Справа № 129/1240/15-ц Провадження № 22-ц/772/2643/2015Головуючий в суді першої інстанції Кравець В. І.
Категорія 53Доповідач Кучевський П. В.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"07" жовтня 2015 р. м. Вінниця

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Вінницької області в складі:

Головуючого: Кучевського П.В.

Суддів: Войтка Ю.Б., Денишенко Т.О.

При секретарі: Топольській В.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Гайсинського районного суду Вінницької області від 28 липня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ПАТ «Гайсинське автотранспортне підприємство», третя особа без самостійних вимог на стороні відповідача Управління Пенсійного фонду України у Гайсинському районі Вінницької області, про визнання незаконною відмови в наданні довідки встановленого зразка для перерахунку пенсії та зобов'язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И Л А :

У квітні 2015 року ОСОБА_2 звернувся до суду із позовом, у якому просив визнати незаконними дії посадових осіб відповідача Приватного акціонерного товариства «Гайсинське автотранспортне підприємство 10506», щодо відмови у перерахунку позивачу, із 1999 невірно нарахованої заробітної плати за роботу із 04.11.1986 р. по 05.12.1986 року в зоні відчуження Чорнобильської АЕС та видачі довідки про заробітну плату. Зобов'язати відповідача зробити перерахунок заробітної плати ОСОБА_2 за період роботи із 04.11.1986 р. по 05.12.1986 р. та видати для пред'явлення в органи Пенсійного фонду України довідку встановленого зразка про заробітну плату за період роботи в зоні відчуження по ліквідації аварії на ЧАЕС.

Рішенням Гайсинського районного суду Вінницької області від 28 липня 2015 року в задоволені позову відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням Гайсинського районного суду Вінницької області від 28 липня 2015 року, ОСОБА_2 звернувся до Апеляційного суду Вінницької області з апеляційною скаргою, у якій просить ухвалене у справі судове рішення скасувати та ухвалити нове рішення по справі, яким задовольнити заявлені позовні вимоги, посилаючись при цьому на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Колегія суддів, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, та вимог, заявлених в суді першої інстанції, дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Згідно із ст. 213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були дослідженні в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції вказаним вимогам Закону відповідає.

Так судом першої інстанції встановлено, що позивач у 1987 році працював водієм автобуса у Гайсинському автотранспортному підприємстві 10553, наказом по підприємству №173 від 29.10.1986 року він був відряджений в м. Чорнобиль Київської області з 05.11.1986 року строком на один місяць для здійснення перевезення будівельників Чорнобильської АЕС, визначено провести оплату згідно діючого положення на ЧАЕС (а.с.13,14,89).

На теперішній час ОСОБА_2 має статус особи, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи 1 категорії, є інвалідом 3 групи захворювання пов'язаного з роботами на ЧАЕС, отримує пенсію у відповідності до ст. 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», що підтверджується посвідченням НОМЕР_1 від 11.06.1999 року з вкладкою НОМЕР_2 та копією довідки до акта огляду МСЕК серії ВІН № 019284 (а.с.11, 50).

ПрАТ «Гайсинське автотранспортне підприємство 10506» є правонаступником Гайсинського АТП 10553 (а.с.88).

02.04.2015 року позивач звернувся до ПрАТ «Гайсинське автотранспортне підприємство 10506» з заявою про проведення перерахунку заробітної плати за роботу в зоні ЧАЕС на підставі розсекречених нормативно-правових документів, провести годинну тарифну ставку із 6 годинного робочого дня та 6 денного робочого тижня, начислити кратність за роботу в зоні небезпеки, доплати за надурочний час, подвійну оплату за роботу у вихідні та святкові дні, нарахувати премію 60%, до заяви додав первинні документи: шляхові листи в кількості 30 штук, довідку про роботу водія в зоні ЧАЕС. (а.с.10,17,19-48).

Листом від 21 квітня 2015 року №34 ПрАТ «Гайсинське автотранспортне підприємство 10506» повідомило ОСОБА_2 про неможливість проведення перерахунку заробітної плати за роботу в зоні ЧАЕС так як первинні документи про нарахування заробітної плати на підприємство не надходили, а наявні у заявника первинні документи мають виправлення незавірені в установленому порядку (а.с.18).

Згідно із довідкою підприємства автотранспортна акціонерна співдружність «Славутич-Бориспіль» від 21.05.2015 року за №105 ОСОБА_2 працював водієм в зоні ліквідації аварії на ЧАЕС на транспортному засобі цього підприємства, перебуваючи в трудових відносинах з цим підприємством (на той час Бориспільське АТП-13212) з 4.11 по 4.12.1986 року, підприємство виступало в ролі транспортера коштів від фонду ліквідації наслідків на ЧАЕС і Гайсинського АТП-10553, нараховувало зарплату відповідно до шляхових листів та табелю відпрацьованих годин в зоні ліквідації які знаходяться на руках у позивача; підприємство підтвердило нарахування зарплати в такому розмірі:

-за відпрацьовані 240 год. в зоні І(по тарифу 0,754) 361,92

-за відпрацьовані 120 год. в зоні ІІ(по тарифу 0,754) 271,44

-премія в розмірі 20% від заробітної плати в зоні І (361,92х20%) 72,38

-премія в розмірі 30% від заробітної плати в зоні ІІ (271,44х30%) 81,42

-доплати за роботу в нічні години (0,754х120х35%) 31,66

-доплата за роботу в святкові та вихідні дні 54,28

-доплата за надурочні години 104,6, всього нараховано за роботу в зоні ліквідації аварії на ЧАЕС 977,70 (а.с.74).

В свою чергу, ОСОБА_2 у позовній заяві зазначає, що заробітна плата має бути розрахована та оплачена відповідачем за період з 05.11.1986 р. по 30.11.1986 року в сумі 1788,81 крб. та за період з 01.12.1986 р. по 04.12.1986 р. в сумі 273,93 крб.

16 березня 2015 року Управлінням Пенсійного фонду України в м. Борисполі та Бориспільському районі Київської області проведено перевірку документів про заробітну плату гр. ОСОБА_2 за період роботи у зоні відчуження за документами ПАТ «АТАСС-Бориспіль».

Під час перевірки було використано відомості про нарахування заробітної плати водіям, які приймали участь у ліквідації аварії на ЧАЕС з 04.11 по 04.12.1986 року, та при цьому встановлено відсутність наказів на премію, табелів обліку робочого часу, розрахунку заробітної плати помісячно на гр. ОСОБА_2.

За наслідками перевірки УПФ України у м. Борисполі та Бориспільському районі Київської області прийнято АКТ №94 від 16.03.2015 року, яким встановлено, що перевірити правильність нарахування в зоні відчуження за роботу в нічні години, за роботу у вихідні та святкові дні, за понаднормові години, не має можливості у зв'язку з відсутністю табелів облікового робочого часу, підтверджуючих періоди перебування у зоні відчуження та подорожніх листів.

Судом встановлено, що первинні документи: шляхові листи, табелі відпрацьованих годин в зоні ліквідації були отримані в Бориспільському автотранспортному підприємстві і передані на зберігання ОСОБА_2, з тим щоб вони не були втрачені за перебігом часу.

Відповідно до ч.4 ст. 15 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», видача довідок про період роботи по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, а також на територіях радіоактивного забруднення, про заробітну плату за цей період здійснюється підприємствами, установами та організаціями.

Первинна документація на підставі якої проводилось нарахування заробітку зберігалась в Бориспільському АТП-13212 (правонаступник Автотранспортна акціонерна співдружність «Славутич-Бориспіль») на час виникнення спору зазначена документація знаходиться на руках у ОСОБА_2, обставини передачі документів, час передачі, їх склад та зміст документально не засвідчені.

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_2 посилається на те, що його заробітна плата за спірний період має нараховуватися на підставі розпорядження Ради Міністрів СРСР від 17 травня 1986 року № 964, п. 4 постанови Держкомпраці СРСР і секретаріату ВЦРПС від 07.05.1986 року №153/10-43; лист Міністерства праці та соціальної політики про оплату праці у зоні відчуження ЧАЕС у 1986-1990р.р. осіб, які виконували роботи пов'язані з ліквідацією наслідків аварії на ЧАЕС і запобіганням забрудненню навколишнього середовища №03-3/1652-018-2 від 13.04.2001 року, постанову ЦК КПРС, Президії ВР СРСР, РМ СРСР і ВЦРПС від 07.05.1986 року № 524-156, наказ Міністерства охорони здоров'я СРСР від 14.05.1986 №104.

Норми цих правових актів не встановлюють обов'язкових, незмінних правил, і не можуть застосовуватися відносно всіх учасників ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС, відповідно до цих правових актів, зокрема, надавалося саме право: керівникам підприємств і організацій проводити оплату праці працівників, безпосередньо зайнятих на роботах з ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС, по збільшених до 100 % тарифних ставках і посадових окладах, конкретний розмір яких мав установлюватися з урахуванням складності й терміновості виконуваних робіт; керівникам, при погодженні з головою урядової комісії, проводити у виключних випадках оплату праці робітників, зайнятих на роботах по ліквідації аварії на ЧАЕС, в ІІІ зоні небезпеки - у п'ятикратному розмірі у порівнянні з встановленими діючим законодавством нормами, по ІІ зоні - в чотирьохкратному розмірі і в І зоні - у трьохкратному розмірі.

Пункт 4 постанови Ради Міністрів СРСР і ВЦРПС від 05 червня 1986 року № 665-195 та постанова Міністрів УРСР і Укрпрофради від 10.06.1986 року №207-7 передбачали можливість залучення до роботи у понад урочний час та установлення працівникам підприємств, організацій і установ, виконуючим роботи, пов'язані з ліквідацією наслідків аварії на Чорнобильській АЕС і попередженням забруднення навколишнього середовища, додаткову оплату праці за роботу в нічний час в розмірі 35 процентів погодинної тарифної ставки (окладу) за кожний час роботи в нічний час і максимальний розмір премії - 60 відсотків тарифної ставки (окладу) на місяць.

Між тим, такий вид оплати праці має заохочувальний характер, виплачувалася відповідно до діючого на підприємстві положення про преміювання, наказів про залучення до роботи в понадурочний час і може бути підтверджений документами первинного бухгалтерського обліку щодо конкретної особи працівника.

Як вбачається із положень вищевказаних нормативно-правових актів керівники підприємств, установ, організацій мали право, а не обов'язок нараховувати та здійснювати дані виплати.

Колегія суддів враховує, що оскільки виплати, на які претендує позивач, фактично не здійснювались, то відповідно і є відсутніми первинні документи щодо таких виплат. Оскільки відповідачем такі нарахування та виплати не були здійснені, то і відсутні підстави для покладання обов'язку на ПАТ «Гайсинське АТП 10506» щодо надання такої довідки із урахуванням збільшення тарифної ставки.

Таким чином, правильний є висновок суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позову та зобов'язання підприємства проводити перерахунок заробітної плати і видавати довідку.

Поряд з цим, судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що пенсія призначалася ОСОБА_2 на підставі документів пенсійної справи, до якої долучені первинні документи, в тому числі і табель обліку робочого часу та шляхові листи були прийняті органом, який призначив пенсію та не викликали сумніву щодо достовірності даних, відображених в них.

У разі відмови УПФУ, у перерахунку пенсії позивач вправі оскаржити таку відмову до суду у спосіб визначений процесуальним Законом.

Право вибору способу захисту, передбаченого законом, належить особі, яка звернулася за захистом свого права (ст. ст. 3, 4, 11 ЦПК України).

Згідно із ч. 2 ст. 31 ЦПК України позивачеві належить й право визначення предмета і підстав позову.

Відповідно до статті 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Частиною 2 статті 59 ЦПК України передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

В силу ч. 1 статті 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції на підставі доказів, поданих сторонами, що належним чином оцінені (ст. 212 ЦПК України), дійшов до правильного висновку про відмову у задоволенні позову ОСОБА_2 у зв'язку з його недоведеністю. Рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, підстав для його скасування не вбачається.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

На підставі наведеного і керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 308, 313, 314, 315, 317 ЦПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Гайсинського районного суду Вінницької області від 28 липня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий: /підпис/ П.В. Кучевський

Судді: /підпис/ Ю.Б. Войтко

/підпис/ Т.О. Денишенко

Згідно із оригіналом

Головуючий: П.В. Кучевський