АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД м. КИЄВА
Справа №22-ц/796/3497/2015 Головуючий у І інстанції - Лазаренко В.В..
Доповідач - Заришняк Г.М.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 лютого 2015 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду міста Києва у складі:

Головуючого - Заришняк Г.М.

Суддів - Андрієнко А.М., Мараєвої Н.Є

при секретарі - Осмолович В.С.

розглянула у відкритому судовому засіданні в Апеляційному суді міста Києва апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Солом'янського районного суду міста Києва від 13 квітня 2011 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «БМ Банк», третя особа: Національний Банк України, про визнання недійсним кредитного договору,-

В С Т А Н О В И Л А:

ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до ПАТ «БМ Банк», третя особа: Національний Банк України, про визнання недійсним кредитного договору.

Свої позовні вимоги обґрунтовував тим, що 03 серпня 2007 року між ним та ТОВ «БМ Банк», правонаступником якого є ПАТ «БМ Банк», було укладено кредитний договір №289/030807, за яким він на умовах, визначених кредитним договором, отримав у відповідача грошові кошти у розмірі 300 000 доларів США зі сплатою 14% річних на придбання нерухомості з терміном остаточного погашення кредиту 02 серпня 2017 року. Він вважає, що зміст даного договору суперечить положенням законодавства, при укладенні договору не дотримано умов, які є обов'язковими для кредитних договорів, чим було порушено його права, як споживача кредитних послуг. Крім того, умови кредитного договору від 03.08.2007 року не відповідають валютному законодавству, оскільки кредит надано у іноземній валюті, а єдиним законним засобом платежу при визначені зобов'язань та при проведенні розрахунків між резидентами на території України є гривня. При цьому відповідач не мав при укладенні договору відповідної індивідуальної ліцензій на укладення генерального договору про надання кредиту у іноземній валюті.

З огляду на викладене, ОСОБА_1 просив задовольнити його позовні вимоги.

Рішенням Солом'янського районного суду міста Києва від 13.04.2011 року в задоволенні позову відмовлено.

В апеляційної скарзі позивач ОСОБА_1, посилаючись на неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, порушення норм матеріального та процесуального права, просить скасувати зазначене рішення суду та ухвалити нове рішення про задоволення його позовних вимог.

В суді апеляційної інстанції представник відповідача проти апеляційної скарги заперечував, вважаючи рішення суду законним.

Позивач та представник третьої особи в судове засідання не з»явилися, про час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність й обґрунтованість постановленого рішення суду в цій частині, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Судом встановлено, що 03 серпня 2007 року між ОСОБА_1 та ТОВ «БМ Банк», правонаступником якого є ПАТ «БМ Банк», було укладено кредитний договір № 289/030807, за яким позивач на умовах, визначених кредитним договором, отримав грошові кошти у розмірі 300 000 доларів США зі сплатою 14 % річних на придбання нерухомості з терміном остаточного погашення кредитну 02 серпня 2017 року.

Відповідно до вимог ч.І ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1 -З, 5 та 6 статті 203 цього Кодексу.

Статтею 203 ЦК України визначено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства (ч.І ст.203 ЦК України), особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності ( ч.2 ст.203 ЦК України), волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі (ч.3 ст.203 ЦК України), правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним (ч.5 ст. 203 ЦК України), правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей (ч.6 ст.203 ЦК України).

Згідно зі ст. 627 ЦК України сторони є вільними в укладанні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

У відповідності з вимогами ч.І ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Як видно з укладеного між сторонами кредитного договору, сторонами визначено істотні умови кредитного договору. Позивач в повній мірі ознайомлений з умовами надання кредиту, вартістю кредиту, його особливостями, перевагами та недоліками, загальною сукупною вартістю всіх витрат, пов'язаних з отриманням кредиту в ПАТ «БМ Банк», іншою інформацією згідно з вимогами законодавства, й свідомо обрав умови кредитування, викладені в цьому договорі.

Крім того, при укладенні кредитного договору сторони чітко розуміли, що коливання гривні можуть настати, але позивач обрав валютою кредитування саме долари США та взяв на себе зобов'язання повернути кошти з іноземній валюті. .

На момент укладення кредитного договору не існувало заборони позивачу ОСОБА_1 взяти кредитні кошти в іншій валюті або гривні. Грошові кошти мають бути повернуті в тій самій валюті, в якій одержані та в кількості згідно умов кредитного договору разом із нарахованими процентами та іншими платежами.

Із наданої представником відповідача виписки по особовому рахунку позивача за період з 03.08.2007 р. по 24.02.2015 р. вбачається, що позивачем 24.06. 2011 р. в повному обсязі погашена заборгованість за кредитним договором № 289/030807 від 03.082007 р.

Відповідно до вимог ст. ст. 10, 60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень

Позивачем не надано суду будь-яких переконливих доказів, які б свідчили про його необізнаність щодо істотних умов договору.

Разом з тим, судом встановлено, що при підписанні кредитного договору були дотримані за змістом та формою всі передбачені чинним законодавством вимоги для укладення договорів.

Укладений між сторонами кредитний договір також не суперечить Закону України «Про захист прав споживачів», в редакції Закону, що діяв на час підписання договору.

Посилання позивача не те, що перед укладанням договору про надання споживчого кредиту Банк не надав йому повну інформацію про умови кредитування та орієнтовану сукупну вартість кредиту та вартість послуги з оформлення договору про надання кредиту, не заслуговують на увагу, оскільки кредитний договір був підписаний позивачем без жодних застережень, йому було роз'яснено та зрозуміло всі положення й умови даного договору, в додатку № 1 до договору визначено графік погашення заборгованості, в якому встановлена сукупна вартість кредиту та вартість з оформлення договору про надання кредиту.

Суду також не доведено, що при укладенні кредитного договору від 03.08.2007 р. було порушено принцип рівності сторін договору, умови цих угод є несправедливими, а його наслідками є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача ОСОБА_1, тому посилання на дані обставини є безпідставними.

Доводи апеляційної скарги про те, що судом першої інстанції не взято до уваги, що Банк на моменту укладення між сторонами кредитного договору та на час його виконання не мав індивідуальної ліцензії НБУ на здійснення платежів за вказаним договором, не ґрунтуються на вимогах закону, оскільки єдиною правовою підставою для здійснення банками кредитування в іноземній валюті згідно з вимогами статті 5 Декрету Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» є наявність у банку генеральної ліцензії на здійснення валютних операцій, отриманої у встановленому порядку.

Як видно зі справи, ТОВ «БМ Банк», правонаступником якого є відповідач, мав банківську ліцензію №223 від 03.02.20016 р. на право здійснювати банківські операції, визначені частиною першою та пунктами 5-11 частини другої ст.47 Закону України «По банки і банківську діяльність», та дозвіл №223-2 від 23.05.2007 р. на право здійснення банківських операцій, визначених пунктами 1-4 частини другої та частиною четвертою ст.47 Закону України «По банки і банківську діяльність», що видані Національним банком України.

Суд першої інстанції повно й всебічно з'ясував обставини справи, зібраним доказам дав належну оцінку й прийшов до правильного висновку про відсутність підстав для визнання укладеного між сторонами кредитного договору недійсним та обґрунтовано відмовив у задоволенні позові ОСОБА_1 за його недоведеністю.

Доводи апеляційної скарги висновки суду не спростовують.

Постановлене судом рішення відповідає вимогам матеріального та процесуального закону й не може бути скасованим з підстав, що наведені в апеляційній скарзі.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 315 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Солом'янського районного суду міста Києва від 13 квітня 2011 року залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржена в касаційному порядку протягом 20 днів з моменту її проголошення шляхом подачі касаційної скарги до Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних та кримінальних справ.

Головуючий:

Судді: