Справа № 466/1231/13 Головуючий у 1 інстанції: Луців-Шумська Н.Л.
Провадження № 22-ц/783/552/15 Доповідач в 2-й інстанції: Приколота Т. І.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 лютого 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого-судді Приколоти Т.І.

суддів Тропак О.В., Федоришина А.В.

з участю секретаря Іванової О.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою Кредитної спілки (далі-КС) «Аккорд» на рішення Шевченківського районного суду м.Львова від 1 листопада 2013 року по справі за позовом КС «Аккорд» до ОСОБА_2, про стягнення боргу-,

в с т а н о в и л а:

18 лютого2013 року КС «Аккорд» звернулась з позовом, з врахуванням змінених вимог, прийнятих судом, про стягнення із ОСОБА_2 заборгованості за кредитним договором, яка складається із залишку кредиту в розмірі 4 752,32 грн., залишку процентів в розмірі 6 086,88грн. та стягнення судових витрат. В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що 5 квітня 2007 року КС «Аккорд» та ОСОБА_2 уклали договір №771с-льв (надалі договір). Відповідно до договору позивач зобов'язується надати ОСОБА_2 кредит у сумі 5 000 грн. Останній зобов'язався погашати кредит та відсотки за користування кредитом в розмірах та терміни, встановлені умовами кредитного договору. Однак своїх зобов'язань по своєчасному поверненню кредиту, а саме по сплаті кредиту та нарахованих відсотках, відповідач не виконує, на неодноразові претензії і повідомлення про сплату заборгованості не реагує та ігнорує законні вимоги позивача. Просить позов задовольнити.

Рішенням Шевченківського районного суду м.Львова від 1 листопада 2013 року відмовлено у задоволенні позову.

Рішення оскаржила КС «Аккорд».

В апеляційній скарзі апелянт посилається на невідповідність висновків суду обставинам справи та неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи. Зазначає, що рішення не ґрунтується на вимогах закону, ухвалене з порушенням норм матеріального і процесуального права. Просить рішення скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції; колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити, оскільки суд першої інстанції зробив свої висновки без належних підстав, висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи, встановленим на підставі повної і всебічної перевірки доказів, їх дослідження і правильної оцінки; тому з висновками суду погодитися не можна.

Відповідно до ч.1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. На підставі ст.ст. 10, 60, 61 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Рішення вважається обґрунтованим, якщо воно ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржуване судове рішення цим вимогам не відповідає.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Встановлено, що 5 квітня 2007 року сторони уклали кредитний договір, за умовами якого позивачем надано відповідачу кредит в сумі 5 000 грн. зі сплатою 0,13151% на фактичний залишок за кожний день користування кредитом. Термін дії договору визначений з моменту підписання та до повного його виконання сторонами. Відповідачем не виконувалися зобов'язання за вказаним кредитним договором.

Згідно зі ст.ст. 1054,1056-1 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредити і сплатити проценти, визначені у договорі.

Відповідно до ст.ст. 525, 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться; одностороння відмова від зобов'язання не допускається. Статтею 599 цього Кодексу встановлено, що зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Зобов'язання припиняється з підстав, передбачених договором або законом (ч.1 ст.598 ЦК України). Такі підстави зазначені у ст.ст. 599-601,604-609 цього Кодексу.

Пунктом 4 ст. 631 ЦК України передбачено, що закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору; у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Своєю заявою від 6 жовтня 2010 року відповідач визнав свою заборгованість за кредитним договором (а.с.57). Позивач звернувся з позовом 18 лютого 2013 року (а.с.3).

Від дати планового закриття кредиту до даного часу існує непогашена відповідачем заборгованість в сумі 4 752,32 грн. Залишок по процентах становить 6 086,88 грн.

Суд першої інстанції прийшов до вірного висновку, що позивач свої зобов'язання перед позичальником виконав, надавши відповідачу кредит в сумі 5 000 грн. В порушення закону та умов кредитного договору відповідач належним чином взятих на себе зобов'язань за кредитним договором №771с-льв від 5 квітня 2007 року не виконав. У встановлений рекомендаційним графіком платежів строк не повернув кредиту, не сплатив відсотків та передбачених договором платежів. В результаті цього утворилася заборгованість.

Відповідно до ст.610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно ст.257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Частиною 1 ст. 261 ЦК передбачено, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що з умов договору та рекомендаційного графіку вбачається, що кредит надавався відповідачу на 1 рік. До 5 квітня 2008 року відповідач мав повністю погасити кредит, отже з наступного дня від цієї дати позивач довідався про порушення свого права. З даним позовом позивач звернувся 18 лютого 2013 року. Суд прийшов до висновку про пропуск позивачем строку позовної давності; із заявою про поновлення якого позивач не звертався; та про відмову у задоволенні позову за спливом такого строку.

Із такими висновками суду першої інстанції погодитися не можна.

Стаття 214 ЦПК України вимагає від суду під час ухвалення рішення об'єктивно вирішити всі питання щодо обставин, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та визначити якими доказами вони підтверджувалися.

З кредитного договору вбачається, що термін дії такого встановлений до повного його виконання сторонами (а.с.11). Відповідач визнав свою заборгованість за кредитним договором у заяві від 6 жовтня 2010 року (а.с.57). Позов подано до суду 18 лютого 2013 року (а.с.3).

Відповідно до вимог ст.264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчать про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку.

Відтак, колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав вважати, що позивачем пропущений трирічний строк позовної давності звернення з позовом до суду. Окрім того відповідач вчинив дії, якими визнав свій борг.

Враховуючи наведене, колегія суддів приходить до висновку, що оскаржуване рішення не відповідає вимогам ст. 213 ЦПК України щодо законності й обґрунтованості, висновки суду першої інстанції, викладені у оскаржуваному рішенні, не відповідають обставинам справи, що полягає у неправильній оцінці встановлених судом фактичних обставин і помилковому визначенні юридичних наслідків цих обставин. Таким чином, суд першої інстанції неправильно застосував норми матеріального права, що відповідно до ст. 309 ЦПК України є підставою для скасування судового рішення та ухвалення нового рішення про задоволення позову та стягнення з відповідача вказаної суми, оскільки позичальником порушено виконання умов договору щодо виконання кредитних зобов'язань, допущено заборгованість.

На підставі ст. 88 ЦПК України з відповідача в користь позивача підлягають стягненню судові витрати в сумі 351,20 грн., які сплачені останнім при зверненні з позовом до суду та апеляційною скаргою на рішення суду першої інстанції, а також 14,20 грн. судових витрав - в дохід держави.

Керуючись ст.ст. 88, 303, п.п.1, 2 ч.1 ст.307, ст. ст.308, 309, 313, ч.2 ст. 314, ст.ст. 316, 319 ЦПК України, колегія суддів,

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу Кредитної спілки «Аккорд» задовольнити.

Рішення Шевченківського районного суду м.Львова від 1 листопада 2013 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити.

Стягнути із ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, прож.: АДРЕСА_1, ідентифікаційний код НОМЕР_1, в користь Кредитної спілки «Аккорд» 10 839,20 грн. заборгованості за кредитним договором та 351,20 грн. судових витрат, всього - 11 190,40 грн. (одинадцять тисяч сто дев'яносто грн.40 коп.).

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, прож.: АДРЕСА_1, ідентифікаційний код НОМЕР_1, в дохід держави 14,20 грн. судових витрат.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення і з цього часу може бути оскарженим у касаційному порядку протягом двадцяти днів безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий

Судді