У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 квітня 2015 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Рівненської області в складі: головуючого судді Боймиструка С.В., суддів: Буцяка З.І., Гордійчук С.О.,

секретар судового засідання - Пиляй І.С.,

з участю ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства «Державний експортно-імпортний банк України» на рішення Березнівського районного суду від 17 лютого 2015 року в справі за позовом публічного акціонерного товариства «Державний експортно-імпортний банк України» до ОСОБА_2, ОСОБА_5, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідачів, - товариство з обмеженою відповідальністю «ЮЛіС і К», приватний нотаріус Березнівського районного нотаріального округу Куц І.В., про визнання недійсним договору дарування,

В С Т А Н О В И Л А:

В грудні 2014 року публічне акціонерне товариство «Державний експортно-імпортний банк України» (далі -ПАТ «Державний експортно-імпортний банк України») звернулось до суду з позовом до ОСОБА_2 про визнання договору дарування ОСОБА_5 нерухомого майна від 01 квітня 2009 року, а саме приміщення моноблоку №2, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.

Свої вимоги банк обґрунтовував тим, що на виконання інших судових рішень, банк відшуковував майно боржника ОСОБА_2, та виявив, що виробництво меблів, яке відповідач здійснював у іпотечному приміщенні за адресою АДРЕСА_2, перенесене до приміщення моноблоку № 2, розташованого поряд за адресою АДРЕСА_1 , яке нас час отримання кредитів належало відповідачу, про що він заявляв на підтвердження своєї платоспроможності.

Оскільки, після укладення оспорюваного договору воно продовжує перебувати у його володінні, користуванні та розпорядженні, то цей договір дарування банк вважав фіктивним правочином, без наміру створення правових наслідків.

Рішенням Березнівського районного суду від 17 лютого 2015 року в задоволенні позову ПАТ «Державний експортно-імпортний банк України» до ОСОБА_2, ОСОБА_5, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідачів, - товариство з обмеженою відповідальністю «ЮЛіС і К» (далі -ТзОВ «ЮЛіС і К»), приватний нотаріус Березнівського районного нотаріального округу Куц І.В., про визнання недійсним договору дарування відмовлено.

У поданій на вказане рішення суду апеляційній скарзі представник ПАТ «Державний експортно-імпортний банк України» покликався на його незаконність та необгрунтованість через порушення судом норм матеріального та процесуального права, а також неповне дослідження доказів та обставин справи.

____________________________________________________________________________________________________

Справа №555/2756/14-ц Головуючий в суді І інст. - Мельничук Н.В.

Провадження № 22-ц /787/627/2015р. Суддя-доповідач - Боймиструк С.В.

Вказував, що укладаючи договір дарування нерухомого майна від 01.04.2009 року, відповідач ОСОБА_2 не мав на меті передати приміщення моноблоку №2, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, у власність відповідача ОСОБА_5, оскільки після укладення договору воно продовжує перебувати у його володінні, користуванні та розпорядженні.

Доводив, що факт продовження ОСОБА_2 господарської діяльності по виготовленню меблів після укладення вказаного договору дарування підтверджується його звітами, як суб'єкта підприємницької діяльності за 2009-2011 роки.

Стверджував, що доказом того, що меблі, які виготовлялися ОСОБА_2 в приміщенні за адресою: АДРЕСА_2 Березнівського району, та меблі, які виготовлялися в приміщенні за адресою: АДРЕСА_1, це меблі під так званою торговою маркою «Фабрика меблів «ЮЛІС», є інформація, розміщена на веб-сайті, та прас-листи на продукцію «Фабрика меблів «ЮЛІС» за 2008-2012 роки.

Вважав, що оскільки оскаржуваний договір був укладений без наміру передати ОСОБА_5 право власності на приміщення моноблоку №2, розташоване в АДРЕСА_1, такий договір відповідно до ст. 215, 234 ЦК України є недійсним.

Просив рішення Березнівського районного суду від 17 лютого 2015 року скасувати та постановити нове рішення про задоволення позову.

Представник ПАТ «Державний експортно-імпортний банк України» ОСОБА_1 в судовому засіданні доводи апеляційної скарги підтримала та просила її задовольнити.

В запереченнях на апеляційну скаргу ОСОБА_2 та ОСОБА_5, кожен окремо, зазначили, що рішення суду першої інстанції постановлено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому просили залишити його без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

ОСОБА_2 та його представник ОСОБА_3 підтримали в суді свою правову позицію.

Приватний нотаріус Березнівського районного нотаріального округу Куц І.В. в поданому запереченні на апеляційну скаргу зазначила, що при посвідченні оскарженого договору дарування нею та сторонами дотримано всіх вимог законодавства. Просила апеляційну скаргу відхилити. а рішення місцевого суду, як законне та обґрунтоване, залишити без змін та справу розглянути за її відсутності.

Представник нотаріуса Куц І.В.- адвокат ОСОБА_4 підтримав подане нею заперечення.

Представник ТзОВ «ЮЛіС і К» подав заяву про розгляд справи без участі їх представника.

За результатами апеляційного розгляду колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з таких підстав.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що сторонами та нотаріусом при укладенні оспорюваного договору дарування дотримано вимог цивільного законодавства, а позивачем порушення його прав при цьому, не доведено.

Такий висновок місцевого суду відповідає обставинам справи та вимогам закону.

Відповідно до ч.1 ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Згідно ст. 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Відповідно до ч.1 ст. 234 ЦК України, фіктивним є правочин, який вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цим правочином.

Згідно роз'яснень даних в п.8 та 24 Постанови Пленуму верховного Суду України „Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними " № 9 від 06 листопада 2009 року, відповідно до частини першої статті 215 ЦК підставою недійсності правочину є недодержання стороною (сторонами) вимог, які встановлені статтею 203 ЦК, саме на момент вчинення правочину.

Зокрема, не є укладеними правочини (договори), у яких відсутні встановлені законодавством умови, необхідні для їх укладення (відсутня згода за всіма істотними умовами договору; не отримано акцепт стороною, що направила оферту; не передано майно, якщо відповідно до законодавства для вчинення правочину потрібна його передача тощо).

Згідно із статтями 210 та 640 ЦК не є вчиненим також правочин у разі нездійснення його державної реєстрації, якщо правочин підлягає такій реєстрації. Встановивши ці обставини, суд відмовляє в задоволенні позову про визнання правочину недійсним.

Для визнання правочину фіктивним необхідно встановити наявність умислу всіх сторін правочину. Судам необхідно враховувати, що саме по собі невиконання правочину сторонами не означає, що укладено фіктивний правочин. Якщо сторонами не вчинено будь-яких дій на виконання такого правочину, суд ухвалює рішення про визнання правочину недійсним без застосування будь-яких наслідків. У разі якщо на виконання правочину було передано майно, такий правочин не може бути кваліфікований як фіктивний.

Як вбачається з матеріалів справи, приміщення моноблоку №2, розташоване в АДРЕСА_1 ОСОБА_2 в іпотеку банку не передавалось.

01 квітня 2009 року ОСОБА_2 діючи як власник, вільно, на власний розсуд, за згодою дружини, подарував приміщення моноблоку №2, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ОСОБА_5. Предмет дарування під забороною відчуження та під податковою заставою не перебував (а.с.91-111).

28 листопада 2011 року відбулась державна реєстрація зазначеного договору, що свідчить про перехід подарованого нерухомого майна до ОСОБА_5 (а.с.19).

В подальшому зазначене приміщення моноблоку № 2 ОСОБА_5 передала до статутного фонду ТзОВ «ЮЛіС і К», власником якого тепер і є це товариство та здійснює там свою діяльність (а.с.21-23,78-79).

Зазначене не суперечить та повністю відповідає нормам ст. 86 ЦК, ст. 115 ЦК, ст. 13 ЗУ «Про господарські товариства» та ст.43 Господарського кодексу України.

Відповідно до ч.3 ст.10 та ч.1 ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Позивачем не доведено, що оспорюваний договір дарування був вчинений сторонами без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цим правочином та на час його укладення були порушені права банку, а тому місцевий суд обґрунтовано йому відмовив в задоволенні позовних вимог.

За таких обставин, оскільки рішення місцевого суду постановлене з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, наведених у ньому, тому колегія суддів не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги.

Керуючись п.1 ч.1 ст. 307, 308, 313, 314, 315, 317, 324, 325 ЦПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства «Державний експортно-імпортний банк України» відхилити.

Рішення Березнівського районного суду від 17 лютого 2015 року залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий :

Судді: