аварійного технічного стану. З долучених до висновку експертизи фотографій слідує, що відсутні три стіни та дах у належній ОСОБА_1 частині будинку. Рішення суду у цій частині узгоджується із матеріалами справи, відповідає вимогам закону, тому в цій частині апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Між сторонами відсутній спір щодо розміру часток у даному будинку, кожен із них не претендує на якусь частину площі, якою користуються інша сторона. Не оспорюється ОСОБА_1 виділення позивачу-відповідачу саме цієї частини будинку та саме такою площею. Посилання апелянта на незаконну зміну часток Державним реєстратором прав на нерухоме майно не досліджується колегією суддів, так як такі вимоги не заявлялися, не досліджувалися місцевим судом, державний реєстратор не є стороною у справі.

Хлів «Б» знаходиться на земельній ділянці ОСОБА_3, збудований для обслуговування житлового будинку ОСОБА_3, тобто є приналежністю до головної речі, тому не потребує окремого визнання права власності на нього. Предметом позову є виділення майна із спільної часткової власності, а не розподіл майна. З врахуванням цього не заслуговує на увагу посилання апелянта на необхідність окремого вирішення судом питання щодо цього хліва.

Вищезазначене неправильне застосування судом норм матеріального права унеможливили встановлення фактичних обставини, що мають значення для правильного вирішення справи та є обов'язковою підставою для скасування рішення.

Інші доводи апеляційної скарги, на які посилається представник апелянта, не є підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення.

Керуючись ст.ст. 218, 307, 309, 316, 319 ЦПК України, колегія суддів

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Теофіпольського районного суду Хмельницької області від 18 грудня 2014 року змінити.

Виключити із абзацу другого резолютивної частини посилання на «як окремий об'єкт нерухомого майна».

Скасувати рішення Теофіпольського районного суду Хмельницької області від 18 грудня 2014 року у частині задоволення позову ОСОБА_1 про припинення спільної часткової власності ОСОБА_3 на житловий будинок «А-1» з хлівом «Б» по АДРЕСА_1 у смт. Теофіполь.

У решті рішення суду залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, проте може бути оскаржено в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий: підпис Судді: підписи

З оригіналом згідно : суддя апеляційного суду В.П. Фанда