АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Апеляційне провадження № 22-ц/796/4412/2015 Головуючий в суді 1 інстанції - ГоркаваВ.Ю.
Доповідач - Ящук Т.І.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 березня 2015 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого судді Ящук Т.І.

суддів Немировської О.В., Чобіток А.О.

при секретарі Басюк Ю.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2, яка подана її представником ОСОБА_3, на заочне рішення Печерського районного суду м. Києва від 29 січня 2015 року по справі за позовом ОСОБА_2 до Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу ПАРАКУДИ ІриниВікторівни, Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк», Залізничного відділу Державної виконавчої служби Сімферопольського районного управління юстиції в особі заступника начальника ЗАТРУБЧЕНКА Олексія Олександровича, третя особа - Голова ліквідаційної комісії Товариства з обмеженою відповідальністю «Український промисловий банк» РАЄВСЬКИЙ Костянтин Євгенійович про визнання дій неправомірними та визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню,

встановила:

У листопаді 2014 року ОСОБА_2 звернулась до суду з вказаним позовом до відповідачів про визнання дій неправомірними та визнання таким, що не підлягає виконанню, виконавчого напису про звернення стягнення на двокімнатну квартиру АДРЕСА_1, що належить ОСОБА_2, в рахунок погашення заборгованості позивача перед ПАТ «Дельта-Банк» в розмірі 120 379,2 доларів США, що становить 962 190 грн. 95 коп.

Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 29 січня 2015 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням, позивач ОСОБА_2 через свого представника ОСОБА_3 подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги, посилаючись на порушення та неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи.

Вказувала, що про вчинення вказаного виконавчого напису та відкриття виконавчого провадження позивачу не було відомо, а дізналась про його наявність 01.11.2013 року з газети «Голос Криму». Крім того, під час вивчення матеріалів виконавчого провадження позивач також дізналась про те, що стягувачем за даним виконавчим провадження є не ТОВ «Український промисловий банк», а ПАТ «Дельта Банк». Посилалась на те, що ТОВ «Український промисловий банк» порушив права позивача, оскільки жодним чином не повідомив її про те, що права первісного кредитора ТОВ «Український промисловий банк» було передано новому кредитору ПАТ «Дельта Банк». Відповідно до норм цивільного законодавства України боржника потрібно письмово повідомити про зміну кредитора у зобов'язанні. Боржник має право не виконувати свого обов'язку новому кредиторові до надання боржником доказів переходу до нового кредитора прав у зобов'язанні.

Крім того, приватним нотаріусом та банком було порушено вимоги Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень», відповідно до якого звернення стягнення на предмет іпотеки забезпечувального обтяження здійснюється на підставі рішення суду або в позасудовому порядку, при цьому звернення стягнення на підставі виконавчого напису нотаріуса вказаним законом не передбачено.

Вважає, що приватний нотаріус не мала жодних підстав для вчинення виконавчого напису про звернення стягнення на предмет іпотеки, попередньо не переконавшись та не отримавши від ПАТ «Дельта Банк» документів, які підтвердили б отримання позивачем вимоги про усунення порушень.

В судове засідання сторони та їх представники не з'явились, про день, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, що підтверджується зворотними повідомленнями про вручення поштових відправлень від 02 та 03 березня 2015 року. Колегією суддів визнано за можливе розглянути справу у відсутності представників сторін, відповідно до вимог ч. 2 ст. 305 ЦК України.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Звертаючись до суду з даним позовом, позивач посилалась на порушення нотаріусом при вчиненні виконавчого напису вимог ст. ст.7, 87, 88 Закону України «Про нотаріат», Закону України «Про іпотеку», п.1.3., 2.3., 3.1.,3.2. глави 16 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України щодо безспірності заборгованості, оскільки банк не повідомив відповідача про усунення порушень основного зобов'язання за кредитним договором, що позбавило її можливості висловити свої заперечення щодо останнього. Крім того, послалась на порушення відповідачами вимог Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень», відповідно до яких звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі виконавчого напису нотаріуса не передбачено.

Судом першої інстанції при вирішенні спору встановлено, що 11.09.2007 року між ТОВ «Український промисловий банк» та позивачем ОСОБА_2 укладено кредитний договір № 288/ФКВ-07, згідно з умовами якого банк надав позивачу кредит в сумі 95200 доларів США, зі сплатою 14,6% річних та з кінцевим терміном погашення кредитної заборгованості строком до 10.09.2022 року.

З метою забезпечення виконання позивачем основного зобов'язання, 11.09.2007 року між тими ж сторонами було укладено договір іпотеки, відповідно до якого позивач передала в іпотеку банку нерухоме майно - двокімнатну квартиру №99, загальною площею 73,3 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, яка належить позивачу на підставі договору дарування від 12.06.2007 року.

На підставі договору про передачу активів та кредитних зобов'язань , укладеного 30.06.2010 року між ТОВ «Український промисловий банк» та ПАТ «Дельта Банк» , посвідченого приватним нотаріусом КМНО Соколовим О.Є. 30.06.2010 року за реєстровим № 2258, згідно з актом приймання-передачі кредитних договорів, договорів застави (іпотеки), поруки, кредитних справ від 29.09.2010 року ТОВ «Український промисловий банк» передало ПАТ «Дельта Банк» право вимоги за договором № 288/ФКВ-07 від 11.09.2007 року, укладеного з ОСОБА_2

У зв'язку з неналежним виконанням позивачем зобов'язань за кредитним договором, 29.03.2013 року відповідачем ПАТ «Дельта Банк» на адресу позивача було направлено досудову вимогу про погашення простроченої заборгованості на загальну суму 120 379,2 доларів США та попереджено, що у разі незадоволення вказаної вимоги банк буде змушений захищати свої майнові права шляхом вчинення виконавчого напису нотаріуса або звернення до суду з вимогою про примусове стягнення боргу на загальну суму заборгованості за кредитним договором, яка зазначена в розрахунку.

05.06.2013 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ПаракудоюІ.В. було вчинено виконавчий напис за реєстровим № 1278 , яким звернуто стягнення на двокімнатну квартиру за адресою: АДРЕСА_1, яка належить на праві власності позивачу. За рахунок коштів, отриманих від реалізації нерухомого майна, запропоновано задовольнити вимоги ПАТ «Дельта Банк» у розмірі 80485,81 доларів США, що складає 643 323 грн. 08 коп. - сума заборгованості за кредитом; 39 893,39 доларів США, що складає 318 867 грн. 87 коп. - сума заборгованості за відсотками, що разом становить 962 190 грн. 95коп.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що приватним нотаріусом КМНО Паракудою І.В. було перевірено наявність нотаріально-посвідченого договору іпотеки та таблиці-розрахунку заборгованості, документів, передбачених ст. 35 Закону України «Про іпотеку», наданих відповідачем ПАТ «Дельта Банк», та вчинено виконавчий напис у відповідності до вимог ст. 88 Закону України «Про нотаріат», Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України № 1172 від 29.06.1999 року, та глави 16 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України № 296/5 від 22.02.2012 року.

Тому суд дійшов висновку, що позовні вимоги про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, є безпідставними та необгрунтованими, а відтак не підлягають задоволенню.

Виходячи з наявних у матеріалах справи, досліджених судом першої інстанції письмових доказів, висновки суду щодо підстав для відмови у задоволенні позовних вимог відповідають обставинам справи та положенням матеріального закону. Норми матеріального права відповідно до спірних правовідносин застосовані правильно.

Відповідно до ст. 33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов᾽язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Отже, доводи апеляційної скарги позивача про відсутність правових підстав для вчинення виконавчого напису про звернення стягнення на предмет іпотеки з огляду на відсутність таких підстав у Законі України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» колегія суддів вважає безпідставними і такими, що не ґрунтуються на нормах матеріального права, оскільки зазначений Закон визначає правовий режим регулювання обтяжень рухомого майна, встановлених з метою забезпечення виконання зобов'язань, а також правовий режим виникнення, оприлюднення та реалізації інших прав юридичних і фізичних осіб стосовно рухомого майна.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про іпотеку» іпотека - це вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Статтею 35 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що у разі порушення основного зобов'язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов'язань, вимога про виконання порушеного зобов'язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору.

Як вбачається зі змісту укладеного між ТОВ «Укрпромбанк» та ОСОБА_2 договору іпотеки, пунктом 4.3 передбачено право іпотекодержателя звернути стягнення на предмет іпотеки на підставі виконавчого напису нотаріуса.

Статтею 88 Закону України «Про нотаріат» визначено, що нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року.

Згідно з п. п. 1.1-1.2 глави 16 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України № 296/5 від 22.02.2012 року, для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість, або на правочинах, що передбачають звернення стягнення на майно на підставі виконавчих написів.

Відповідно до п. 3.2 глави 16 Порядку безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 № 1172.

Пунктом 1 Переліку встановлено, що для одержання виконавчого напису подаються: а) оригінал нотаріально посвідченої угоди, що передбачає сплату грошових сум, передачу або повернення майна, а також право звернення стягнення на заставлене майно; б) документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов'язання.

Тобто, вказаними приписами законодавства встановлено, що нотаріус при вчиненні виконавчого напису про звернення стягнення на предмет іпотеки не перевіряє можливість спору між сторонами щодо кредитної заборгованості, не встановлює права та обов'язки учасників правовідносин, а лише перевіряє наявність документів з урахуванням положень Переліку, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку, тобто перевіряє щоб документи, з яких обчислена заборгованість, не були спірні.

З наявних у матеріалах справи доказів - копій документів, на підставі яких приватним нотаріусом КМНО Паракудою І.В. було вчинено виконавчий напис, вбачається, що станом на час укладення між ТОВ «Укрпромбанк» договору від 30.06.2010 року про передачу активів та кредитних зобов'язань на користь ПАТ «Дельта Банк» сума заборгованості ОСОБА_2 становила : 80 485,81 доларів США - за тілом кредиту та 15 380,09 доларів США - за процентами.

Відповідно до наявного у справі розрахунку заборгованості, за період часу з 30.06.2010 року та до часу подання ПАТ «Дельта-Банк» заяви від 05.06.2013 року про вчинення виконавчого напису будь-яких платежів на погашення кредиту та процентів позичальником здійснено не було. За період з 30.06.2010 року по 31.07.2012 року банком було нараховано проценти за користування кредитом за передбаченою договором ставкою -14,6% річних. Загальна заборгованість за процентами станом на 15.05.2013 року становить 39 893,39 доларів США. ( а.с. 97).

Відповідно до умов договору кредиту, позивач зобов'язувалась сплачувати кредит щомісячно, рівними частинами по 528,89 доларів США по 20 число кожного місяця, а також проценти за користування кредитом за ставкою 14,6% річних на фактичну суму заборгованості. Враховуючи, що проценти нараховувались на суму фактичної заборгованості, то їх щомісячний розмір був різним, наприклад, відповідно до графіку погашення кредиту, у липні 2009 року розмір процентів складав - 1009,12 доларів США; відповідно до розрахунку заборгованості , у липні 2010 року - 998,02 долари США, у липні 2011 року - 965,83 доларів США.

Пунктом 6.2 кредитного договору передбачено право банку вимагати дострокового повного повернення кредиту, сплати процентів, комісій, штрафних санкцій, зокрема, у разі порушення позичальником строків платежів, що встановлені цим договором.

Відповідно до п.2.1.6. договору іпотеки іпотекодержатель має право у випадку порушення іпотекодавцем обов'язків за цим або за кредитним договором вимагати від нього дострокового виконання основного зобов'язання, а в разі його невиконання - звернути стягнення на предмет іпотеки.

З наданих позивачем копій заяв про надання відстрочки по сплаті за кредитним договором та розрахунку заборгованості по кредиту станом на 15.05.2013 року, вбачається, що з 2010 року позивач не виконувала своїх зобов'язань за кредитним договором, внаслідок чого утворилась вищевказана заборгованість.

Таким чином, доводи апелянта про те, що сума заборгованість є спірною, колегія суддів вважає необґрунтованими, оскільки як вбачається із досудової вимоги ПАТ «Дельта-Банк» від 29.03.2013 року, до суми заборгованості включено борг по кредиту - 80 485,81 доларів США, який виник ще 30.06.2010 року і не був погашений позичальником, а також заборгованість по відсотках - 39 893,39 доларів США, що нарахована у відповідності з умовами договору. Всього у досудовій вимозі на адресу позичальника - іпотекодавця пред'явлено до погашення заборгованість на суму 120 379,2 доларів США ( а.с. 109).

Як вбачається зі змісту виконавчого напису, сума заборгованості, в рахунок погашення якої пропонується звернути стягнення на квартиру АДРЕСА_1, що належить на праві власності позивачу, відповідає сумі заборгованості, зазначеній у досудовій вимозі - 120 379,2 доларів США, що становить за курсом НБУ - 962 190 грн. 95 коп., та яка включає заборгованість по кредиту та відсотках ( а.с. 89).

Доводи апелянта про неотримання досудової вимоги про погашення заборгованості - колегія суддів вважає необґрунтованими, оскільки банком було дотримано порядку надіслання повідомлень, передбаченого кредитним договором.

Відповідно до п.7.11 кредитного договору сторони передбачили, що всі повідомлення за цим договором будуть вважатися зробленими належним чином, у разі якщо вони здійснені у письмовій формі за підписом уповноваженого представника банку/підписом позичальника, тобто сторони, що відправила повідомлення, засвідченої печаткою ( для повідомлень банку) та надіслані рекомендованим листом, кур'єром, телеграфом або вручені особисто за адресами, зазначеними в цьому договорі, а у випадку, передбаченому п.4.2.4 за адресою позичальника, зазначеною у відповідному повідомленні. Датою надіслання таких повідомлень буде вважатись дата поштового штемпеля відділення зв'язку відправника.

Пунктом 2.3 глави 16 Порядку передбачено, що вчинення виконавчого напису в разі порушення основного зобов'язання та (або) умов іпотечного договору здійснюється нотаріусом після спливу тридцяти днів з моменту надісланих іпотекодержателем повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця. Повідомлення вважається надісланим, якщо є відмітка іпотекодавця на письмовому повідомленні про його отримання або відмітка поштового відділення зв'язку про відправлення повідомлення на вказану в іпотечному договорі адресу.

Як правильно встановлено судом першої інстанції, відповідно до реєстру рекомендованих поштових відправлень від 08.04.2013 року досудова вимога про погашення заборгованості була направлена ОСОБА_2 за адресою АДРЕСА_2, тобто за адресою місця її реєстрації, зазначеною у кредитному договорі. Крім того, у заявах на адресу банку позичальник зазначала таку ж адресу для листування ( а.с. 33-35).

Отже, судом першої інстанції правильно не були прийняті до уваги твердження позивача про порушення відповідачами вимог ст. 35 Закону України «Про іпотеку» щодо ненаправлення банком у строк та порядок, визначений вказаною нормою на адресу позивача письмової вимоги про усунення порушень за кредитним договором із зазначенням суми заборгованості, оскільки такі твердження спростовуються документами, на підставі яких було вчинено виконавчий напис.

Доводи апелянта про наявність у неї права відповідно до ч. 2 ст. 517 ЦК України не виконувати обов'язку новому кредиторові - ПАТ «Дельта Банк» , оскільки її як боржника не було повідомлено про заміну кредитора, - колегія суддів не приймає до уваги як підставу для скасування рішення, оскільки доказів належного виконання зобов'язання первісному кредитору ТОВ «Укрпромбанк» - позивачем не надано.

Інші доводи апеляційної скарги не містять обставин, які б дали суду апеляційної інстанції підстави для спростування висновків суду в оскаржуваному рішенні.

Таким чином, суд першої інстанції, встановивши, що вчинення виконавчого напису про звернення стягнення на предмет іпотеки було здійснено відповідно до вимог закону, дійшов обґрунтованого висновку про відмову в задоволенні позову.

Враховуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції було повно та всебічно встановлено обставини справи, надано вірну оцінку зібраним доказам, відповідно до спірних правовідносин правильно застосовано норми матеріального права при дотриманні норм процесуального права, доводи, викладені в апеляційній скарзі, висновків суду не спростовують, а тому рішення скасуванню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307-308, 313-315, 317, 218 ЦПК України, колегія суддів

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Печерського районного суду м. Києва від 29 січня 2015 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий : Судді: