АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Провадження №22-ц/790/8599/15 Головуючий 1 інстанції
Справа № 645/6217/15 ОСОБА_1
Категорія: трудові Доповідач Гальянова І.Г.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 грудня 2015 року судова колегія судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Харківської області в складі:

головуючого , судді: Гальянової І.Г.,

суддів: Колтунової А.І.,

ОСОБА_2,

за участю секретаря: Сватенко Н.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» , в особі його представника ОСОБА_3 ,на рішення Фрунзенського районного суду м.Харкова від 11 листопада 2015 року по справі за позовом ОСОБА_4 до Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» про визнання звільнення незаконним, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та стягнення моральної шкоди,-

ВСТАНОВИЛА :

20 липня 2015 року представник позивача звернувсь до суду з позовом, в якому просив визнати звільнення позивача із посади начальника відділення № 859 центру приватного банкінгу в м. Харкові департаменту приватного банкінгу в м.Харкові центру корпоративного бізнесу та інвестиційного банкінгу ПАТ «Укрсоцбанк» незаконним та поновити позивача на вказаній посаді, а також стягнути з відповідача на користь позивача середній заробіток за час вимушеного прогулу з 06 липня 2015 року по 20 липня 2015 року в розмірі 4789,95 грн. та моральну шкоду, розмір якої визначає у 5000,00 грн.

Вказані вимоги обгрунтовує тим, що з 21.08.2007 року позивач знаходився з відповідачем у трудових правовідносинах та з 16.01.2015 року працював на зазначеній посаді. Наказом № 1514-П від 06.07.2015 року позивача було звільнено із займаної посади за одноразове грубе порушення трудових обов»язків на підставі п.1 ч.1 ст. 41 КЗпП України та підставою такого звільнення слугував висновок службового розслідування Південно-східного регіону ПАТ «УкрсоцБанк» від 29.05.2015 року ,пояснення позивача від 08.06. та 10.06.2015 року та наказ про його звільнення № 1425-П від 26.06.2015 року та наказ № 1427-П від 26.05.2015 року про призупинення вказаного наказу про звільнення.

Як на підставу визнання незаконним звільнення та поновлення позивача на зазначеній посаді, представник позивача зазначає на відсутність в діях позивача одноразового грубого порушення трудової дисципліни та зазначає, що в ході зазначеного службового розслідування було встановлено ,що 03.03.2015 року на банківську картку позивача, оформлену в ПАТ «Укрсоцбанк» було внесено його дружиною ОСОБА_5 через банкомат ПАТ «Укрсоцбанк» грошові кошти в розмірі 5200, 00 грн. та в цей же день через деякий час вказані грошові кошти були нею зняті в іншому банкоматі ПАТ «Укрсоцбанк» та в подальшому Управлінням Національного Банку України в Харківській області було проведено дослідження сумнівних банкнот та визнано їх пошкодженими під час надзвичайного режиму, а тому вилучено їх із обігу. Вказаним розслідуванням також встановлено, що зазначені пошкоджені банкноти були внесені на картку позивача його дружиною.

Представник позивача також зазначає, що комісією по розслідуванню вказаного випадку було відібрано у позивача пояснення та додаткові пояснення, в яких останній повідомив про те, що вказані грошові кошти на картковий рахунок він не вносив, однак враховуючи те, що банкноти виявились пошкодженими, погодивсь компенсувати їх відповідачу , а також зазначив,що жодних порушень внутрішніх положень банку та незаконних дій не допускав, внесені на його рахунок кошти в руках не держав та жодного відношення до них не має.

Представник позивача також зазначає, що комісією по розслідуванню зазначеного факту , у зв»язку з блокування ним зазначеної картки та перевипуску нової картки, було зроблено висновок про те, що він не міг знати про проведення сумнівної операції по його платіжній картці, а послідуючі його дії були направлені виключно не в інтересах Банку, а на приховування зазначеної операції, яка призвела до збитків банку.

Не погоджуючись з таким висновком комісії представник позивача зазначає, що дії позивача про блокуванню картки, у зв»язку з отриманням SМS повідомлень щодо поповнення його картрахунку на загальну суму 5200,00 грн. за допомогою переданої ним дружині картки , відсутності з нею зв»язку та послідуюче зняття з його картрахунку вказаних грошових коштів пояснює нерозуміння позивачем природи надходження вказаних грошових коштів на його рахунок та блокування картки, з метою недопущення подальших сумнівних операції з його рахунком, свідчить про дії позивача в інтересах банку та не свідчать про його намір приховати транзакції та спричинення збитків банку.

Представник позивача також вказує на необґрунтований висновком комісії по розслідуванню зазначеного факту про те, що дії позивача суперечать Кодексу корпоративної етики та направлені на завдання шкоди Банку, зазначаючи, що платіжною карткою позивача користувалась його дружина, яка у відповідності до вимог ст.ст. 60, 61 СК України є сумісною власністю подружжя та жодним нормативно-правовим документом чи внутрішніми документами ПАТ «Укрсоцбанк» не заборонено передачу власником платіжної картки членам своєї родини та повідомлення ПІН-коду від такої картки відбувається виключно на власний ризик власника картки.

Також вказує на те, що правовідносини , що склались між ПАТ «Укрсоцбанк» носять цивільно - правовий характер та не регулюються Трудовим законодавством та позивач жодним чином не порушив Кодекс корпоративної етики Банку та жодним іншим чином не завдав шкоди Банку та вказує, що позивач був звільнений відповідачем, тобто притягнутий до дисциплінарної відповідальної, за дії його дружини, при цьому, комісією не зазначено який пункт Кодексу корпоративної етики було порушено позивачем.

Як на підставу стягнення з відповідача на користь позивача середнього заробітку за час вимушеного прогулу представник позивача зазначає на вимоги ст.235 КЗпП України.

Як на підставу стягнення з відповідача на користь позивача моральної шкоди представник позивача посилається на те, що у зв»язику з незаконним звільненням , позивач зазначив глибоких моральних страждань, оскільки через втрату роботи та заробітної плати , за рахунок якого сплачував отримані у відповідача кредитні кошти на придбання житла та позбавившись заробітної плати розумів,що не зможе в подальшому сплачувати кредитні кошти , що в подальшому позбавить його родину житла , яке було придбано на кредитні кошти та передано в іпотеку.

Представник відповідача позовні вимоги позивача не визнав подав до суду письмові заперечення, в яких просив відмовити позивачу в задоволенні вказаних позовних вимог.

Вказані заперечення обґрунтовував тим, що позивач , як начальник відділення , при призначенні на вказану посаду був ознайомлений з усіма внутрішніми документами ПАТ «Укрсоцбанк» посадовою інструкцією та Кодексом корпоративної етики. Представник позивача зазначає на виявлення зазначеною вище службовою перевіркою незаконних операцій по реалізації тобто зміні пошкоджених під час надзвичайного режиму банкнот з непідконтрольних територій на звичайні, що заборонено законодавством за допомогою картрахунку позивача та платіжних інструментів , та на якого відповідно посадової інструкції покладено обов»язок по виявленню та упередженню вказаних операцій,що спричиняють шкоду національним інтересам та пряму матеріальну шкоду банку, чим порушив майже всі покладені на нього обов»язки ( а.с.57).

Рішенням Фрунзенського районного суду м.Харкова від 11 листопада 2015 року позовні вимоги позивача задоволено частково. Суд визнав вказане звільнення позивача незаконним, поновив його на посаді начальника відділення № 859 центру приватного банкінгу в м.Харкові департаменту приватного банкінгу центру корпоративного бізнесу та інвестиційного банкінгу ПАТ «Укрсоцбанк» та стягнув з відповідача на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 4789,95 грн. та моральну шкоду в розмірі 2000,00 грн., а також вирішив питання щодо розподілу судових витрат у справі.

В апеляційній скарзі представник відповідача просить скасувати вказане рішення суду та ухвалити нове рішення, яким відмовити позивачу в задоволенні зазначених позовних вимог, а також стягнути з нього на користь Банку судові витрати у справі , посилаючись на неповне з»ясування судом обставин, які мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи та наявним у справі доказам, порушенні норм матеріального та процесуального права.

Представник відповідача зазначає, що при розгляді вказаної справи та дослідженні допущеного порушення позивачем у вигляді легалізації грошових коштів, вилучених з обороту, судом не було встановлено звідки позивач чи його дружина отримали ці кошти, не зважаючи на те, що як в позовній заяві, так і в пояснення позивач зазначав про сумісний бюджет та розпорядження коштами подружжя. Представник відповідача також зазначає, що суд першої інстанції не взяв до уваги того факту, що позивач як користувач платіжної картки, відповідно до Положення про порядок емісії спеціальних засобів і здійснення операцій з їх використанням, затвердженого Постановою Правління Нацбанку України від 30.04.2010 року № 223, був зобов»язаний контролювати рух коштів за своїм рахунком , не передавати картку іншим особам та розголошувати ПІН код та саме він несе відповідальність за операції,здійснені з використанням його Картки та вважає безпідставними висновки суду ,що позивач не особисто проводив заборонені законом операції, виявлення та запобігання яких є його прямим трудовим обов»язком, як начальника відділення системної фінансової установи.

Посилаючись на вказані обставини, а також на те, що незаконні операції по реалізації (зміні пошкоджених під час надзвичайного режиму банкнот з непідконтрольних територій на звичайні, що законодавчо заборонено) проводились за допомогою карткового рахунку та платіжних інструментів позивача , представник відповідача зазначає, що саме вказане дії позивача свідчать про порушення ним посадових обов»язків, встановлених в посадовій інструкції позивача, а саме : позивач вступив в конфлікт інтересів Банку, а також порушив обов»язки щодо ідентифікації клієнтів( осіб, які діють від імені клієнтів, контролерів клієнта) у відповідності до вимог законодавства у сфері запобігання легалізації доходів, отриманих злочинним шляхом, при встановленні ділових відносин та уточнення ідентифікації в процесі обслуговування клієнтів; щодо повідомлення уповноважених осіб банку відомі йому факти порушень, недоліків в роботі або ґрунтовані підозри щодо подібних обставин, які можуть завдавати Банку збитків, негативно вплинути на його репутацію.

Заслухавши доповідь судді, пояснення представника відповідача, позивача та його представника, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, судова колегія приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно до вимог ч.1 ст. 303 ЦПК України, під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обгрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Задовольняючи позовні вимоги позивача в частині визнання його звільнення незаконним та поновлення на роботі, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не було вчинено порушень саме трудового законодавства, в тому числі порушення, яке можна віднести до категорій грубого одноразового порушення трудової дисципліни, за яке до нього можливо було б застосувати дисциплінарне стягнення відповідно до п. 1 ст. 41 КЗпП України.

При цьому, судом першої інстанції встановлено та підтверджено наявними у справі доказами, що з 16.01.2015 року по 06.07.2015 року ОСОБА_4 працював на посаді начальника відділення №859 центру приватного банкінгу в м. Харків департаменту приватного банкінгу центру корпоративного бізнесу та інвестиційного банкінгу ПАТ «Укрсоцбанк».

Наказом №1425-11 від 26.06.2015 року ОСОБА_4 було звільнено із вказаної посади за одноразове грубе порушення трудових обовязків в порядку п. 1 ч. 1 ст. 41 КЗпП України.

Наказом №1427-П від 26.06.2015 року було призупинено дію наказу про звільнення №1425- 11 від 26.06.2015 року.

Наказом №1514-П від 06.07.2015 року позивача було звільнено із займаної посади за одноразове грубе порушення трудових обовязків в порядку п. 1 ч. 1 ст. 41 КЗпП України.

В наказі про звільнення №1514-П від 06.07.2015 року вказується, що підставою для такого звільнення стали:

висновок службового розслідування Північно-Східного регіону ПАТ «Укрсоцбанк» від 29.05.2015 року; пояснення ОСОБА_4 від 08.06.2015 року; пояснення ОСОБА_4 від10.06. 2015 року; посадова інструкція ОСОБА_4; наказ про звільнення №1425-П від

26.06.2015року ОСОБА_4; наказ про призупинення дії наказу про звільнення №1427-П від 26.06.2015 року ОСОБА_4

Як свідчить висновок службового розслідування , який став підставою для звільнення позивача з займаної посади, службовим розслідуванням було встановлено, що 03.03.2015 року на картковий рахунок позивача в ПАТ «Укрсоцбанк», а саме №4529 його дружиною - ОСОБА_5 було внесено грошові кошти в розмірі 5200,00 грн. через депозитний банкомат.

В цей же день через деякий час ОСОБА_5 було в іншому депозитному банкоматі ПАТ «Укрсоцбанк» знято внесені нею раніше грошові кошти.

Позивачем майже відразу після зняття грошових коштів його дружиною було вжито заходів для блокування його карткового рахунку в ПАТ «Укрсоцбанк» №4529 та перевипуску нової платіжної картки.

В подальшому на адресу ПАТ «Укрсоцбанк» від Управління Національного банку України в Харківській області надійшов лист за №04-201/4409 від 14.05.2015 року разом з актом від

08.05.2015року про дослідження сумнівної банкноти з повідомленням, що 12.05.2015 року проведено дослідження сумнівних банкнот у кількості 25 штук номіналом 200 грн. зразку 2003 року, які було вилучено у ПАТ «Укрсоцбанк».

За результатами експертизи банкноти визнано пошкодженими під час надзвичайного режиму, а, отже, і такими, що обміну не підлягають.

Службовим розслідуванням було встановлено, що пошкоджені банкноти в розмірі 5000,00 грн. були внесені саме дружиною позивача та збитки відшкодовані банку.

При цьому комісією було зроблено висновок ,що дії позивача по блокуванню та перевипуску його карти були розцінені комісією, що проводила службове розслідування, як такі, що направлені виключно не в інтересах банку, а на приховування зазначеної операції, яка призвела до збитків банку.

Відповідно до п. 1 ст. 41 КЗпП України крім підстав, передбачених статтею 40 цього Кодексу, трудовий договір з ініціативи власника або уповноваженого ним органу може бути розірваний також у випадках: зокрема одноразового грубого порушення трудових обов'язків керівником підприємства, установи, організації всіх форм власності (філіалу, представництва, відділення та іншого відокремленого підрозділу), його заступниками, головним бухгалтером підприємства, установи, організації, його заступниками, а також службовими особами митних органів, державних податкових інспекцій, яким присвоєно персональні звання, і службовими особами державної контрольно-ревізійної служби та органів державного контролю за цінами.

Таким чином за змістом вказана норма КЗпП України передбачає наявність двох умов для такого звільнення, а саме: одноразове та грубе порушення трудових обов»язків.

В правовій позиції, яка висловлена Верховним Судом України в постанові від 21 травня 2014 року (справа № 6-33 цс 14) зазначено, що згідно з пунктом 1 частини 1 статті 41 КЗпП України трудовий договір з ініціативи власника або уповноваженого ним органу може бути розірваний, зокрема, у випадку одноразового грубого порушення трудових обовязків керівником підприємства, установи, організації всіх форм власності (філіалу, представництва, відділення та іншого відокремленого підрозділу). Вирішуючи питання про те, чи є порушення трудових обовязків грубим, суд повинен виходити з характеру проступку, обставин, за яких його вчинено, та істотності наслідків порушення трудових обовязків. При цьому суд повинен установити не тільки факт невиконання працівником обовязку, який входить до кола його трудових обов`язків, а й можливість виконання ним зазначеного обовязку за встановлених судом фактичних обставинах справи, тобто встановити вину працівника та наявність причинного звязку між невиконанням працівником трудових обовязків і негативними наслідками, які настали внаслідок такого порушення. Порушенням трудової дисципліни є невиконання або неналежне виконання з вини працівника покладених на нього трудових обов'язків, що проявились в порушенні: правил внутрішнього трудового розпорядку; посадових інструкцій; положень, наказів та розпоряджень власника, якщо вони мають законний характер.

При цьому, судом першої інстанції встановлено, підтверджено наявними у справі доказами та відповідачем вказана обставина не спростована, що всі зазначені дії пов»язані з використанням платіжної картки позивача, регулюються не трудовим законодавством, а цивільно-правовою угодою, укладеною між позивачем та відповідачем та були вчинені не позивачем, а його дружиною та про такі її дії позивач не знав , а передача ним платіжної картки дружині не пов»язана з виконанням ним службових обов»язків як начальника відділення .

За таких обставин суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку про визнання звільнення позивача незаконним та поновлення його на зазначеній вище посаді.

Оскільки позивач підлягає поновленню на роботі, то є також обгрунтованими висновки суду першої інстанції щодо стягнення , у відповідності до ст.235 КЗпП України, з відповідача на користь позивача середнього заробітку за час вимушеного проголу , при поновленні його на зазначеній посаді.

Висновки суду першої інстанції щодо наявності спричиненої позивачу незаконним звільненням моральної(немайнової) шкоди, та визначення судом розміру такого відшкодування відповідають наявним у справі доказам, яким суд дав належну оцінку, а також відповідають вимогам ст.237-1 КЗпП України.

Доводи, викладені представником відповідача в апеляційній скарзі вказаних висновків суду першої інстанції не спростовують, були предметом їх розгляду судом першої інстанції, яким суд дав належну оцінку та не дають підстав для скасування чи зміни ухваленого у справі рішення.

За таких обставин судова колегія приходить до висновку про залишення рішення суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 308, 315, 317, 319, 218 ЦПК України, судова колегія,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» , в особі його представника ОСОБА_3 , відхилити.

Рішення Фрунзенського районного суду м.Харкова від 11 листопада 2015 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий, суддя : І.Г. Гальянова

Судді: А.І. Колтунова

ОСОБА_2