Головуючий суду 1 інстанції - Половинка В.О.
Доповідач - Авалян Н.М.
Справа № 426/114/14-ц
Провадження № 22ц/782/404/15
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 листопада 2015 року Апеляційний суд Луганської області у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого - Авалян Н.М.

суддів - Малієнко Н.В., Соловей Р.С.

за участю секретаря судового засідання - Коротенка С.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Сєвєродонецьку Луганської області апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Сватівського районного суду Луганської області від 08 червня 2015 року в справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про захист честі, гідності, ділової репутації та відшкодування моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ

Позивачка звернулась до суду 22 січня 2014 року з позовом, в обгрунтування якого вказала, що ІНФОРМАЦІЯ_1 на російськомовному веб-сайті borzoi.ord.ua відповідачка під нікнеймом «ІНФОРМАЦІЯ_2» надрукувала та розмістила на сторінці «Форум» в розділі «Разное. Изба ругальня. Внимание! Не все здесь приятно для чтения!» статтю під назвою «ІНФОРМАЦІЯ_3». У цій статті, а також в наступних коментарях, відповідачка поширила та розповсюдила недостовірну інформацію, яка ганьбить честь, гідність та ділову репутацію позивачки як заводчика борзих собак. А крім, того відповідачка допустила протиправне втручання в особисте життя позивачки, розкривши таємницю усиновлення. Посилаючись на вказані обставини, позивачка просила суд:

1) визнати інформацію недостовірною;

2) зобов'язати відповідачів принести їй публічні вибачення від свого імені на головні сторінці веб-сайту http://borzoi.ord.ua/ із зазначенням інформації, визнаною недостовірною;

3) зобов'язати відповідача ОСОБА_3 видалити з веб-сайту тему: «ІНФОРМАЦІЯ_3» розділу з назвою «Разное. Изба ругальня. Внимание! Не все здесь приятно для чтения!» сторінки «Форум»;

4) стягнути з відповідачів солідарно на її користь відшкодування моральної шкоди в розмірі 20 000 грн.

Рішенням Сватівського районного суду Луганської області від 08 червня 2015 року в задоволенні позову відмовлено.

Позивачка з рішенням не погоджується, просить його скасувати і ухвалити нове рішення по суті позовних вимог. Доводи апеляційної скарги обгрунтовані наступним. Висновки суду не відповідають обставинам справи. Зорема, помилковим є висновок суду про те, що оскаржувна інформація викладена та стосується не позивачки, а ішої особи - ОСОБА_4, а сам текст поширеної інформації не порушує особисті немайнові права позивачки та не завдає шкоди її особистим немайновим благам та не перешкоджає повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право не узгоджується з встановленими обставинам справи, оскільки суд встановив, що відповідачка під нікнеймом "ІНФОРМАЦІЯ_2" розповсюдила інформацію про позивачку, звенртаючись до неї по імені ОСОБА_1 та відповідаючи на нікнейм

позивачки "ІНФОРМАЦІЯ_4". Висновок суд зробив без надання оцінки доказам. Крім того, суд не дав правової оцінки доводам позовної заяви про втручання відповідачки в особисте життя позивачки та розголошення таємниці усиновлення. Крім того, суд, визнавши явку позивачки до суду обов'язковою, не врахував, що позивачка проживає на тимчасово окупованій території, що унеможливлює єє прибуття в судовне засідання. Але не сприяв позивачці у здійсненні її процесуальних прав та обов'язків, оскільки враховуючи неможливість її виїзду із окупованої зони, суд міг письмово поставити їй запитання, на які бажав отримати відповіді.

В судове засідання позивачка та її представник, а також відповідач ОСОБА_3 не з'явились. Їх неявка відповідно до ч.2 ст.305 ЦПК України не перешкоджає апеляційному розгляду справи, оскільки вони належним чином повідомлені про час та місце судового засідання, а апеляційним судом були прийняті всі процесуальні заходи для забезпечення сторонам здійснення їх процесуальних прав та обов'язків.

Позивачка та її представник повідомлялись про час та місце розгляду справи телефонограмами та електронною поштою відповідно ч.6 до ст.74 ЦПК України Крім того, електронною поштою їм були направлені копія заперечень проти позові відповідача ОСОБА_3 та запитання відповідачки ОСОБА_2, на які вона бажала отримати відповіді. Також було запропоновано позивачці письмово викласти всі обставини, про які вона бажає повідомити суд.

Відповідачу ОСОБА_3 судові повістки про час та місце розгляду справи надсилалась рекомендованими листами з повідомленням про вручення згідно з порядком, встановленим ст.74 ЦПК України, але за вказаною адресою відповідач поштові відправлення не отримує, у зв'язку з чим вони повертаються з відміткою про повернення за закінченням терміну зберігання. При цьому відповідач не повідомляв апеляційний суд про зміну місця проживання або наявність обставин, що перешкоджають ому отримувати повістки за адресою, яка зазначена у справі. За вказаних обставин відповідно до правил ч.1 ст.77 ЦПК України повістки вважаються доставленими.

Участь відповідачки ОСОБА_2 в судовому засіданні забезпечена в режимі відеоконференції.

В судовому відповідачка ОСОБА_2 апеляційну скаргу не визнала та просила її відхилити.

Апеляційний суд, заслухавши суддю-доповідача, пояснення відповідачки, перевіривши матеріали справи й обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду скасуванню з наступних підстав.

Згідно з вимогами ч.1 ст.303 ЦПК України, під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції.

Відповідно до п.п.1,2,3 ч.1 ст.307 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право залишити рішення його без змін, скасувати рішення і ухвалити нове рішення по суті позовних вимог або змінити рішення.

Відповідно до ч.ч. 1,2 ст.309 ЦПК України підставами для зміни чи скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є: 1) неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими; 3) невідповід-ність висновків суду обставинам справи; 4) порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права. Норми матеріального права вважаються порушеними або неправильно застосованими, якщо застосовано закон, який не поширюється на ці правовідносини, або не застосовано закон, який підлягав застосуванню.

Відповідно до вимог ст.ст.11,213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим, тобто суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, повинен вирішити справу згідно із законом, ухваливши рішення на основі повно і всебічно з'ясованих

обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону рішення суду першої інстанції не відповідає.

Позивачка в апеляційній скарзі посилається на необ'єктивність судового розгляду, з чим апеляційний суд погоджується, оскільки це підтверджується матеріалами справи.

Суд вважав встановленим, що викладена інформація не стосується позивачки, не порушує її особисті немайнові права, не завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам позивачки та не перешкоджає їй повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право.

При цьому суд послався на те, що встановлені обставини підтверджені поясненнями відповідачки, що протирічить нормам процесуального права, оскільки пояснення відповідача не мають доказового значення. Відповідно до ч.2 ст.57, ст.62 ЦПК України доказом можуть бути тільки пояснення сторони, допитаної в якості свідка. Також суд послався як на доказ на матеріали справи, які знаходяться на аркушах 83-119, але не дав ніякої оцінки цим доказам. Разом з тим на аркуші справи 83 знаходиться роздруківка статті, в якій відповідачка прямо називає ОСОБА_1 як особу, у якої вона придбала цуценя. Отже, висновки суду не відповідають обставинам справи.

Крім того, суд першої інстанції не звернув уваги на те, що в обгрунтування позову, позивачка посилалсь також на те, що мало місце неправомірне втручання в її особисте життя, оскільки відповідачка поширила інформацію про усиновлення позивачкою дітей. На цю підставу позову суд не звернув уваги і також не дав ніякої оцінки, у зв'язку з чим рішення суду не можна вважати законним та обгрунтованим.

Тим самим судом допущено порушення не тільки норм процесуального права, а також ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо права громадянина на справедливий судовий розгляд.

У зв'язку з вищевикладеним ухвалене судом першої інстанції рішення на підставі п.п.1,3,4 ч.1 ст.309 ЦПК України підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позову, виходячи з наступного.

Встановлено, що позивачка та відповідачка є заводчиками борзих собак та є користувачами російськомовного веб-сайту http://borzoi.org.ua, на якому відповідачка зареєстрована за нікнеймом «ІНФОРМАЦІЯ_2», а позивачка за нікнеймом «ІНФОРМАЦІЯ_4».

ІНФОРМАЦІЯ_1 на вказаному веб-сайті на сторінці «Форум» в розділі «Разное. Изба ругальня. Внимание! Не все здесь приятно для чтения!» відповідачкою розміщено статтю під назвою «ІНФОРМАЦІЯ_3», яка стала предметом обговорення на сторінці «Форум».

В статті відповідачка виклала обставини свого конфлікту з заводчиком собак ОСОБА_4, який повинен був передати відповідачці цуценя, але не передав, пояснивши, що воно загинуло в дорозі від хвороби. В статті повідомляється про те, що цуценя відповідачка придбала у ОСОБА_1, яка знаходилась з ОСОБА_4 договірних відносинах по розведенню борзих собак (т.1 а.с.83).

На сторінці «Форум» користувачі веб-сайту обговорювали тему, порушену в статті. В тому числі в обговоренні прийняла участь позивачка за нікнеймом «ІНФОРМАЦІЯ_4» та відповідачка за нікнеймом «ІНФОРМАЦІЯ_2».

Сама стаття, хоча і є критичною, не містить ніякої негативної інформації про позивачку. Позивачка вважає недостовірною інформацію, яка була викладена відповідачкою в коментарях до цієї статті за нікнеймом «ІНФОРМАЦІЯ_2», що міститься в наступних фразах:

1) «Через час мені надходить дзвінок від неї, де вона вимагає заплатити їй за лікування собаки в клініці, тому що це був мій щеня» (т.1 а.с.86);

2) «Ти його ненавиділа до такої міри, що постійно била,аж до того,що він починав ссятися де попало, як тільки тебе бачила (вибачте за мою французьку)? А після того, як він тобі прокусив руку ти зібралася його присипляти» (т.1 а.с.87);

3) «Азалія померла від піроплазмозу через два тижні після приїзду. Що найцікавіше,

ОСОБА_1 2 її лікувала від ентериту ! Але,тим не менш, у ОСОБА_1 вистачило нахабства вимагати від ОСОБА_5 відшкодувати втрату собаки цуценям з другого посліду. Вона його отримала, тільки ось потім віддала мені як некерованого і тупого собаку. Хоча, за великим рахунком, ОСОБА_5 їй не зобов'язана була давати кращого цуценя, адже Азалія померла внаслідок неправильного і несвоєчасного лікування» (т.1 а.с.89);

4) «Сама вгробила собаку… і не одну. Загинув весь послід, в якому був мій щеня» (т.1 а.с.95).

Отже, факт поширення інформації знайшов своє підтвердження в судовому засіданні, оскільки під поширенням інформації слід розуміти повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі.

За змістом ст. 277 ЦК України, ч. 4 ст. 32 Конституції України та ст. 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожному гарантується право на захист честі, гідності, ділової репутації та спростування недостовірної інформації особою, яка поширила таку інформацію у такий же спосіб, у який вона була поширена.

Згідно з ч. 1 ст. 277 ЦК України фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім'ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації.

Разом з тим, для вирішення питання про визнання поширеної інформації недостовірною, необхідно визначити характер такої інформації та з'ясовувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням.

Апеляційний суд вважає, що допущені відповідачкою вислови за своїм змістом у їх взаємозв'язку із обговоренням статті є оціночним судженням автора та результатом аналізу відомостей відносно позивачки з огляду на те, що фрази, які позивачка вважає недостовірними твердженнями, не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, оскільки не можуть бути перевірені на предмет їх відповідності.

До такого висновку суд приходить, виходячи з системного аналізу норм права, а також роз'яснень, наданих в постанові Пленуму Верховного Суду України від 27 лютого 2009 року № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи». Суд також приймає до уваги практику Європейського суду з прав людини по застосуванню ст.10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Згідно зі ст. 1 Закону України «Про інформацію» під інформацією розуміється документовані або публічно оголошені відомості про події та явища, що відбуваються у суспільстві, державі та навколишньому природному середовищі.

Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені).

Згідно з ч. 2 ст. 30 Закону України «Про інформацію» оціночними судженнями, за винятком образи чи наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, зокрема, критика, оцінка дій, а також висловлювання, які не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, з огляду на характер використання мовних засобів, зокрема, вживання гіпербол, алегорій, сатири.

Виходячи з усталеної практики Європейського суду з прав людини по застосуванню ст.10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, суд вважає, що фрази, які позивачка просить спростувати, становлять основу права на свободу вираження поглядів та захищені на рівні національного законодавства та Конституції України не зважаючи на те, що зміст висловлювань суб'єктивно викликає негативну реакцію позивачки.

З вказаних підстав суд вважає, що відсутні підстави вважати розповсюджену відповідачкою інформацію недостовірною та такою, що порочить честь, гідність та ділову репутацію позивачки. В даному випадку позивачка могла скористатись наданим їм згідно з ч. 1 ст. 277 ЦК України правом на відповідь на веб-сайті.

А тому позов про визнання інформації недостовірної не підлягає задоволенню.

Разом з тим заслуговують на увагу доводи позивачки про порушення її особистих немайнових прав розголошенням таємниці усиновлення, оскільки позов в цій частині підтверджується роздруківкою сторінки «Форум» (т.1 а.с.93), з якої вбачається, що відповідачка за нікнеймом «ІНФОРМАЦІЯ_2», критикуючи позивачку як заводчика борзих собак, допустила наступний вислів: «...Бажано спитати у ОСОБА_1, можливо вона все ж таки перегляне розвиток свого бізнесу та знайде для себе заняття, яке їй більше підійде? Тоді й годувати зайві роти не потрібно буде, присипляти, віддавати або просто викидати з свого життя за непотрібністю, як вона поступила зі своїми прийомними дітьми. Спочатку взяла, а потім здала назад в дитбудинок... а вони її мамою називали...».

Суд розцінює цей коментар як втручання в особисте життя позивачки. Навіть, якщо в ньому не конкретизовані обставини усиновлення, коментар відповідачки на форумі веб-сайту є неетичним та неприпустимим. До такого висновку суд прийшов, виходячи з норм Конституції України та міжнародного права про принцип недоторканості права людини на особисте життя.

Зміст зазначеного принципу становить суб'єктивне право людини на особисте життя, в з яким кореспондує обов'язок будь-яких інших осіб не допускати його порушення, тобто їх невтручання в особисте життя людини, в тому числі шляхом розповсюдження відомостей про особисте життя людини.

Захист особистого життя громадян ґрунтується на конституційно гарантованому праві кожному поваги до його приватного життя.

У відповідності до положень ст. 32 Конституції України ніхто не може зазнавати втручання в його особисте і сімейне життя, крім випадків, передбачених Конституцією України. Не допускається збирання, зберігання, використання та поширення конфіденційної інформації про особу без її згоди, крім випадків, визначених законом, і лише в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та прав людини. Кожному гарантується судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім'ї та права вимагати вилучення будь-якої інформації, а також право на відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої збиранням, зберіганням, використанням та поширенням такої недостовірної інформації.

Стаття 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод проголошує: «Кожна людина має право на повагу до її особистого і сімейного життя».

Суд не приймає до уваги доводи відповідачки про те, що про прийомних дітей вона дізналась від самої позивачки, яка не просила її тримати цю інформацію в таємниці, а тому її коментар не можна вважати розкриття таємниці усиновлення. При цьому суд виходить з того, що дізнавшись про обставини особистого сімейного життя позивачки, відповідачка не вправі була доводити цю інформацію до необмеженого кола осіб, адже за приписами ст. 68 Конституції України кожен зобов'язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей.

За встановлених обставин суд вважає, що ефективним засобом захисту прав позивачки буде покладання на відповідача ОСОБА_3 обов'язку вилучити інформацію про усиновлення з веб-сайту, оскільки на його ім'я зареєстроване доменне ім'я ІНФОРМАЦІЯ_6. (т.1. а.с.8)

При цьому суд не може погодитись з доводами відповідача, викладеними в письмових запереченнях проти позову (т.1. а.с.123-124), про те, що на сайті розміщено угоду, яка повідомляє користувачів про те, що власник сайту не несе відповідальності за зміст інформації, яка викладається та її достовірність, а також не несе відповідальності за будь-яку завдану шкоду, оскільки користування сайтом свідчить про прийняття користувачами умов цих правил.

Визначальним в даному випадку суд вважає ту обставину, що неетичний коментар не стосувався загальної тематики сайту, адже користувачами сайту є заводчики борзих собак та особи, які заінтересовані в інформації про цю породу, а тому власник сайту повинен був вжити заходів для запобігання публікації коментаря, який не стосується теми форуму. Для

запобігання неетичним коментарям на сайтах застосовуються декілька способів: премодерації коментарів, відключення коментарів чи постмодерації. Але в даному випадку власником сайту не було вжито жодних заходів для запобігання втручання в особисте життя позивачки.

У зв'язку з цим, з урахуванням рішення Європейського Суду з прав людини по справі «Делфі АС проти Естонії», яким зроблено висновок про те, що власник інтернет-ресурсу може нести юридичну відповідальність за коментарі відвідувачів сайту, суд вважає, що власник сайту разом з автором неетичного коментаря також повинен нести відповідальність за завдану позивачці моральну шкоду.

Статтею 280 ЦК України передбачено, що якщо фізичній особі внаслідок порушення її особистого немайнового права завдано майнової та (або) моральної шкоди, ця шкода підлягає відшкодуванню.

Відповідно до ст.23 ЦК України моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Суд вважає безспірним встановлення того факту, що у зв'язку з порушенням особистих немайнових прав позивачка вимушена докладити зусиль для відновлення порушеного права. Про це свідчать матеріали справи, з яких вбачається, що для підготовки матеріалів для звернення до суду та представництва інтересів в суді позивачка зверталась до фахівців в галузі права, що бесперечно вимагає додаткових зусиль та часу, що не може не впливати на звичайний життєвий уклад позивачки, який існував до порушення права. Крім того, суд враховує нематеріальність моральних страждань, відсутність чітких критеріїв майнового виразу душевного спокою, честі, гідності особи, але не ставить під сумнів ту обставину, що висловлені публічно неетичні вислови негативно вплинули на душевний та емоційний стан позивачки.

Доказів того, що для позивачки настали інші негативні наслідки, крім вищезазначених та врахованих судом, які впливають на розмір моральної шкоди, суду не надано. А тому суд вважаєсправедливим розміром відшкодуванням моральної шкоди за встановлених обставин 3000 грн., з яких 2000 грн. підлягають стягненню з відповідачки, яка допустила втручення в особисте життя позивачки, а 1000 грн. з відповідача, який не видалив неприпустимий коментар з сайту і тим самим допустив його розповсюдження.

З вказаних підстав позов про стягнення моральної шкоди підлягає частковому задоволенню.

Позов про покладання на відповідачів обов'язку принести позивачці публічні вибачення задоволенню не підлягає, оскільки такий спосіб захисту права не передбачений законодавством.

Вирішуючи питання про відшкодування позивачці витрат по сплаті судового збору, апеляційний суд відповідно до ст.88 ЦПК України виходить з пропорційності задоволених позовних вимог.

Підсумовуючи наведене, керуючись п.2 ч.1 ст. 307, п.п.13,4 ч.1 309, 313-317, 319, 323-325, 327 ЦПК України,

ВИРІШИВ

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Сватівського районного суду Луганської області від 08 червня 2015 року скасувати і ухвалити нове рішення.

Позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Зобов'язати ОСОБА_3 вилучити інформацію, викладену на російськомовному веб-сайті http://borzoi.org.ua на сторінці «Форум» в розділі «Разное. Изба

ругальня. Внимание! Не все здесь приятно для чтения!» ОСОБА_2 - користувачем сайту за нікнеймом «ІНФОРМАЦІЯ_2», розміщену під назвою «ІНФОРМАЦІЯ_5».

Стягнути моральну шкоду на користь ОСОБА_1 з ОСОБА_2 2 000 гривень та з ОСОБА_3 1 000 гривень.

В решті позовних вимог відмовити.

Стягнути на користь ОСОБА_1 у відшкодування витрат по сплаті судового збору з ОСОБА_2 263,60 гривень та з ОСОБА_3 253,60 гривень.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення.

Рішення апеляційного суду може бути оскаржено в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції - Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий Авалян Н.М.

Судді Малієнко Н.В.

Соловей Р.С.