АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Категорія № 26 (3) інстанції - Вікторович Н.Ю.
Доповідач - Савіна Г.О.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 вересня 2010 року м. Кривий Ріг

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Дніпропетровської області в складі :

головуючого - судді Савіної Г.О.,

суддів - Турік В.П., Зубакової В.П.,

при секретарі - Євтодій К.С.,

за участю - позивача ОСОБА_2 та його представника ОСОБА_3,

представника відповідача Шевцової Аліни Володимирівни,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі цивільну справу за апеляційною скаргою Відкритого акціонерного товариства «Інгулецький гірничо-збагачувальний комбінат» на рішення Інгулецького районного суду м. Кривого Рогу від 22 лютого 2010 року за позовом ОСОБА_2 до Відкритого акціонерного товариства «Інгулецький гірничо-збагачувальний комбінат» про відшкодування моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И Л А :

У липні 2009 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до Відкритого акціонерного товариства «Інгулецький гірничо-збагачувальний комбінат» (далі - ВАТ «ІнГЗК») та просив стягнути з відповідача 127000 грн. моральної шкоди, спричиненої втратою професійної працездатності у зв'язку із професійним захворюванням, а також 300 грн. витрат на правову допомогу.

Рішенням Інгулецького районного суду м. Кривого Рогу від 22 лютого 2010 року позов ОСОБА_2 задоволено.

В апеляційній скарзі ВАТ «ІнГЗК» ставить питання про скасування рішення суду та ухвалення нового про відмову в задоволенні позовних вимог, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права. Зокрема, на його думку, суд не врахував, що позивачем не доведено факт заподіяння йому моральної шкоди саме у розмірі, який він просив стягнути, двічі безпідставно відмовив у задоволенні клопотання про призначення медико-соціальної експертизи та неправомірно допустив рішення до негайного виконання в межах суми стягнення за один місяць, та не зазначив яка сума підлягає стягненню. Крім того, суд залишив поза увагою, що позивач протягом всього часу трудової діяльності знав про небезпечні та шкідливі виробничі фактори, проте свідомо продовжував працювати в шкідливих та небезпечних умовах праці тривалий час, отримуючи за це відповідні пільги і компенсації.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_2 тривалий час працював у шкідливих умовах праці на ВАТ «ІнГЗК». Рішенням ЛЕК від 10 січня 2008 року Українського науково-дослідного інституту промислової медицини йому було встановлено професійне захворювання: радикулопатія попереково-крижова переважно справа, з вираженим порушенням біомеханіки хребта і стійким больовим синдромом. Такий висновок підтверджено також рішенням ЛЕК від 27 січня 2009 року.

Згідно п. п. 17, 19 акту розслідування професійного захворювання № 2 від 05 лютого 2008 року причиною професійного захворювання є тривала робота в умовах фізичного перевантаження та несприятливого мікроклімату протягом 15 років 9 місяців, винним у профзахворюванні позивача визнано керівництво кар'єру та ЗДЦ ВАТ «ІнГЗК» в період роботи позивача, яке не забезпечило безпечні умови праці.

Висновком МСЕК від 18 березня 2008 року ОСОБА_2 встановлено 35% втрати професійної працездатності з 17 березня 2008 року по 01 квітня 2011 року та третя група інвалідності. Висновком МСЕК від 30 березня 2008 року позивачу встановлено 50% втрати професійної працездатності з 01 квітня 2009 року по 01 квітня 2011 року та визнано його інвалідом третьої групи.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції дійшов правильного висновку щодо обов'язку відповідача по відшкодуванню заподіяної моральної шкоди з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.

Статтею 237-1 КЗпП України передбачено, що відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством.

Факт спричинення моральної шкоди ОСОБА_2 у зв'язку з його професійним захворюванням встановлений в судовому засіданні та підтверджений наданими позивачем доказами.

Доводи відповідача в апеляційній скарзі про те, що позивач протягом всього часу трудової діяльності знав про небезпечні та шкідливі виробничі фактори, проте свідомо продовжував працювати, безпідставні, оскільки ст. 13 Закону України «Про охорону праці» передбачено, що роботодавець зобов'язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці. Роботодавець несе безпосередню відповідальність за порушення зазначених вимог.

Інші доводи відповідача спростовуються матеріалами справи та обґрунтованими висновками суду, викладеними у рішенні.

Однак, визначаючи розмір моральної шкоди, суд першої інстанції не взяв до уваги роз'яснення п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995р. (з подальшими змінами) "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди", відповідно до якого розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням в кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин. Зокрема, враховується характер і тривалість страждань, стан здоров'я потерпілого, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, конкретних обставин по справі і наслідків, що наступили.

На думку колегії суддів, розмір моральної шкоди, визначеної судом першої інстанції, є завищеним.

Беручи до уваги конкретні обставини по справі, характер та ступінь отриманого позивачем професійного захворювання, наявність інвалідності, яка не позбавляє позивача можливості працевлаштування, обсяг фізичних та моральних страждань, їх інтенсивність та довготривалість, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, а також наслідків, що наступили, колегія суддів, вважає, що належною компенсацією отриманої позивачем моральної шкоди є сума 45000 грн.

В іншій частині рішення суду не оскаржено.

Підлягає виключенню з мотивувальної частини рішення посилання суду на ст. ст. 1167, 1168 ЦК України, оскільки їх положення стосуються відшкодування моральної шкоди по недоговірним зобов'язанням, в той час як спірні правовідносини виникли із договірних трудових правовідносин, вирішення яких регулюється ст. 237-1 КЗпП України.

За таких обставин, рішення суду необхідно змінити відповідно до положень п. 3 ч. 1 ст. 309 ЦПК України, зменшивши розмір стягнутої з відповідача на користь позивача моральної шкоди та виключити з мотивувальної частини рішення посилання суду на положення ст. ст. 1167, 1168 ЦК України.

Керуючись ст.ст. 303, 307, п.3 ч.1 ст.309, ст.ст. 314, 316 ЦПК України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу Відкритого акціонерного товариства «Інгулецький гірничо-збагачувальний комбінат» задовольнити частково.

Рішення Інгулецького районного суду м. Кривого Рогу від 22 лютого 2010 року змінити, зменшити розмір моральної шкоди, стягнутої з Відкритого акціонерного товариства «Інгулецький гірничо-збагачувальний комбінат» на користь ОСОБА_2 з 127000 грн. до 45000 грн.

Виключити з мотивувальної частини рішення посилання на ст. ст. 1167, 1168 ЦК України.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, але може бути оскаржене у касаційному порядку до Верховного Суду України протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий : Г.О.Савіна

Судді: В.П.Турік

В.П.Зубакова