Справа № 522/4377/15-ц
Провадження № 2/522/5064/15
02 грудня 2015 року Приморський районний суд міста Одеси в складі:
головуючого судді Свяченої Ю.Б.,
при секретарі Шеян І.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Одесі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, -
Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовною заявою до ТОВ «РВ-Лізинг», ОСОБА_2 відшкодування матеріальної та моральної шкоди.
Ухвалою суду від 29 вересня 2015 року за клопотанням представника позивача ТОВ «РВ-Лізинг» було виключено з числа співвідповідачів по справі в порядку ст. 33 ЦПК України. Тому, остаточними вимогами позивача до ОСОБА_2 є стягнення матеріальної шкоди у розмірі 23 180, 16 грн., моральної шкоди у розмірі 20 000, 00 грн., а також суму судових витрат у розмірі 431, 80 грн.
При цьому позивач посилається на те, що 05 жовтня 2014 року близько 19:30 год. ОСОБА_2, керуючи автомобілем НОМЕР_1, власником якого є ТОВ «РВ-Лізинг», проїжджаючи регульоване перехрестя по вул. Водопровідна пров. Високий в м. Одесі, рухаючись в напрямку вул. Чорноморська дор., не витримав безпечну дистанцію, в результаті чого допустив зіткнення з автомобілем НОМЕР_2, під керуванням ОСОБА_1, у звязку з чим вищевказаним автомобілям були заподіяні механічні пошкодження. Після вказаної ДТП ОСОБА_2 залишив місце пригоди.
Також ОСОБА_1 зазначає, що в подальшому вина ОСОБА_2 була підтверджена постановами Приморського районного суду м. Одеси від 24 жовтня 2014 року та від 30 жовтня 2014 року, якими він був визнаний винним у вчиненні правопорушень, передбачених ст. ст. 122-4, 124 КУпАП.
Цивільно-правова відповідальність ОСОБА_2, який керував автомобілем НОМЕР_1, була застрахована у ПАТ «СК «Скайд». При цьому, в порушення ст. 33 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», ОСОБА_2 не повідомив ПАТ «СК «Скайд» про ДТП від 05 жовтня 2014 року. Тому, позивач просить стягнути з ОСОБА_2 матеріальну шкоду, заподіяну його автомобілю внаслідок вищевказаної ДТП у розмірі 23 180, 16 грн.
Також позивач вказує, що крім матеріального збитку, йому була заподіяна моральна шкода, що виражається в душевних стражданнях з приводу вищезазначеного, сильного нервового та емоційного потрясіння внаслідок неможливості протягом тривалого часу використовувати власний транспортний засіб. Вважає, що перенесена психічна травма настала саме в результаті скоєного ДТП, і оцінює завдану йому моральну шкоду в розмірі 20 000, 00 грн.
У судовому засіданні представник позивача ОСОБА_3 позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив їх задовольнити, а також подав заяву про розгляд справи в заочному порядку.
Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином згідно вимог ст. 74 ЦПК України, про причини неявки до суду не повідомляв. Судові повістки надсилались відповідачу за адресою проживання: ІНФОРМАЦІЯ_1, а також за адресою реєстрації: Одеська обл., смт. В.- Михайлівка, вул. Фрунзе, 39. Тому, суд вважає, що останній про розгляд справи був сповіщений належним чином. У зв'язку з чим, суд вважає за можливе, у відповідності до ст. 224 ЦПК України, та зі згоди представника позивача, провести заочний розгляд справи.
Відповідно до ст. 224 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені ним причини визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Згідно ч. 4 ст. 169 ЦПК України, якщо суд не має відомостей про причини неявки відповідача, повідомленого належним чином, або причину неявки буде визнано неповажною, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів.
На підставі викладеного, з урахуванням дотримання судом вимог ст. 74 ЦПК України про сповіщення, суд визнає неявку відповідача у судове засідання неповажною, та вважає за можливе розглядати справу за його відсутності в заочному порядку.
Дослідивши матеріали цивільної справи у їх сукупності, прийнявши до уваги докази, наявні у матеріалах справи, вислухавши думку представника позивача, повно і всебічно з'ясувавши обставини справи, суд вважає позовні вимоги ОСОБА_1 такими, що підлягають задоволенню частково, виходячи з наступного.
Судом встановлено, що 05 жовтня 2014 року близько 19:30 год. ОСОБА_2, керуючи автомобілем НОМЕР_1, власником якого є ТОВ «РВ-Лізинг», проїжджаючи регульоване перехрестя по вул. Водопровідна пров. Високий в м. Одесі, рухаючись в напрямку вул. Чорноморська дор., не витримав безпечну дистанцію, в результаті чого допустив зіткнення з автомобілем НОМЕР_2, під керуванням ОСОБА_1 У звязку з цим, автомобілю позивача були заподіяні механічні ушкодження у вигляді деформації заднього бамперу, заднього лівого крила, задньої лівої двері, заднього лівого підкрильника, лівого дзеркала, що підтверджується відповідною довідкою ДАІ виданою позивачу 05 жовтня 2014 року. Після вказаної ДТП ОСОБА_2 залишив місце пригоди.
Постановами Приморського районного суду м. Одеси від 24 жовтня 2014 року та від 30 жовтня 2014 року ОСОБА_2 був визнаний винним вчиненні правопорушень, передбачених ст. ст. 122-4, 124 КУпАП.

Тому, беззаперечно э причинно-наслідковий зв'язок між вищевказаною дорожньо-транспортною пригодою та механічними ушкодженнями, спричиненими автомобілю позивача. Так, неправомірними діями відповідача автомобілю НОМЕР_2, що належить ОСОБА_1 було завдано матеріальну шкоду.

Згідно акту виконаних робіт №ВПТСА-003054 від 27 жовтня 2014 року розмір матеріальної шкоди спричиненої автомобілю, що належить позивачу, внаслідок ДТП від 05 жовтня 2014 складає 23 180, 16 грн., що підтверджується також відповідним фіскальним чеком від 27 жовтня 2014 року, наданим позивачем до суду.

Також судом встановлено, що автомобіль НОМЕР_1 був переданий ТОВ «Таксі-Лідер» згідно договору оренди автомобіля від 09 січня 2014 року та акту прийому-передачі від 10 січня 2014 року. ОСОБА_2 працює водієм таксі в ТОВ «РВ-Лізинг». Однак, ТОВ «РВ-Лізинг» не надає послуги населенню по перевезенню пасажирів, не має на це відповідної ліцензії, та видом діяльності товариства є передача автомобілів в оренду, що підтверджується відповідним договором оренди автомобіля від 09 січня 2014 року, укладеного між ТОВ «РВ-Лізинг» та ТОВ «Таксі-Лідер».

Отже, відповідач не перебуває в трудових відносинах з ТОВ «РВ-Лізинг», а тому товариство не несе за нього матеріальної відповідальності в порядку ст. 1172 ЦК України.

Відповідно до п. 4 Постанови Пленуму ВСУ №6 від 27 березня 1992 року «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» під володільцем джерела підвищеної небезпеки розуміється юридична особа або громадянин, що здійснюють експлуатацію джерела підвищеної небезпеки в силу права власності, повного господарського відання, оперативного управління або з інших підстав (договору оренди, довіреності тощо).

Також встановлено, що цивільно-правова відповідальність ОСОБА_2, який керував автомобілем НОМЕР_1, була застрахована у ПАТ «СК «Скайд».

Однак, в порушення ст. 33 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», ОСОБА_2 не повідомив ПАТ «СК «Скайд» про ДТП від 05 жовтня 2014 року.

Тому, 05 лютого 2015 року ПАТ «СК «Скайд», за результатами розгляду заяви позивача про відшкодування витрат на відновлювальний ремонт автомобіля НОМЕР_2, відмовив у такому відшкодуванні на підставі п. 1.3 ст. 37 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Згідно п. 16 Постанови Пленуму ВССУ №4 від 01 березня 2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» у разі невиконання особою, відповідальність якої застрахована, обовязку письмового надання страховику, з яким укладено договір обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду встановленого МТСБУ зразка, шкода відшкодовується завдавачем шкоди.

У звязку з наведеним, позивач обґрунтовано предявив позовні вимоги саме до ОСОБА_2 винного в ДТП.

Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

У відповідності з ч. 2, 5 ст. 1187, п. 1 ч. 1 ст. 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок зіткнення декількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується винною особою, яка на відповідній правовій підставі володіє транспортним засобом, якщо вона не доведе, що шкоду було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Вирішуючи питання про відшкодування шкоди, завданої майну позивача в результаті ДТП, та визначаючи розмір такої шкоди, суд враховує положення ст. 1192 ЦК України, згідно з яким з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов 'язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати їй в натурі (передати річ того ж роду і тієї ж якості, полагодити пошкоджену річ, тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір таких збитків підлягає відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення втраченої речі.

Відповідно до ч. 2 ст. 22 ЦК України збитками є витрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права.

Враховуючи вищевикладене, а також те, що акт виконаних робіт №ВПТСА-003054 від 27 жовтня 2014 року про визначення вартості матеріальних збитків не викликає сумнівів, суд вважає за можливе задовольнити позовні вимоги про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1, матеріальну шкоду у розмірі 23 180, 16 грн.

Щодо вимог позивача про стягнення моральної шкоди, то за п. 3 Постанови Пленуму ВСУ № 4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв'язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

У судовому засіданні встановлено, що позивачу була заподіяна моральна шкода, що виражається в душевних стражданнях з приводу вищезазначеного, а також сильного нервового та емоційного потрясіння внаслідок неможливості протягом тривалого часу використовувати власний транспортний засіб.

Ст. 60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Тому, суд вважає за можливе задовольнити вищевказану позовну вимогу частково, виходячи із принципу розумності та справедливості, та стягнути з ОСОБА_2 на користь позивача моральну шкоду у розмірі 500, 00 грн.

Крім того, у судовому засіданні доведено, що внаслідок звернення до суду з позовом ОСОБА_1 поніс додаткові витрати по сплаті судового збору у розмірі 431, 80 грн., які відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України також підлягають стягненню з відповідача.

Ст. 60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Згідно із ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільну справу в межах заявлених вимог і на підставі представлених сторонами доказів.

Частиною першою статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено право на справедливий суд, зокрема кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обовязків цивільного характеру.

Враховуючи наведене, суд вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають задоволенню частково.

Керуючись п. 4 Постанови Пленуму ВСУ №6 від 27 березня 1992 року «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», п. 3 Постанови Пленуму ВСУ № 4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», п. 16 Постанови Пленуму ВССУ №4 від 01 березня 2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», ст. ст. 33, 37 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», ст. ст. 15, 16, 22, 1166, 1187, 1188 ЦК України, ст. ст. 3, 4, 10, 11, 57, 60, 61, 208-209, 212-215, 218, 224-226 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 матеріальну шкоду у розмірі 23 180 (двадцять три тисячі сто вісімдесят) грн. 16 коп.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 моральну шкоду у розмірі 500 (пятсот) грн.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 суму судового збору у розмірі 431 (чотириста тридцять одну) грн. 80 коп.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене шляхом подачі апеляційної скарги до Апеляційного суду Одеської області через Приморський районний суд м. Одеси. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Суддя Ю.Б. Свячена