Справа № 168/254/15-ц
Провадження № 2/168/83/15
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20.05.2015 р. Старовижівський районний суд Волинської області в складі:

головуючого-судді Хаврони О.Й.,

з участю секретаря Островерхої Т.С.,

представника позивача Ігнатьєва П.А.,

відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт. Стара Вижівка справу за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк" до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості,

в с т а н о в и в:

ПАТ комерційний банк "Приватбанк" (далі - Банк) просить стягнути з відповідачки заборгованість за кредитним договором від 21.03.2008 року, згідно з яким відповідач отримала в позивача кредит у розмірі 6200 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідач належним чином не виконувала умови договору, у зв'язку із чим виникла заборгованість.

Представник позивача у судовому засіданні просить позов задовольнити.

У судовому засіданні відповідач позов визнала, пояснила, що сплачувала частково кредит, заборгованість виникла у зв'язку зі зміною її матеріального становища.

Суд, заслухавши сторони, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позов слід задовольнити частково з таких підстав.

Ст.1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти, розмір яких визначається сторонами у кредитному договорі з урахуванням вимог ст. 1056-1 ЦК України.

Згідно з ст.526 Цивільного кодексу (далі - ЦК) України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. За змістом ч.1 ст.530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Позивач та відповідач 21.03.2008 року уклали договір, згідно з яким позивач отримала кредит у розмірі 6200 грн., з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки, а також зобов'язана сплачувати у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36%, крім того договором передбачено сплату комісії та штрафів у випадку несвоєчасного виконання зобов'язання /а.с.7/.

У результаті неналежного виконання відповідачем умов кредитного договору виникла заборгованість станом на 28.02.2015 р. у розмірі 13372,07 грн., а саме: 6040,55 грн. - заборгованість за кредитом, 5946,57 грн. - заборгованість за процентами за користування кредитом, 271,99 заборгованість по комісії за користування кредитом; а також 500 - штраф (фіксована частина), 612,96 грн. - штраф (процентна складова).

2

Відповідно до ст.629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання. Божник, який прострочив виконання зобов'язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення(ст.612 ЦК України). Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання (ст.625 ЦК України).

За таких обставин та відповідно до зазначених норм матеріального права і умов укладеного між сторонами договору, суд приходить до висновку, що кредитор (Банк) має право вимагати виконання зобов'язання за кредитним договором від боржника.

Разом з тим, не підлягають задоволенню позовні вимоги в частині стягнення з відповідача штрафів з таких підстав.

Згідно з ч.1 ст.61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнений до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.

Відповідно до положень ст.610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Одним із правових наслідків порушення зобов'язання, встановлених договором або законом, є сплата неустойки (п. 3 ч. 1 ст. 611 ЦК України).

Поняття та види неустойки визначено у ст. 549 ЦК України, за змістом якої неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Аналіз наведених норм закону дає підстави для висновку, що штраф і пеня є видами неустойки як міри цивільно-правової відповідальності боржника, що наступає у разі порушення останнім взятих на себе зобов'язань, а не окремими видами штрафних санкцій, які можуть застосовуватися одночасно та незалежно один від другого.

Штраф і пеня як різновиди неустойки обчислюються у відсотках від суми невиконаного, неналежно виконаного або несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання.

Відповідно до Умов договору позичальник зобов'язується сплатити Банку штраф у розмірі 500 грн. + 5% від суми позову.

Згідно із доданим до позовної заяви позивачем розрахунком заборгованість відповідача за штрафами становить - 500 грн. та 612,96 грн., що разом становить 1112,96 грн.

Із наведеного розрахунку вбачається, що позивач нарахував неустойку у виді штрафу на суму заборгованості по кредиту, до якої було включено і суму нарахованої пені, тобто застосував до боржника подвійну цивільно-правову відповідальність, а саме: два різновиди (штраф і пеню) одного й того ж самого виду відповідальності (сплата неустойки) за одне й те ж порушення договірного зобов'язання (прострочення виконання грошового зобов'язання за кредитним договором), що є неприпустимим.

В порушення ст. 549 ЦК України вимоги позивача про стягнення одночасно штрафу і пені за порушення відповідачем зобов'язання є безпідставними, оскільки з урахуванням встановленої Конституцією України неприпустимості подвійного притягнення до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення ці поняття є взаємовиключними і не можуть застосовуватися одночасно.

Крім того, умови договору про стягнення з відповідача передбаченої договором неустойки у виді фіксованого штрафу в розмірі 500 грн. не відповідають визначеному законом змісту цього поняття та його правовій природі як грошової суми, що обчислюється відповідно до ч. 2 ст. 549 ЦК України, що носить імперативний характер, у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання, а тому підстав для її стягнення немає, оскільки встановлення розміру штрафу як неустойки у фіксованій твердій грошовій сумі законом не передбачено і відступлення від таких положень закону відповідно до ч. 3 ст. 6 ЦК України не допускається.

Таким чином, позовні вимоги в частині стягнення з відповідача нарахованої Банком суми штрафів задоволенню не підлягають, у решті позов слід задовольнити та стягнути з відповідача у розмірі 12259,11 грн., а саме: 6040,55 грн. - заборгованість за кредитом, 5946,57 грн. -

3

заборгованість за процентами за користування кредитом, 271,99 заборгованість по комісії за користування кредитом.

Відповідно до ч.1 ст. 88 ЦПК України оскільки позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а саме: 223,33 грн.

Керуючись ст.ст.526, 536, 610, 611, 612, 625, 629, 1054 ЦК України, ст.ст. 10, 60, 88, 174, 212- 215 ЦПК України, суд

в и р і ш и в:

Позов Публічного акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк" до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, на користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк" заборгованість за кредитним договором у розмірі 12259 (дванадцять тисяч двісті п'ятдесят дев'ять) грн. 11 коп.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк" 223 (двісті двадцять три) грн. 33 коп. судового збору.

У решті позову відмовити.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Волинської області через Старовижівський районний суд Волинської області шляхом подачі апеляційної скарги в 10-денний строк з дня проголошення рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя О. Й. Хаврона