Справа № 128/2191/15-ц
08 вересня 2015 року місто Вінниця
Вінницький районний суд Вінницької області в складі:
головуючого-судді Карпінської Ю.Ф.,
при секретарі Воробей В.М.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення боргу за борговою розпискою, -
Позивачі звернулись до суду з вищевказаним позовом, посилаючись на те, що 11.02.2015 року відповідач ОСОБА_3 позичив у них під розписку гроші в сумі 8000 (вісім тисяч) доларів США, які зобовязався повернути в строк до 31.03.2015 року. В квітні 2015 року вони предявили до відповідача усну вимогу щодо повернення заборгованості, на що останній не відреагував. До цього часу відповідач ухиляється від повернення суми боргу, чим порушив взяті на себе зобовязання. Офіційний курс гривні, встановлений НБУ до 100 доларів США станом на 25.05.2015 року, становив 2083,6853 грн., тому сума боргу в гривневому еквіваленті становить 166694,82 грн., яку позивачі просять стягнути з відповідача. Крім того, позивачі просять стягнути з відповідача також 3% річних, що становить 835 (вісімсот тридцять пять) грн. 75 коп.
В судове засідання сторони не зявились.
Позивачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 попередньо подали через канцелярію суду письмові заяви з проханням проводити розгляд справи у їх відсутність, в заявах зазначили, що позовні вимоги підтримують та просять позов задовольнити, також зазначили, що проти проведення заочного розгляду справи не заперечують.
Згідно ч.2 ст.158 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності.
Відповідач ОСОБА_3 в судові засідання (14.07.2015 року та 08.09.2015 року) не з'явився без поважних причин, хоч про час і місце судового розгляду повідомлявся у встановленому порядку, що підтверджується матеріалами справи, відомостей про поважність причин своєї неявки суду не надав.
Відповідно до ч.5 ст.74 ЦПК України судова повістка разом із розпискою, а у випадках, встановлених цим Кодексом, разом з копіями відповідних документів надсилається поштою рекомендованим листом із повідомленням або через кур'єрів за адресою, зазначеною стороною чи іншою особою, яка бере участь у справі. Фізичним особам, що не мають статусу підприємців, які беруть участь у справі, судова повістка направляється за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку.
Згідно відповіді Відділу адресно-довідкової роботи Управління ДМС України у Вінницькій області, наданої на запит суду, відповідач ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, з 14 січня 2004 року зареєстрований за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2. На зазначену адресу судом було направлено відповідачу пакет документів по справі та судові повістки про виклик до суду, які відповідно до поштових повідомлень були повернуті з відмітками «тимчасово за зазначеною адресою не проживає».
Частина 5 статті 74 ЦПК України передбачає, що у разі відсутності фізичних осіб, що не мають статусу підприємців, які беруть участь у справі, - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку, вважається, що судовий виклик або судове повідомлення вручене їм належним чином.
З огляду на вищезазначене, зі згоди позивачів суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст.224 ЦПК України.
Відповідно до ч.2 ст.197 ЦПК України суд вважає, що справу можливо розглянути без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.
Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку.
Так, матеріалами справи доведено, що 11 лютого 2015 року відповідач по справі ОСОБА_3 позичив у позивачів по справі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 кошти в сумі 8000 (вісім тисяч) доларів США, які зобовязався повернути в строк до 31 березня 2015 року, що підтверджується оригіналом розписки, наданої для огляду в судовому засіданні, копія якої долучена до матеріалів справи (а.с. 8, 57).
Проте, дані кошти за твердженням позивачів, яке відповідачем спростовано не було, боржником повернуті не були.
Відповідно до п.1 ч.2 ст.11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.
З огляду на відносини, які склалися між сторонами, між ними було укладено договір позики, так як позивач передав відповідачу у власність грошові кошти, а відповідач зобов'язався їх повернути в тій же сумі, що відповідає ст.1046 ЦК України.
Відповідно до ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики).
Згідно ч.2 ст.1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми.
Письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов'язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, незалежно від найменування документа, і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки.
Зазначена правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові від 18.09.2013 року № 6-63цс13, яка, відповідно до ст. 360-7 ЦПК України, є обов'язковою для всіх субєктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права.
Таким чином, в судовому засіданні знайшов своє підтвердження факт укладення сторонами договору позики.
Статтею 629 ЦК України передбачено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.
Згідно з ст.ст.526, 530 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином і у встановлений у ньому строк відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.
Згідно ч.1 ст.1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором.
Свої зобов`язання за договором позики відповідач не виконав, в строк, зазначений в розписці, - до 31 березня 2015 року борг позивачу не повернув.
В такому разі відповідач істотно порушив умови договору позики, так як позивачі вчасно не отримали належні їм кошти.
Відповідно до ч.1 ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.
Частиною першою статті 1050 ЦК України встановлено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.
Відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Оскільки судом встановлено, що відповідач не дотримує умов укладеного договору, в порядку та в строки, передбачені зазначеним договором, позику не повернув, а право позивачів невиконанням зобов`язання порушено, тому воно підлягає судовому захисту.
Таким чином, суд вважає, що позов обґрунтований, підставний та такий, що підлягає задоволенню.
Відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.
Згідно квитанції, яка міститься в матеріалах справи, позивачами при подачі позову було сплачено судовий збір в сумі 1667 грн. (а.с. 1).
На підставі викладеного, керуючись ст.ст.526, 530, 625, 629, 1046, 1047, 1049, 1050 ЦК України, ст.ст.10, 11, 60, 88, 209, 212-215, 224-226 ЦПК України, суд -
Стягнути з ОСОБА_3 (зареєстрованого за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2) на користь ОСОБА_1 та ОСОБА_4 (проживаючих за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_3) 167530 (сто шістдесят сім тисяч пятсот тридцять) грн. 57 коп. боргу, з яких: 166694 (сто шістдесят шість тисяч шістсот девяносто чотири) грн. 82 коп. борг за договором позики та 835 (вісімсот тридцять пять) грн. 75 коп. 3% річних.
Стягнути з ОСОБА_3 (зареєстрованого за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2) на користь ОСОБА_1 та ОСОБА_4 (проживаючих за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_3) понесені судові витрати по сплаті судового збору в сумі 1667 (одна тисяча шістсот шістдесят сім) грн.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Апеляційного суду Вінницької області через суд першої інстанції протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом 10 днів з дня отримання його копії.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку.

СУДДЯ: Ю.Ф. Карпінська