АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И[1]

19 травня 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду міста Києва у складі:

головуючого судді: Мазурик О.Ф.,

суддів: Левенця Б.Б., Семенюк Т.А.,

при секретарі: Прохоровій В.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Кредитної спілки «КС Володар», в інтересах якої діє Оліфір Костянтин Миколайович,

на рішення Деснянського районного суду м. Києва від 01 квітня 2015 року

у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до Кредитної спілки «КС Володар», треті особи: ОСОБА_3, Товариство з обмеженою відповідальністю «Траєкторія», про захист прав споживача та визнання додаткового договору недійсним, -

В С Т А Н О В И Л А:

В лютому 2015 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до Кредитної спілки «КС Володар» про захист прав споживача та визнання додаткового договору недійсним, посилаючись на те, що умови Додаткового договору до Кредитного договору №ДЗ-799.3 від 05 червня 2013 року про стягнення у разі простроченні виконання зобов'язання за договором 270 % річних від суми залишку кредиту за кожен день користування кредитом є дискримінаційними та направлені на погіршення стану відповідальності позичальника.

Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 01 квітня 2015 року позов задоволено та визнано Додатковий договір №1 до Кредитного Договору №ДЗ-799.3 від 05 червня 2013 року недійсним з моменту його вчинення.

Не погоджуючись з вказаним рішенням, відповідач через свого представника звернувся до суду з апеляційною скаргою мотивуючи її тим, що рішення суду є незаконним та необґрунтованим, ухвалене за неповного дослідження судом доказів та обставин справи, а висновки суду не відповідають обставинам справи.

Вказував на те, що твердження суду про дискримінаційні умови договору є безпідставним та необґрунтованим, оскільки вказані положення не обмежують прав позивача, а зміна відсоткової ставки передбачена Договором та чинним законодавством України.

Висновок суду про те, що позивача було введено в оману є помилковим, оскільки позивач ознайомилась з умовами договору та наслідками його укладення та добровільно підписала його, розуміючи сутність та природу Договору.

Крім цього, суд порушив норми процесуального права, призначивши справу до розгляду, незважаючи на заяву відповідача про залишення позовної заяви без розгляду з підстав п. 5 ч. 1 ст. 207 ЦПК України, оскільки спір між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав розглядався в суді.

Просив рішення Деснянського районного суду м. Києва від 01 квітня 2015 року скасувати та ухвалити нове про відмову у задоволенні позову.

Представник відповідача КС «КС Володар» - Оліфір К.М. в судовому засіданні апеляційну скаргу підтримав та просив задовольнити, з підстав викладених в ній.

ОСОБА_2 проти задоволення апеляційної скарги заперечувала, просила її відхилити.

Треті особи, належним чином повідомлені про день, час та місце розгляду справи, в судове засідання не з'явилися, причину неявки суду не повідомили.

Відповідно до ч. 2 ст. 305 ЦПК України, колегія суддів вважає за можливе розглянути справу за відсутності третіх осіб.

Вислухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, що з'явилися в судове засідання, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, що заявлялись у суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, 05 червня 2013 року між Кредитного спілкою «КС Володар» та ОСОБА_2 було укладено Кредитний договір №ДЗ-799.3. згідно якого Кредитодавець надав Позичальнику кредит у poзмірі 60 000 грн. за умови повернення кредиту не пізніше 05 червня 2015 року та сплати відсотків за його користування із розрахунку 54% річних.

Того ж дня між позивачем та «КС Володар» було укладено Додатковий договір №1 до Кредитного договору №ДЗ-799.3 від 05 червня 2013 року за умовами якого визначено:

п. 1.1. Кредитного договору викласти в наступній редакції:

«1.1. За даним Договором Кредитодавець зобов'язується надати Позичальнику грошові кошти у розмірі та на умовах встановлених цим Договором (надалі -«кредит»), а позичальник зобов'язується повернути Кредитодавцю кредит та сплатити відсотки за його користування із розрахунку 54% річних з урахуванням застосування взаємно погодженого Сторонами механізму зміни відсоткової ставки, визначеного згідно положень Розділу 5 цього Договору.»

п.2.7. Кредитного договору викласти в наступній редакції:

«2.7. У випадку інфляції національної валюти, змін на фінансовому ринку України, внаслідок чого кошти, надані Кредитодавцем в кредит Позичальнику, можуть знецінитись з будь-яких причин, в тому числі внаслідок прийняття органами державної влади України рішень, які прямо або опосередковано впливають на стан фінансового ринку України, Сторони можуть взаємно узгодити іншу ставку нарахування відсотків в порядку, визначеному цим пунктом. Сторони дійшли взаємної згоди, що за рішенням Правління Кредитної спілки Позичальнику може бути запропонована інша ставка нарахування відсотків за користування кредитом, наданим за даним Договором; пропозиція про це надається Позичальнику за 7 календарних днів, що передують даті, з якої вступає в силу нова відсоткова ставка. Разом з повідомленням Позичальнику надсилається два примірники підписаної Кредитодавцем додаткового договору до Договору.

У випадку відсутності у Позичальника заперечень щодо зміни відсоткової ставки за наданим кредитом останній протягом 5-ти календарних днів наступних за днем отримання повідомлення про зміну відсоткової ставки за наданим кредитом, повинен підписати додатковий договір до Договору i один примірник переслати на поштову адресу Кредитодавця.

У випадку незгоди з новою запропонованою Кредитодавцем відсотковою ставкою за наданим кредитом Позичальник зобов'язаний письмово повідомити про це Кредитодавця шляхом направлення на поштову адресу останнього відповідного листа протягом 5 календарних днів наступних за днем отримання від Кредитодавця повідомлення про зміну відсоткової ставки за наданим кредитом, при цьому сторони дійшли взаємної згоди, що ставка нарахування відсотків не змінюється, а строк повернення кредиту та нарахованих за використання кредиту відсотків вважатиметься таким, що настав через 30 календарних днів від вказаної у повідомленні дати i кредит разом з відсотками та штрафними санкціями (у разі наявності) в цей строк підлягають сплаті Позичальником Кредитодавцю.

В подальшому Сторони можуть укласти додатковий договір до Договору, після підписання якого даний договір вважається за взаємною згодою розірваним.

Ненадходження від Позичальника (на поштову адресу) Кредитодавця письмової відповіді про незгоду з новою запропонованою відсотковою ставкою за даним кредитом розцінюється Сторонами як згода Позичальника на обчислення відсотків за даним Договором кредитом за новою ставкою».

п.5.2. Кредитного договору викласти в наступній редакції:

«5.2. У випадку порушення Позичальником вимог п.2.7. даного Договору, строк повернення кредиту вважається продовженим автоматично на три календарних місяці, що слідує за кінцевою датою повернення кредиту, передбаченою п.2.7. даного Договору. При цьому з наступного після порушення дня цей кредит визнаватиметься кредитом з підвищеним ризиком зі сплатою відсотків у розмірі 270 % річних від суми залишку кредиту за кожен день користування кредитом. Нарахування відсотків за використання кредиту у новому розмірі здійснюється з наступного дня після закінчення строку повернення кредиту».

п.5.3. Кредитного договору викласти в новій редакції:

«5.3. За будь-яких умов, у випадку порушення Позичальником вимог п.2.5. даного Договору з наступного дня цей кредит визнаватиметься кредитом з підвищеним ризиком. Протягом строку визнання кредиту кредитом з підвищеним ризиком процентна ставка за цим кредитом встановлюється у розмірі 270 % річних від суми залишку кредиту за кожен день користування кредитом».

Відповідно до графіку погашення кредитної заборгованості по лютий 2014 року ОСОБА_2 виконувала покладені на неї обов'язки за кредитним договором, сплативши відповідачу 33 891,05 грн.

Суд першої інстанції, встановивши, що умови оспорюваного договору є несправедливими та дискримінаційними дійшов висновку про задоволення позовних вимог.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним та відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Предметом спору у даній справі є визнання Додаткового договору до Кредитного договору №ДЗ-799.3. недійсним у зв'язку з несправедливістю умов договору, а також що вони носять жорсткий, дискримінаційний характер - тобто у зв'язку з порушенням прав споживача, регламентованих Законом України «Про захист прав споживачів».

Із аналізу ч. 5 ст. 11, ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» (далі - Закон) слідує, що до договорів із споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема положення, згідно з якими передбачаються зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки. Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати в договори із споживачами умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача.

Несправедливими згідно п. 3, 5, ч. 3 ст. 18 Закону є, зокрема, умови договору про встановлення жорстких обов'язків споживача, тоді як надання послуги обумовлене лише власним розсудом виконавця, встановлення вимоги щодо сплати споживачем непропорційно великої суми компенсації (понад 50%) у разі невиконання ним зобов'язань за договором.

Колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги, що умови викладені в Додатковому договорі є змінами процентної ставки за користування кредитними коштами, оскільки з аналізу Додаткового договору до Кредитного договору №ДЗ-799.3. вбачається, що встановлена у договорі процентна ставка у розмірі 270 % річних, фактично є сумою компенсаційних витрат у разі невиконання зобов'язання.

У рішенні Конституційного Суду України №15-рп/2011 від 10.11.2011 року (справа про захист прав споживачів кредитних послуг) зазначено, що держава забезпечує особливий захист більш слабкого суб'єкта економічних відносин, а також фактичну, а не формальну рівність сторін у цивільно-правових відносинах шляхом визначення особливостей договірних правовідносин у сфері споживчого кредитування та обмеження дії принципу свободи цивільного договору. Це здійснюється через встановлення особливого порядку укладання цивільних договорів споживчого кредиту, їх оспорювання, контролю за змістом та розподілу відповідальності між сторонами договору.

Стаття 18 Закону України «Про захист прав споживачів» передбачає визнання недійсними умов договорів, що обмежують права споживача.

Згідно з ч. 5 ст. 18 Закону якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним.

У разі коли зміна положення або визнання його недійсним зумовлює зміну інших положень договору, на вимогу споживача: такі положення також підлягають зміні; або договір може бути визнаним недійсним у цілому (ч. 6 ст. 18 Закону).

Відповідно до ч. 7 ст. 18 Закону положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору. Якщо до положення вносяться зміни, такі зміни вважаються чинними з моменту їх внесення.

З огляду на викладене висновки суду про визнання недійсним Додаткового договору № 1 до Кредитного договору № ДЗ-799.3 від 05.06.2013 ґрунтуються на вимогах закону.

Колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги щодо правомірного збільшення відповідальності за договором, оскільки було порушено принцип рівності сторін договору.

Згідно положень п. 4 ч. 1 ст. 21 Закону України «Про захист прав споживачів» права споживача вважаються в будь-якому випадку порушеними, якщо порушується принцип рівності сторін договору, учасником якого є споживач.

Із наведеного, колегія суддів дійшла висновку, що пункти Додаткової договору є нормою несправедливими, дискримінаційними та такими, що порушують рівність сторін договору та свідчить про застосування відповідачем нечесної підприємницької діяльності.

Відповідно до ст. 19 Закону України «Про захист прав споживачів» нечесна підприємницька практика забороняється. Нечесна підприємницька практика включає: будь-яку діяльність (дії або бездіяльність), що вводить споживача в оману або є агресивною.

Розглядаючи спір суд першої інстанції в межах доводів позову повно і всебічно дослідив обставини спору, дав належну оцінку зібраним по справі доказам, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює і у відповідності з вимогами закону прийшов до правильного висновку про те, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, про що ухвалив відповідне рішення.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду і на законність оскаржуваного рішення не впливають.

Посилання в апеляційній скарзі щодо порушення судом норм процесуального права є необґрунтованими, оскільки судом вирішено спір з додержанням вимог закону.

Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку, що при розгляді справи судом допущено порушення норм матеріального або процесуального права, які передбачені ст. 309 ЦПК України як підстави для скасування рішення.

Згідно ч. 1 ст. 308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи, що згідно ч. 2 ст. 308 ЦПК України, не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань, колегія суддів дійшла висновку про відхилення апеляційної скарги та залишити рішення суду першої інстанції без змін як таке, що є законним та обґрунтованим.

Керуючись ст. 218, 303, 307, 308, 313-315, 317, 325, 327 ЦПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Кредитної спілки «КС Володар», в інтересах якої діє Оліфір Костянтин Миколайович, - відхилити.

Рішення Деснянського районного суду м. Києва від 01 квітня 2015 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до цього суду.

Головуючий:

Судді:

Справа № 754/1937/15-ц

№ апеляційного провадження: 22-ц/796/7004/2015

Головуючий у суді першої інстанції: Панченко О.М.

Доповідач у суді апеляційної інстанції: Мазурик О.Ф.