Крижопільський районний суд Вінницької області
Справа № 134/1962/14-ц
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

19 травня 2015 року Крижопільський районний суд

Вінницької області у складі головуючого - судді Глушкової В.Ф.

з участю секретаря Вінніченко О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт Крижопіль цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Андріяшівської сільської ради, ОСОБА_3 про визнання права на спадкове майно за заповітом та за зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1, Андріяшівської сільської ради, третя особа - ОСОБА_4, про визнання заповіту недійсним,

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2014 року позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Андріяшівської сільської ради про визнання права на спадкове майно за заповітом з тих підстав, що ІНФОРМАЦІЯ_1 в селі Городківка помер ОСОБА_5. За своє життя ОСОБА_5 розпорядився належним йому на праві власності майном, заповівши все своє майно ОСОБА_1, про що свідчить заповіт, складений 19 жовтня 2012 року.

Відповідно до вимог Цивільного кодексу України позивач прийняла спадщину, подавши у шестимісячний строк заяву до Крижопільської районної державної нотаріальної контори. Оформити свої спадкові права як спадкоємець за заповітом на земельну ділянку, яка належала ОСОБА_5 не може, так як втрачено оригінал державного акту. З цих причин звернулася з даним позовом до суду.

Ухвалою Крижопільського районного суду від 26 листопада 2014 року залучено в якості співвідповідача спадкоємця першої черги за законом, доньку ОСОБА_5, ОСОБА_3.

26 січня 2015 року ОСОБА_3 звернулася до суду із зустрічною позовною заявою про визнання заповіту недійсним. Зазначала, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер її батько ОСОБА_5. 19 жовтня 2012 року на випадок своєї смерті він заповів все своє майно ОСОБА_6 Вважає, що заповіт недійсний, так як складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, а також вчинений під впливом тяжкої для ОСОБА_5 обставини і на вкрай невигідних для нього умовах.

Представник позивача - відповідача ОСОБА_6, адвокат Лукавський І.А. позов про визнання права на спадкове майно за заповітом підтримав, а зустрічний позов не визнав.

Представник відповідача Андріяшівської сільської ради позов про визнання права на спадкове майно за заповітом визнала, зустрічний позов не визнала.

Відповідач - позивач, ОСОБА_3, та її представник позов про визнання права на спадкове майно за заповітом не визнали, зустрічний позов про визнання заповіту недійсним підтримали, вказавши, що при складені та посвідчені заповіту ОСОБА_5 секретарем виконкому Андріяшівської сільської ради не було встановлено особу ОСОБА_5 та не визначено обсяг його цивільної дієздатності за паспортом, оскільки на той час він проживав в будинку-інтернаті для громадян похилого віку в селі Городківка і паспорт знаходився в адміністрації цього інтернату, не був встановлений психічний стан ОСОБА_5, крім того, в заповіті не вказано ІПН ОСОБА_5 та невірно вказано його місце проживання, заповіт складено не на бланку. Також, вважає, що заповіт вчинений ОСОБА_5 під впливом тяжкої для нього обставини і на вкрай невигідних умовах, чим скористалася ОСОБА_1

Третя особа - ОСОБА_4 суду пояснила, що при складанні та посвідченні заповіту ОСОБА_5 мав паспорт і те, що в заповіті не зазначено ІПН, не вважає, що порушила вимоги закону.

Вислухавши пояснення сторін, представників сторін, третю особу, допитавши свідка, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку.

Судом встановлено, що з 01 жовтня 2011 року по 14 березня 2014 року ОСОБА_5, 1926 року народження перебував в стаціонарному відділенні Крижопільського територіального центру соціального обслуговування (надання соціальних послуг) Крижопільського району Вінницької області, що стверджується особовою справою підопічного ОСОБА_5. Відповідно до Типового положення про територіальний центр соціального обслуговування (надання соціальних послуг) до складу територіального центру можуть входити структурні підрозділи, в тому числі і стаціонарне відділення для постійного або тимчасового проживання одиноких громадян похилого віку, інвалідів, хворих, які потребують постійного стороннього догляду.

В судовому засіданні свідок ОСОБА_9 суду пояснила, що працює директором Крижопільського територіального центру соціального обслуговування (надання соціальних послуг) Крижопільського району Вінницької області і ОСОБА_5 був прийнятий до стаціонарного відділення, яке знаходиться у приміщенні Городківської дільничної лікарні в селі Городківка, як людина похилого віку і потребував стороннього догляду. Підопічні, які знаходяться в стаціонарному відділенні при собі зберігають паспорт та інші документи, а тому вільно ними розпоряджаються. Громадяни, які страждають будь-якими психічними розладами до стаціонарного відділення не можуть бути прийнятті.

19 жовтня 2012 року ОСОБА_5 склав заповіт, посвідчений секретарем виконкому Андріяшівської сільської ради Крижопільського району Вінницької області та зареєстрований в реєстрі за № 32, згідно якого заповідав все майно ОСОБА_1.

Відповідно до ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Відповідно до ст. 1247 ЦК України заповіт складається у письмовій формі, із зазначенням місця та часу його складання. Заповіт має бути особисто підписаний заповідачем, а також заповіт має бути посвідчений нотаріусом або іншими посадовими, службовими особами, визначеними у статтях 1251-1252 цього Кодексу.

Згідно ст. 1251 ЦК України, якщо у населеному пункті немає нотаріуса, заповіт, крім секретного, може бути посвідчений уповноваженою на це посадовою, службовою особою відповідного органу місцевого самоврядування.

Відповідно до ст. 37 Закону України "Про нотаріат" до нотаріальних дій, що вчиняються посадовими особами виконавчих комітетів сільських, селищних, міських Рад народних депутатів віднесено і посвідчення заповітів.

Відповідно до ст. 1257 ЦК України, заповіт, складений особою, яка не мала на це права, а також заповіт, складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, є нікчемним.

За позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі.

З положень ст. 202 та ст. 1233 ЦК України заповіт є одностороннім правочином, тобто дією однієї сторони, спрямованою на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Статтею 1254 ЦК України передбачено, що заповідач має право у будь-який час скасувати заповіт, а також скласти новий заповіт. Заповіт, який було складено пізніше, скасовує попередній заповіт повністю або у тій частині, в якій він йому суперечить.

Відповідно до роз'яснень п. 19 постанови пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009 року № 9 "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" відповідно до статей 229-233 ЦК України правочин, вчинений під впливом помилки, обману, насильства, зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною або внаслідок впливу тяжкої обставини, є оспорюваним.

Як встановлено судом, при оформленні даного заповіту були дотримані вимоги до форми заповіту, а саме: заповіт складено у письмовій формі із зазначенням місця та часу його складання, заповіт особисто підписаний заповідачем ОСОБА_5 і при його складані та посвідченні дотримано таємницю заповіту, відповідно до ст. 1255 ЦК України. Даний заповіт, відповідно до вимог ст. 1251 ЦК України, було посвідчено секретарем виконкому Андріяшівської сільської ради Крижопільського району ОСОБА_4, на яку розпорядженням № 2 від 18 січня 2012 року покладено обов'язки щодо вчинення нотаріальних дій.

Дані обставини підтверджуються поясненнями ОСОБА_4, яка пояснила суду, що на час складання заповіту ОСОБА_5, вона також працювала секретарем виконкому Андріяшівської сільської ради. Для складання заповіту у 2012 році ОСОБА_5 особисто прибув до сільської ради, де добровільно, без будь-якого примусу склав заповіт, тобто зробив особисте розпорядження відносно належного йому майна на випадок своєї смерті, вказавши спадкоємицею ОСОБА_1. При посвідченні заповіту було перевірено його дієздатність та роз'яснено наслідки заповіту і його право змінювати та скасовувати заповіт. Вказаний заповіт був підписаний ОСОБА_5 особисто і при складанні даного заповіту була присутня вона та ОСОБА_5 При цьому ОСОБА_5 мав при собі паспорт і його особа була встановлена.

Звертаючись до суду з позовом про визнання заповіту ОСОБА_5 від 19 жовтня 2012 року недійсним позивач зазначає таку його підставу недійсності як вчинення під впливом тяжкої обставини для померлого ОСОБА_5, викликаної безпораднім станом ОСОБА_5 та обіцянкою ОСОБА_1 забрати його зі стаціонарного відділення додому. Тобто вказану на одну з загальних підстав недійсності правочинів.

Згідно з ч. 2 ст. 16, ч. 1 ст. 215 ЦК України одним із способів захисту порушеного права є визнання недійсним правочину, укладеного з недодержанням вимог, установлених ч.ч. 1-3, 5, 6 ст. 203 цього Кодексу, зокрема, у зв'язку з невідповідністю змісту правочину ЦК України та іншим актам цивільного законодавства.

Згідно з п. 7 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 року № 9 "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними", - правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом, та із застосуванням наслідків недійсності, передбачених законом. Отже, визнання правочину недійсним можливе лише з підстав, передбачених Цивільним кодексом України.

Відповідно до статей 229-233 ЦК правочин, вчинений внаслідок впливу тяжкої обставини є оспорюваним. Правочин може бути визнаний судом недійсним на підставі статті 223 ЦК, якщо його вчинено особою під впливом тяжкої для неї обставини і на вкрай невигідних умовах, чим друга сторона правочину скористалася. Тяжкими обставинами можуть бути тяжка хвороба особи, членів її сім'ї чи родичів, смерть годувальника, загроза втратити житло чи загроза банкрутства та інші обставини, для усунення або зменшення яких необхідно укласти такий правочин. Особа має вчиняти такий правочин добровільно, без наявності насильства, обману чи помилки. Водночас, особа, яка оскаржує правочин, має довести, що за відсутності тяжкої обставини правочин не було б вчинено взагалі або вчинено не на таких умовах (п. 23 постанови Пленуму ВСУ).

Згідно з ч. 3 ст. 10, ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України.

Судом були надані рівні можливості сторонам процесу щодо надання доказів, їх дослідження і доведення перед судом їх переконливості.

Беручи до уваги зазначене, суд вважає, що позов про визнання права на спадщину за заповітом підлягає задоволенню, а підстав для визнання заповіту недійсним не вбачається і зустрічний позов задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 215, 223-229, 328, 1223, 1224, 1233, 1247, 1251, 1254, 1255, 1258, 1261, 1268-1270, 1277 ЦК України, ст.ст. 10, 11, 209, 212, 214-215 ЦПК України,

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 в порядку спадкування за заповітом право на земельну ділянку площею 3,3618 га, яка знаходиться на території Андріяшівської сільської ради Крижопільського району за № 193 згідно Державного акту про право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_1 після смерті ОСОБА_5.

У задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_1, Андріяшівської сільської ради, третя особа - ОСОБА_4, про визнання заповіту недійсним, відмовити.

На рішення може бути подана апеляційна скарга до Апеляційного суду Вінницької області через Крижопільський районний суд Вінницької облшасті протягом 10 днів з дня його проголошення.

Суддя