У х в а л а

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 грудня 2015 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Ізмайлової Т.Л., Карпенко С.О., Мостової Г.І.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, третя особа - орган опіки та піклування Київської районної адміністрації Одеської міської ради, про надання дозволу на виїзд за кордон неповнолітньої дитини без згоди та супроводу батька, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Кодимського районного суду Одеської області від 30 червня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Одеської області від 01 вересня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У квітні 2015 року ОСОБА_4 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_5 про надання дозволу на виїзд за кордон неповнолітньої дитини без згоди та супроводу батька.

Вимоги за позовом обґрунтовувала тим, що вона з 25 лютого 2005 року по 01 березня 2013 року перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем, від якого вони мають малолітню дитину - дочку ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, яка в даний час проживає разом з нею та перебуває на повному її утриманні. Відповідач жодної участі у вихованні дитини не приймає та не цікавиться її життям.

Оскільки їхня дочка має поганий стан здоров`я, їй необхідно виїхати для тимчасового проживання до Російської Федерації строком на п'ять років, однак відповідач не дає своєї згоди на тимчасовий виїзд дитини за межі України, тому позивач, з урахуванням уточнених позовних вимог, просила надати дозвіл на виїзд малолітньої дочки ОСОБА_6 без дозволу та супроводу батька ОСОБА_5 до Російської Федерації, Об`єднаних Арабських Еміратів, Таїланду, Індонезії, Балі, Арабської Республіки Єгипет, Греції, до країн Шенгенської угоди, в тому числі, але не виключно до Великобританії, Франції, Німеччини, Австрії, Голландії, Бельгії, Італії, Іспанії, Болгарії, Польщі, Румунії, Чехії, Словаччини, Швейцарії в період з 01 серпня 2015 року по 01 серпня 2021 року у супроводі матері дитини, яка представлятиме інтереси дитини за кордоном, захищатиме її права, нестиме повну відповідальність за життя та здоров`я дитини та забезпечить її своєчасне повернення із-за кордону.

Рішенням Кодимського районного суду Одеської області від 30 червня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Одеської області від 01 вересня 2015 року в задоволенні позовних вимог відмовлено.

ОСОБА_4, не погоджуючись з даними судовими рішеннями першої та апеляційної інстанцій подала касаційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судами норм матеріального та процесуального права, просить їх скасувати та справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Вивчивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Колегією суддів встановлено та вбачається з матеріалів справи, що оскаржувані рішення суду першої та апеляційної інстанцій ухвалені з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Доводи касаційної скарги не спростовують висновків судів, обґрунтовано викладених в мотивувальних частинах оскаржуваних рішень.

Судами попередніх інстанції повно встановлені фактичні обставини справи на основі об'єктивної оцінки наданих сторонами доказів та вірно застосовані норми матеріального та процесуального права до спірних правовідносин.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 25 лютого 2005 року по 01 березня 2013 року.

Від шлюбу мають малолітню дитину - дочку ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1.

В даний час сторони відносин між собою не підтримують, проживають окремо, малолітня ОСОБА_6 проживає разом з матір`ю ОСОБА_4 та перебуває на її утриманні.

Судами також встановлено, що позивач не надала належних доказів того, що задекларована останньою мета виїзду за кордон малолітньої ОСОБА_6 за межі України відповідає справжнім намірам позивача.

Отже суд першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний суд, правильно відмовив у задоволенні позовних вимог, у зв'язку з їх недоведеністю, оскільки зазначення позивачем лише переліку країн ймовірних поїздок (близько 20 країн) та тривалості поїздки з 01 серпня 2015 року по 01 серпня 2021 року, не відповідає приписам Закону України «Про порядок виїзду з України та в`їзду в Україну громадян України» та Правилам перетинання державного кордону громадянами України, за змістом яких виїзд дитини, яка не досягла 16-ти років, за межі України без дозволу та супроводу батька, може мати місце за рішенням суду лише у разі тимчасової такої поїздки та з обов'язковим зазначенням держави прямування, відповідного часового проміжку перебування у цій державі, мети поїздки тощо, тобто з індивідуалізацією кожної поїздки дитини.

За таких обставин, правові підстави для скасування оскаржуваних рішень відсутні.

Керуючись ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Кодимського районного суду Одеської області від 30 червня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Одеської області від 01 вересня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: Т.Л. Ізмайлова
С.О. Карпенко
Г.І. Мостова