АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
Справа № 681/2347/13-ц
Провадження № 22-ц/792/245/15
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 січня 2015 року м. Хмельницький

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

апеляційного суду Хмельницької області

в складі: головуючого - судді Корніюк А.П.,

суддів: П'єнти І.В., Талалай О.І.,

з участю секретаря: Сацюк Г.О.

апелянта ОСОБА_1, його представника ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, її представника ОСОБА_5

розглянула у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Полонського районного суду Хмельницької області від 09 грудня 2014 року у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_1 про поділ житлового будинку та визначення порядку користування земельною ділянкою, за зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про виділення частини погребу і внесення виправлень та за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про визнання свідоцтва про право на спадщину частково недійсним.

Заслухавши доповідача, пояснення учасників процесу, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів,

в с т а н о в и л а :

В листопаді 2013 року ОСОБА_4 звернулась із позовом до ОСОБА_1 і в обґрунтування своїх вимог зазначала, що їй на праві власності належить ? частина будинковолодіння АДРЕСА_1. Власником іншої частини вказаного будиноволодіння є відповідач і, так як між сторонами існує спір щодо порядку користування ним, а також земельною ділянкою, тому і просила суд провести поділ в натурі житлового будинку АДРЕСА_1, відповідно до часток у праві власності її власників, а саме: виділити в натурі їй, ОСОБА_4 50/100 частин вказаного будинку, а інших 50/100 частин будинку виділити відповідачу та встановити між ОСОБА_4 та ОСОБА_1 порядок користування земельною ділянкою, що закріплена за спірним домоволодінням.

В грудні 2013 року ОСОБА_1 звернувся із зустрічним позовом вказуючи, що його мати ОСОБА_3, будучи власником ? частини вищевказаного будинковолодіння, провела ремнот та подарувала в 2004 році цю частину будинку йому. Також, ОСОБА_1 зазначав, що на добудову в нього є дозвіл міської ради, а тому права позивачки в даному випадку не порушуються. Просив суд визнати позовну заяву ОСОБА_4 необґрунтованою, виділити йому ? частину кам'яного льоху та видалити в реєстрації прав власності на нерухоме майно слова „спільна часткова".

В січні 2014 року ОСОБА_3 звернулась із позовом до ОСОБА_4 про визнання права власності на частку спадкового майна та визнання частково недійсним свідоцтва про право на спадщину за законом. В обґрунтування позову зазначала, що в 1999 році померли її з ОСОБА_4 батьки: ОСОБА_6 та ОСОБА_7 і після їх смерті відкрилась спадщина на ? частину спірного будинковолодіння, оскільки власником іншої з 1983 року до 2004 року була ОСОБА_3 Також позивачка вказувала, що перед смертю батьків вона захворіла на онкозахворювання, а ОСОБА_4, скориставшись її важким станом, незаконно оформила на себе право власності на ? частину спірного будинку. Тому, просила суд визнати свідоцтво про право на спадщину за законом на житловий будинок АДРЕСА_1 серії АВМ №327779, що видане 11.07.2000р. на ім'я ОСОБА_4 частково недійсним; визнати право на спадщину за законом на вказаний житловий будинок за ОСОБА_3 як спадкоємця, котрий має право на обов'язкову частку у спадщині; зобов'язати ОСОБА_4 повернути їй оригінали правовстановлюючих документів на житлові будинки АДРЕСА_1.

Ухвалою Полонського районного суду від 04 квітня 2014 року цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_1 про поділ будинку та встановлення порядку користування земельною ділянкою та зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про виділення частини погребу і внесення виправлень та цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про визнання свідоцтва про право на спадщину частково недійсним, визнання права на спадщину і зобов'язання повернути документи об'єднано в одне провадження.

Рішенням Полонського районного суду від 09 грудня 2014 року позов ОСОБА_8 задоволено частково. Ухвалено поділити житловий будинок АДРЕСА_1, виділивши : ОСОБА_8 у власність частину житлового будинку згідно підваріанту „А" варіанту №1 судово-будівельної експертизи: приміщення кухні №2-1 площею 12,5 м. кв., житлове приміщення №2-2 площею 17,5 м. кв., приміщення коридору №2-3 площею 3,9 м. кв., приміщення коридору №2 площею 9,9 м. кв., - що складає 43,8% від усього будинку та виділено у користування земельну ділянку площею 0,064715 га по лінії „А-А", що прилягає до виділеної частини будинку згідно підваріанту „А" варіанту №1 висновку експертизи, що складає ? частину земельної присадибної ділянки: від точки „А" до точки „Б", від точки „Б" до точки „В", від точки „В" до точки „А" по лінії точок „А-А", від точки „А" до точки „Д". ОСОБА_9 виділено у власність частину житлового будинку згідно підваріанту „А" варіанту №1 судово-будівельної експертизи: приміщення вітальні №1-1 площею 11,0 м. кв., приміщення ванни №1-2 площею 4,6 м. кв., житлове приміщення №1-3 площею 13,5 м. кв., житлове приміщення №1-4 площею 6,8 м. кв., житлове приміщення №1-5 площею 10,2 м. кв., приміщення кладочки №1-6 площею 3,2 м. кв., приміщення кухні №1 площею 9,0 м. кв., що складає 58,3% від усього будинку та виділено у користування земельну ділянку площею 0,064715 га по лінії „А-А", що прилягає до виділеної частини будинку згідно підваріанту „А" варіанту №1 висновку експертизи, що складає ? частину земельної присадибної ділянки: від точки „Г" до точок по лінії „А-А". Залишено у спільному користуванні ОСОБА_4 та ОСОБА_1 земельні ділянки, що прилягають до виділених частин будинку. Виділено у власність ОСОБА_4 погріб „В", а у власність ОСОБА_1 - сарай „Б". В задоволенні решти позовних вимог ОСОБА_4 відмовлено. В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 та ОСОБА_3 відмовлено. Вирішено питання про судові витрати.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 вважає рішення суду незаконним, просить його скасувати та ухвалити нове, яким позовні вимоги ОСОБА_4 задовольнити частково, а саме: поділити житловий будинок АДРЕСА_1, виділивши у власність ОСОБА_4 та ОСОБА_1 по частині житлового будинку згідно підваріанту „А" варіанту №1 судово-будівельної експертизи і в задоволенні решти позовних вимог ОСОБА_4 відмовити. Апелянт вказує, що судом не надано належної оцінки доказам, що підтверджують факт здійснення прибудови до будинку саме відповідачем, не відображено в рішенні суду і той факт, що згідно рішення виконкому міської Ради народних депутатів м. Полонне №118 від 27.04.1989р. його матір'ю отримано дозвіл на здійснення перебудови, а тому безпідставно включено новостворене майно до складу спільної власності. Суд безпідставно задовольнив вимогу ОСОБА_4 щодо визначення порядку користування земельною ділянкою, оскільки власником земельної ділянки є ОСОБА_1 і рішення міської ради про передачу останньому земельної ділянки не скасовано. Апелянт також зазначає, що до компетенції суду не входить вирішення питання щодо надання у власність чи у користування земельних ділянок. Крім того, апелянт посилається на порушення судом норм процесуального права, зокрема ст. 126 ЦПК України .

В засіданні апеляційного суду апелянт, його представник та ОСОБА_3 апеляційну скаргу підтримали і просять її задовольнити.

ОСОБА_4 та її представник апеляційну скаргу не визнали і просять її відхилити.

Апеляційна скарга підлягає відхиленню з наступних підстав.

Відповідно до п. 1, ч. 1 та ч. 2 ст. 307 і ст. 308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення з одних лише формальних міркувань.

Згідно ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Суд першої інстанції правильно встановив і виходив з того, що ОСОБА_8 та ОСОБА_1 є співвласниками житлового будинку з господарськими спорудами АДРЕСА_1 і кожному належить по 1/2 його частині. За вказаним будинковолодінням закріплена присадибна земельна ділянка площею 0,13 га з цільовим призначенням для обслуговування житлового будинку та ведення особистого селянського господарства, яка не приватизована. Суд першої інстанції прийшов до вірного висновку, що поділ спірного майна слід провести у відповідності з підваріантом «А» варіанту №1 по фактичному користуванні сторонами спірним будинком. І так як виділена ОСОБА_4 частина будинку становить 43,8 кв.м., а виділена ОСОБА_1 - 58,3%, тому останній повинен компенсувати позивачці 20771 грн. Також суд вірно встановив порядок користування сторонами земельною ділянкою згідно підваріанту «А» варіанту №1, залишивши у спільному користуванні ОСОБА_4 та ОСОБА_1 земельні ділянки, що прилягають до виділених останнім частин будинку та виділив у власність ОСОБА_8 погріб «В», а у власність ОСОБА_1 сарай «Б». А тому, ОСОБА_4 зобов'язана половину вартості погріба «А» в сумі 2347,50грн. компенсувати ОСОБА_1, а останній зобов»язаний компенсувати ОСОБА_4 половину вартості сараю «Б» в сумі 906,50грн. Враховуючи взаємний обов»язок сторін щодо компенсацій, суд першої інстанції вірно стягнув із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_4 19330грн. компенсації за перевищення розміру отриманої частини власності. Також, суд першої інстанції прийшов до вірного висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 задоволенню не підлягають з підстав недоведеності, а позовні вимоги ОСОБА_3 - з підстав пропуску строку позовної давності.

Дійшовши такого висновку, суд обґрунтовано посилався на відповідні норми матеріального та процесуального права.

Згідно ст.183 ЦК України подільною є річ, яку можна поділити без втрати її цільового призначення.

Положеннями ч.ч.1-3 ст. 358 ЦК України визначено, що право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.

Як вбачається із ч.1ст. 364 ЦК України співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності.

Згідно ст. ст. 529, 535 ЦК 1963 року при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є у рівних частках діти померлого, а неповнолітні або непрацездатні діти спадкодавця успадковують, незалежно від змісту заповіту, не менше двох третин частки, яка належала б кожному з них при спадкоємстві за законом (обов'язкова частка).

Відповідно до ст. 71 ЦК 1963 року загальний строк позовної давності встановлюється в три роки, а ст.75 цього Кодексу встановлює, що позовна давність застосовується судом незалежно від заяви сторін.

Як вбачається із положень, що закріплені в ч. 1 і ч. 3 ст. 60 ЦПК України: кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Висновки суду узгоджуються з матеріалами справи.

Доводи апеляційної скарги про те, що судом першої інстанції проігноровано та не надано належну оцінку документальним доказам, що містяться в матеріалах справи та надавалися ОСОБА_10 є безпідставними, адже судом першої інстанції у відповідності з вимогами ст. 212 ЦПК України було дано оцінку наданим ОСОБА_10 та його представником повідомленню БТІ щодо реєстрації за відповідачем права власності на ? спірного будинковолодіння, поетажним планам спірного житлового будинку, рішенню Полонської міської ради №8 від 07.12.2004 року, рішенню виконавчого комітету Полонської міської ради №515 від 18.02.2004 року, плану спірного будинку від 06.06.2008 року, повідомленю Полонської міської ради щодо встановлення факту перебудови частини будинку, акту інспекції держархбудконтролю від 30.07.2013 року та висновку експертизи і результати оцінки доказів суд відобразив в оскаржуваному рішенні із наведенням мотивів їх прийняття та відмови у прийнятті. І, на думку колегії суддів, ці доводи апеляційної скарги зводяться до незгоди апелянта з їх оцінкою.

Посилання апелянта на те, що суд під час ухвалення рішення допустив порушення прав власності ОСОБА_1 на новостворене ним майно та на спірну земельну ділянку є недоведеним, адже як в суді першої інстанції так і в апеляційній інстанції ОСОБА_10 та його представником в порушення ч. 1 і ч. 3 ст. 60 ЦПК України не було надано допустимих в розумінні ч.2 ст. 59 ЦПК України доказів на підтвердження вказаних обставин.

Оцінюючи доводи апеляційної скарги щодо перевищення судом першої інстанції повноважень з приводу прийняття рішення щодо виділення у користування земельної ділянки ОСОБА_4, колегія суддів вважає їх безпідставними, виходячи із слідуючого. Так, згідно роз»яснень, що викладені в абзацах 1-3 пункту 19 постанови Пленуму Верховного Суду України від 16.04.2004 року № 7 "Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ" зазначено, що у справах за позовом учасників спільної власності на землю про встановлення порядку володіння й користування спільною земельною ділянкою, на якій розташовані належні їм жилий будинок, господарські будівлі та споруди, суд з'ясовує і враховує можливість нормального користування будинком і здійснення догляду за ним, розташування господарських будівель, споруд, необхідність зведення будівель, розташування плодово-ягідних насаджень співвласників, можливість проходу з вулиці на подвір'я тощо. Враховуються також вимоги санітарних правил і правил протипожежної безпеки. В разі неможливості перенесення співвласником господарських будівель і насаджень на надану в його користування частину ділянки суд має обговорити питання про відповідну грошову компенсацію. При пред'явленні вимог кожним з учасників спільної власності про встановлення порядку користування спільною земельною ділянкою суд може залишити в спільному користуванні лише ділянки, роздільне користування якими встановити неможливо. Абзаци 1 і 2 цього пункту стосуються також випадків, коли належні особам на праві спільної власності жилий будинок, господарські будівлі та споруди розташовані на земельній ділянці, яка знаходилася в їх користуванні до її приватизації або за договором оренди.

Разом з тим, оцінюючи доводи апеляційної скарги в тій частині, що суд першої інстанції в порушення вимог ст. 126 ЦПК України об»єднав в одне провадження позовні вимоги ОСОБА_11 до ОСОБА_4 про визнання свідоцтва про право на спадщину частково недійсним та визнання права на спадщину з позовними вимогами ОСОБА_4 та зустрічними вимогами ОСОБА_10, колегія суддів вважає їх обґрунтованими, однак вказане порпушення процесуального права не призвело до неправильного вирішення справи за позовом ОСОБА_4 щодо розподілу житлового будинку та встановлення порядку користування земельною ділянкою і за зустрічним позовом ОСОБА_10 щодо виділення частини погребу і внесення виправлень. Також ОСОБА_11 погодилася із оспорюваним рішенням в частині щодо її позовних вимог, а апелянтом будь-яких доводів на незаконність ухваленого рішення саме в частині позовних вимог ОСОБА_11 в апеляційній скарзі не зазначено.

Рішення суду ґрунтується на повно, всебічно досліджених матеріалах справи, постановлене з дотриманням норм матеріального та процесуального права і підстав в межах доводів апеляційної скарги для його скасування не вбачається.

Керуючись ст. ст. 303, 308, 313-315, 317, 319, 324 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Полонського районного суду від 09 грудня 2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий: /підпис/

Судді: /підписи/

З оригіналом згідно: суддя апеляційного суду А.П. Корніюк

__________________________________________________________________________

Головуючий у першій інстанції - Бобяк Б.В. Справа: №22ц/792/245/15

Доповідач - Корніюк А.П. Категорія: 2, 5