Номер провадження: 22-ц/785/7075/15
Головуючий у першій інстанції Бондар В. Я.
Доповідач Дрішлюк А. І.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04.09.2015 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області у складі:

головуючого судді Дрішлюка А.І., суддів Сєвєрової Є.С. Процик М.В.,

при секретарі судового засідання Решетник М.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства Акціонерний банк «ПІВДЕННИЙ» на заочне рішення Приморського районного суду м.Одеси від 20 травня 2014 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа - Публічне акціонерне товариство Акціонерний банк «ПІВДЕННИЙ» про визнання договору купівлі - продажу недійсним, -

ВСТАНОВИЛА:

До Приморського районного суду м. Одеси звернувся ОСОБА_2 з позовом до ОСОБА_3, в якому просив суд визнати недійсним договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1, укладений між ним та відповідачем 08 серпня 2003 року та посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Луняченко Н.В., зареєстрований у реєстрі за № 4515, відмінити державну реєстрацію договору купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 за ПАТ АБ «ПІВДЕННИЙ» та виключити з реєстру прав власності. При цьому посилався на те, що на підставі свідоцтва про право власності на житло від 10.06.1998 року № 642-Р/63 квартира АДРЕСА_1 була власністю ТОВ «Техніон». 20.12.1998 року між ОСОБА_2 та ТОВ «Техніон» був укладений договір оренди приміщення № 315/1, предметом якого було приміщення площею 133 кв.м., розташоване за адресою: АДРЕСА_1. Оскільки, згідно умов договору оренди ОСОБА_2 вклав у ремонт приміщення велику суму грошей для приведення його у пригідний для експлуатації стан і набув право власності на нього, рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 24.12.2002 року таке право за ним було визнано. 05.06.2003 року ОСОБА_2 зареєстрував своє право в ОМБТІ та РОН, про що був зроблений запис у реєстровій книзі № 22 під реєстровим № 3250 стор. 177. 08 серпня 2003 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 був укладений договір купівлі-продажу, згідно якого ОСОБА_2 продав ОСОБА_3 квартиру АДРЕСА_1, однак даний договір був укладений без мети створення юридичних наслідків, квартира у подальшому повинна була знов оформлена на ОСОБА_2 18.01.2002 року між ТОВ «Техніон-Віннер-Форд» та АБ «Південний» укладений договір позики № В 9/1, згідно із яким ТОВ «Техніон-Віннер-Форд» отримало кредит в розмірі 277 700,0 доларів США. 26.08.2003 року між ОСОБА_3 та АБ «Південний» укладений договір застави, згідно якого відповідач виступила майновим поручителем ТОВ «Техніон-Віннер-Форд» за вказаним договором позики. За договором про задоволення вимог іпотекодержателя від 19.04.2005 року, укладеним між ОСОБА_3 та АБ «Південний», у зв'язку з невиконанням ТОВ «Техніон-Віннер-Форд» своїх зобов'язань перед АБ «Південний», останній набув право на звернення стягнення на предмет іпотеки, тобто квартиру АДРЕСА_1. Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 16.10.2013 року було визнано недійсним договір застави вищезгаданого майна від 26.08.2003 року та договір про задоволення вимог іпотекодержателя від 19.04.2005 року. Тому з огляду на вищевикладене позивач вважає, що зазначений вище договір купівлі-продажу підлягає визнанню недійсним, оскільки на момент його посвідчення існували арешти на квартиру (а.с.3-4).

Заочним рішенням Приморського районного суду м.Одеси від 20 травня 2014 року було частково задоволено позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа - Публічне акціонерне товариство Акціонерний банк «ПІВДЕННИЙ» про визнання договору купівлі - продажу недійсним. Визнано недійсним договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1, укладений 08 серпня 2003 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3, який був посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Луняченко Н.В., зареєстрований у реєстрі за № 4515. В іншій частині позовних вимог було відмовлено (а.с.40-43).

Ухвалою Приморського районного суду м.Одеси від 14.07.2015 року представнику третьої особи - Публічного акціонерного товариства Акціонерний банк «Південний» було відмовлено у прийнятті заяви про перегляд заочного рішення Приморського районного суду м. Одеси від 20 травня 2014 року в цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання договору купівлі-продажу недійсним, за участі третьої особи - Публічного акціонерного товариства Акціонерний банк «Південний» (а.с.63).

13.07.2015 року представником Публічного акціонерного товариства Акціонерний банк «ПІВДЕННИЙ» - Возікової Н.В. було подано апеляційну скаргу на заочне рішення Приморського районного суду м.Одеси від 20 травня 2014 року. В обґрунтування представник посилалася на необґрунтованість рішення суду та на невідповідність обставинам справи, на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права. А саме посилалася на те, що на момент прийняття заочного рішення було та є рішення апеляційного суду Одеської області від 04.12.2012 року у справі №22ц-1590/9890/2012, що набрало законної сили, у спорі між тими самими сторонами, про той самий предмет і, частково, з тих самих підстав (нібито фіктивність спірної угоди). Зазначені обставини свідчать про надуманість та безпідставність позову в частині такого обґрунтування. Крім того позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 про визнання недійсним договору купівлі-продажу квартири, обґрунтовуючи позов підставами, з яких не вбачається його порушених прав, за захистом яких він звернувся до суду. Також представник посилався на те, що висновок суду ґрунтується на судженнях, зроблених Приморським районним судом м.Одеси у справі №522/1642/13-ц від 16.10.2013 року, які не є преюдиційними та не підтверджують обставини, якими обгрунтований позов та мотивоване рішення суду - нездійсненням нотаріусом перевірки арешту або заборони на відчуження предмету договору купівлі-продажу. А інформація, яка містилася в єдиному реєстрі заборон відчуження об'єктів нерухомого майна не підтверджує недійсність оскаржуваного договору купівлі-продажу, оскільки не підтверджує наявність будь-яких обтяжень, встановлених щодо предмету договору купівлі-продажу до моменту укладання цього договору. Також представник посилався на пропуск позивачем строку позовної давності (а.с.68-72).

Представник апелянта - ОСОБА_6 звернулася до суду з письмовими поясненнями, в яких посилалася на відсутність у позивача порушених прав. А саме представник апелянта зазначила, що на момент звернення до суду з вказаним позовом і позивачу і його представнику було добре відомо, що рішення Приморського районного суду м.Одеси від 24.12.2002 року, на підставі якого позивач свого часу набув право власності на квартиру АДРЕСА_1, було скасовано, а справу направлено на новий розгляд. Після цього рішенням Приморського районного суду м.Одеси від 25.12.2009 року (справа №2-4325/09) у задоволені позову ОСОБА_2 про визнання права власності на квартиру АДРЕСА_1 було відмовлено. Зазначене свідчить про те, що підстави за якими позивач вважав себе власником спірної квартири станом на дату укладання договору купівлі - продажу від 08.08.2003 року - на теперішній час не існують. А відтак не існують порушені права позивача як власника цієї нерухомості (а.с. 140-144).

В процесі розгляду апеляційної скарги апеляційним судом Одеської області за клопотанням представника апелянта було витребувано (а.с. 127) та оглянуто цивільну справу №1522/4407/12 (головуючий - суддя Шенцева О.П.) за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання недійсним договору купівлі - продажу квартири; цивільну справу №522/16934/14-ц (головуючий - суддя Шенцева О.П.) за позовом ОСОБА_2 до Першого Приморського відділу ДВС ОМУЮ про зняття арешту з майна; цивільну справу №522/3899/15-ц (головуючий - суддя Шенцева О.П.) за позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства Акціонерний банк «ПІВДЕННИЙ», третя особа: Реєстраційна служба ОМУЮ Одеської області про скасування державної реєстрації, зобов'язання вчинити певні дії, визнання права власності, копії з матеріалів яких було приєднано до матеріалів справи

В судовому засіданні представники апелянта скаргу підтримали. Представник позивача проти задоволення апеляційної скарги заперечував. Відповідачка ОСОБА_3 в судове засідання не заявилась, про час та місце проведення судового засідання повідомлялась належним чином (а.с. 132, 136). Згідно з ч. 2 ст. 305 ЦПК України неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши суддю-доповідача, доводи скарги, пояснення учасників провадження, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а заочне рішення Приморського районного суду м.Одеси від 20 травня 2014 року в частині визнання договору купівлі - продажу недійсним за мотивами наявності арешту на спірному майні скасуванню з прийняттям нового рішення.

Статтею 303 ЦПК України передбачено, що під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції. Апеляційний суд не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення.

Як вбачається з матеріалів справи 08 серпня 2003 року між позивачем та відповідачем був укладений договір купівлі-продажу квартири, відповідно до якого остання купила квартиру під АДРЕСА_1. Договір був посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Луняченко Н.В., зареєстрований у реєстрі за № 4515 (а.с. 6).

Приймаючи рішення та частково задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 16.10.2013 року встановлені факти, які не підлягають доказуванню, зокрема, те, що згідно довідки з Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна, виданої на параметр запиту щодо наявності заборон/арешту на квартиру АДРЕСА_1, міститься запис від 19.09.2000 року, вчинений на підставі ухвали від 12.09.2000 року, постановленої судом Жовтневого району м. Одеси (а.с. 41, 42). З таким встановленням фактів та їх оцінкою колегія суддів погодитись не може виходячи з наступного.

Як вбачається з тексту поданого позову останній включає дві підстави для визнання оспореного договору недійсним - укладення його без мети створення юридичних наслідків (фіктивність правочину) (а.с. 3, абз. 4), та наявність арешту, щодо спірного майна, що на думку позивача спричиняє недійсність правочину (а.с.4, абз. 2,3).

Як вбачається з наданої позивачем копії довідки з Єдиного реєстру заборон відчудження об'єктів нерухомого майна (зареєстрованих до 12.04.2004 р.) про наявність заборони/арешту (оригінал суду не надано) на спірну квартиру було накладено декілька арештів в різний час (а.с. 21). Разом з тим, як вбачається з довідки від 08.08.2003 р., засвідчена копія якої приєднана до матеріалів справи, спірна квартира на момент посвідчення оспорюваного договору купівлі-продажу під забороною/арештом не знаходилась (а.с. 113). Таким чином, висновок суду першої інстанції про наявність заборони на відчудження майна на момент укладання оспорюваного договору не відповідає обставинам справи, тобто наявні підстави для скасування судового рішення відповідно до п. 3 ч.1 ст. 309 ЦПК України.

Надаючи оцінку законності та обґрунтованості рішенню першої інстанції та перевіряючи доводи апеляційної скарги колегія суддів виходить з того, що дійсність правочину повинна оцінюватись відповідно до вимог чинного на момент укладання законодавства. Оспорюваний договір купівлі продажу було укладено до 01.01.2004 року, виконано в момент укладання, а тому суд першої інстанції помилково посилався на норми ЦК України, зокрема ст.ст. 203, 215, які не могли бути застосовані до цих правовідносин згідно з п. 4 Перехідних положень до ЦК України. Таким чином судом першої інстанції було помилково застосовані норми матеріального права, що є підставою згідно з п. 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України для скасування прийнятого судового рішення у оскарженій частині з прийняттям нового рішення. При цьому оцінюючи дійсність укладеного договору згідно з ЦК УРСР 1963 р., який був чинний на момент укладення договору, колегія суддів виходить з того, що як роз'яснив Верховний суд України в постанові пленуму «Про судову практику в справах про визнання угод недійсними» № 3 від 28.04.1978 р. угода може бути визнана недійсною лише з підстав і з наслідками, передбаченими законом. Тому в кожній справі про визнання угоди недійсною суд повинен встановити наявність тих обставин, з якими закон пов'язує визнання угоди недійсною і настання певних юридичних наслідків. Таким чином, недійсність договору (в тому числі його оспорюваність) як юридичний факт повинна бути прямо передбачена законом. Колегія суддів виходить з того, що заборона на відчудження майна не передбачені ЦК УРСР як підстава для визнання договору купівля-продажу недійсним, а навпаки встановлює інші наслідки продажу майна з обтяженням - право покупцеві вимагати зменшення ціни або розірвання договору і відшкодування збитків (ст. 229 ЦК УРСР). Відповідно в задоволенні позовних вимог слід відмовити. в зв'язку з прийняттям рішення про відмову по суті, строки позовної даності колегією суддів не застосовуються. Окремо колегія суддів зауважує, що ухвалою апеляційного суду Одеської області від 04 вересня 2015 року заочне рішення Приморського районного суду м.Одеси від 20 травня 2014 року в частині визнання договору купівля-продажу недійсним як фіктивного скасовано, у цій частині провадження (за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа - Публічне акціонерне товариство Акціонерний банк «ПІВДЕННИЙ» про визнання договору купівлі - продажу недійсним як фіктивного) воно закрито (а.с.180). Таким чином доводи апеляційної скарги знайшли своє підтвердження, а тому в зв'язку з вищевикладеним колегія суддів на підставі п. 3,4 ст. 309 ЦПК України скасовує рішення суду першої інстанції, а в скасованій частині приймає нове рішення, залишаючи без змін частину рішення суду першої інстанції, яка не оскаржувалась сторонами (в частині відмови в задоволенні позовних вимог), що буде відповідати вимогам ст. 303 ЦПК України.

Окремо колегія суддів зауважує, що звертаючись до суду позивач посилався на те, що він є власником спірного майна, а укладанням оспореного ним договору порушуються його права як власника. З матеріалів справи вбачається, що рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 24.12.2002 року по справі №2-3049/2002 за позовом ОСОБА_2 до ТОВ «Техніон» про визнання права власності, за ОСОБА_2 дійсно було визнано право власності на квартиру АДРЕСА_1 (головуючий - суддя Боривська В.І., а.с. 148-149, 155-156). Право власності на підставі цього рішення було зареєстровано ОМБТІ та РОН (а.с.6, 176). Вказане рішення було скасовано апеляційним судом Одеської області від 20.02.2007 р. та направлено справу на новий розгляд (а.с.158-160). Рішенням Приморського районного суду м.Одеси від 25.12.2009 року (справа №2-4325/09, головуючий - суддя Кравчук Т.С.) у задоволені позову ОСОБА_2 про визнання права власності на квартиру АДРЕСА_1 було відмовлено (а.с.150-152). З матеріалів справи також вбачається, що 18.01.2002 року між ТОВ «Техніон-Віннер-Форд» та Акціонерним банком «Південний» було укладено договір позики № В 9/1, згідно із яким ТОВ «Техніон-Віннер-Форд» отримало кредит частинами в розмірі 277 700,0 доларів США під 18% річних. 26.09.11 р. ухвалою Господарського суду Одеської області по справі № 17-2-1-25-32-15-7-2-39-18/02-3145 (головуючий - суддя В.Д. Найфлейш) було затверджено звіт ліквідатора ТОВ «Техніон» (а.с. 185-188).

26.08.2003 року між ОСОБА_3 та Акціонерним банком «Південний» було укладено договір застави, згідно якого відповідач виступила майновим поручителем ТОВ «Техніон-Віннер-Форд» за вказаним договором позики (а.с. 177-178).

За договором про задоволення вимог іпотекодержателя від 19.04.2005 року, укладеним між ОСОБА_3 з Акціонерним банком «Південний» у зв'язку з невиконанням ТОВ «Техніон-Віннер-Форд» своїх зобов'язань перед АБ «Південний», останній набув право на звернення стягнення на предмет іпотеки, тобто квартиру АДРЕСА_1 (а.с.179-180). Право власності було зареєстровано за апелянтом (а.с. 181). Право власності апелянта фактично оспорюється позивачем в порядку адміністративного судочинства (а.с.168-174), проте оцінка вказаних обставин виходить за межи цієї справи, в якої скасовуються прийняте процесуальне рішення.

На підстав викладеного та керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 309, 313, 314, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства Акціонерний банк «ПІВДЕННИЙ» на заочне рішення Приморського районного суду м.Одеси від 20 травня 2014 року в частині визнання договору купівлі - продажу недійсним (арешт),- задовольнити.

Заочне рішення Приморського районного суду м.Одеси від 20 травня 2014 року скасувати, прийняти нове рішення, яким в задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа - Публічне акціонерне товариство Акціонерний банк «ПІВДЕННИЙ» про визнання договору купівлі - продажу недійсним (арешт), - відмовити.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення, однак може бути оскаржено шляхом подачі касаційної скарги протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили до суду касаційної інстанції.

Судді апеляційного суду

Одеської області А.І. Дрішлюк

М.В. Процик

Є.С.Сєвєрова