У Х В А Л А

Іменем України

09 вересня 2015 року м. Ужгород

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Закарпатської області в складі:

судді-доповідача - Кеміня М.П.,

суддів - Боднар О.В., Мацунич М.В.

при секретарі: Дашковській С.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на ухвалу Ужгородського міськрайонного суду від 18 листопада 2013 року по справі за поданням відділу МВ ДВС Ужгородського МРУЮ про тимчасове обмеження у праві виїзду за кордон ОСОБА_2, -

в с т а н о в и л а :

Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду від 18 листопада 2013 року задоволено подання відділу МВ ДВС Ужгородського МРУЮ про тимчасове обмеження у праві виїзду за кордон ОСОБА_2, та встановлено тимчасове обмеження у праві виїзду за кордон такому до виконання ним зобов'язань покладених на нього судовими рішенням.

ОСОБА_2 в апеляційній скарзі просить скасувати ухвалу як таку, що постановлена з порушенням норм процесуального та матеріального права та постановити нову ухвалу про відмову в задоволенні подання. Зокрема, вказує на те, що суд першої інстанції дійшов необґрунтованих висновків щодо його ухиляння від виконання судового рішення. Вказує на те, що судові рішення по яким звернувся з поданням державний виконавець стосуються стягнення з юридичної фірми КС «Ужгород-Плюс» керівником якої він являвся, але на час розгляду справи судом першої інстанції він вже був звільнений з даної посади, а тому вказане подання не підлягало задоволенню. Також стверджує, що будучи керівником КС «Ужгород-Плюс» не ухилявся від виконання судових рішень, а таке не виконання були викликано відсутністю коштів на рахунках кредитної спілки.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, та пояснення представника ОСОБА_2, - ОСОБА_3, перевіривши матеріали справи і обговоривши підстави апеляційної скарги, вважає що вона підлягає задоволенню з наступних підстав.

Задовольняючи подання відділу МВ ДВС Ужгородського МРУЮ, суд першої інстанції виходив з того, що керівник КС «Ужгород-Плюс» ОСОБА_2, не виконує рішення суду про стягнення з кредитної спілки сум заборгованості, а тому йому слід встановити тимчасове обмежено у праві виїзду за кордон до погашення боржником заборгованості.

Проте погодитись з таким висновком суду не можна з огляду на наступне.

З матеріалів справи вбачається, що на виконанні MB ДВС Ужгородського МРУЮ знаходиться зведене виконавче провадження відносно боржника КС «Ужгород-Плюс», до якого входять виконавчі провадження, а саме: виконавче провадження №12-68/13 з примусового виконання виконавчого листа №2/712/141/2012 виданого 27.03.2012 року Ужгородським міськрайонним судом про стягнення з КС «Ужгород-Плюс» на користь ОСОБА_4 суму боргу у розмірі 10000 грн.; виконавче провадження №12-261/13 з примусового виконання виконавчого листа №712/6079/12 виданого 07.12.2012 року Ужгородським міськрайонним судом про стягнення з КС «Ужгород-Плюс» на користь ОСОБА_5 заборгованості в розмірі 4414,60 грн.; виконавче провадження №12-428/13 з примусового виконання виконавчого листа №712/9818/12 виданого 25.02.2013 року Ужгородським міськрайонним судом про стягнення з КС «Ужгород-Плюс» на користь ОСОБА_6 борг в сумі 59812,20 грн.; виконавче провадження №12-321/13 з примусового виконання виконавчого листа №712/17991/12 виданого 14.01.2013 року Ужгородським міськрайонним судом про стягнення з КС «Ужгород-Плюс» на користь ОСОБА_7 заборгованості у розмірі 57600грн.; виконавче провадження №12-200/13 з примусового виконання виконавчого листа №712/5071/12 виданого 18.09.2012 року Ужгородським міськрайонним судом про стягнення з КС ;«Ужгород-Плюс» на користь ОСОБА_8 заборгованості у розмірі 49742 грн.; виконавче провадження №12-200/13 з примусового виконання виконавчого листа №712/12504/12 виданого 02.08.2012 року Ужгородським міськрайонним судом про стягнення з КС «Ужгород-Плюс» на користь ОСОБА_9 заборгованості у розмірі 69600,73грн.; виконавче провадження №12-200/13 з примусового виконання виконавчого листа №712/10931/12 виданого 05.12.2012 року Ужгородським міськрайонним судом про стягнення з КС «Ужгород-Плюс» на користь ОСОБА_10 заборгованості у розмірі 52470грн.

Згідно витягу з ЄДРПОУ станом на 26.04.2013 року керівником КС «Ужгород-Плюс» являвся ОСОБА_2, що підтверджується листом заступника начальника Головного управління статистики у Закарпатській області №04/3-07/2896/1203 від 26.04.2013 року.

Разом з тим як вбачається із поданої до апеляційної скарги копії наказу про звільнення, ОСОБА_2 наказом від 27 червня 2013 року звільнено з голови правління кредитної спілки «Ужгород-Плюс» по п.2 ч.41 КЗпП України з 27 червня 2013 р. (а.с.39). Тобто на час внесення подання ДВС та розгляду вказаного подання ОСОБА_2 вже не був керівником кредитної спілки.

Відповідно до ст. 377-1 ЦПК України питання про тимчасове обмеження боржника - фізичної особи або керівника боржника - юридичної особи у праві виїзду за межі України при виконанні судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) вирішується судом за місцезнаходженням органу державної виконавчої служби за поданням державного виконавця, погодженим з начальником відділу державної виконавчої служби.

Дане процесуальне положення кореспондується із вимогами матеріального права, зокрема п. 18 ст. 11 Законом України "Про виконавче провадження» яким передбачено, що державний виконавець у разі ухилення боржника від виконання зобов'язань, покладених на нього рішенням, звертається до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи або керівника боржника - юридичної особи за межі України - до виконання зобов'язань за рішенням. Статтею 6 ЗУ «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» передбачено, що громадянинові України, який має паспорт, може бути тимчасово відмовлено у виїзді за кордон якщо він ухиляється від виконання зобов'язань, покладених на нього судовим рішенням, рішенням іншого органу (посадової особи), - до виконання зобов'язань.

За змістом наведених норм вбачається, що тимчасове обмеження у праві виїзду боржника за межі України можливе лише за умов саме ухилення боржника від виконання зобов'язань покладених на нього за рішенням суду або ЗУ «Про виконавче провадження».

При чому за змістом ст. ст. 10, 60 ЦПК України, обов'язок доказування факту ухилення боржника від виконання зобов'язань покладається в даному випаду на органу державної виконавчої служби який звертається до суду із відповідним поданням.

Ухилення боржником від виконання зобов'язання за виконавчим провадженням, не є тотожним поняттю не виконанню судового рішення.

За змістом ч.6 ст. 12 ЗУ «Про виконавче провадження» в редакції чинній на час виникнення даних правовідносин, боржник зобов'язаний: - утримуватися від вчинення дій, які унеможливлюють чи ускладнюють виконання рішення; надавати у строк, установлений державним виконавцем, достовірні відомості про свої доходи та майно, у тому числі про майно, яким він володіє спільно з іншими особами, про рахунки у банках чи інших фінансових установах; своєчасно з'являтися за викликом державного виконавця; письмово повідомляти державному виконавцю про майно, що перебуває в заставі або в інших осіб, а також про кошти та майно, належні боржникові від інших осіб.

Як вбачається із матеріалів справи державний виконавець у своєму подані посилається на те, що у строк наданий на добровільне виконання судових рішень таке не виконано та керівником ОСОБА_2 не вчинено дій спрямованих на їх виконання.

Разом з тим у поданні взагалі відсутнє обґрунтування в чому полягає ухилення боржника, керівника КС «Ужгород-Плюс» ОСОБА_2, від виконання зобов'язань по даному виконавчому провадження, в розумінні обов'язків які на нього покладенні, як на боржника, по зазначеному рішенню суду та ЗУ ««Про виконавче провадження».

За таких обставин, колегія суддів приходить висновку, що державним виконавцем не доведено обставин ухилення боржником, від виконання зобов'язань, покладених на нього за рішенням суду та ЗУ "Про виконавче провадження". І відповідно до вимог ч.4 ст.60 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

А отже висновок суду першої інстанції про наявність підстав передбачених ст. 377-1 ЦПК України для тимчасового обмеження у праві виїзду ОСОБА_2 за кордон є помилковим, у зв'язку з чим ухвала суду першої інстанції винесена з порушенням норм процесуального права, що відповідно до п.2 ч.1 ст. 312 ЦПК України є підставою для скасування даної ухвалу суду першої інстанції та постановлення нової ухвали про відмову в задоволенні подання.

Керуючись 307, 312, 314, 315, 377-1 ЦПК України, колегія суддів -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Ухвалу Ужгородського міськрайонного суду від 18 листопада 2013 року скасувати.

У задоволенні подання відділу МВ ДВС Ужгородського МРУЮ про тимчасове обмеження у праві виїзду за кордон ОСОБА_2 - відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач Судді