РІШЕННЯ

Іменем України

14.05.2015 м. Львів

Франківський районний суд м. Львова в складі:

головуючого-судді Мигаль Г.П.

при секретарі - Смолинець Ю.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Львові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів та неустойки та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів та розірвання договору,-

в с т а н о в и в:

Позивач звернулася до суду з позовом про стягнення аліментів та неустойки. Свої вимоги мотивує тим, що між позивачкою та відповідачем 22.11.2004р. укладено договір на утримання дітей. Відповідно до п.1 договору, відповідач взяв на себе обов'язок утримувати свою неповнолітню дитину ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, та сплачувати аліменти в розмірі 2700 грн., що в еквіваленті на день укладення договору становить 500 доларів США щомісячно, не пізніше п'ятого числа кожного місяця шляхом перерахування коштів на особовий банківський рахунок позивачки у гривнях в сумі еквівалентній на день сплати 500 доларів США. Відповідач на протязі тривалого часу не виконує взяті на себе обов'язки щодо сплати аліментів. Позивачка вказує, що за три роки розмір заборгованості складає 151818,04 грн. Відповідно до п.8 договору, при виникненні у відповідача заборгованості по аліментах з його вини або в разі несвоєчасного виконання умов цього договору, він сплачує позивачу неустойку в розмірі 0,1% від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення. Розмір неустойки становить 9152 грн. Разом з тим, позивачка зазначає, що відповідно до п.1 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затверджений Постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999р. №1172, для одержання виконавчого напису за нотаріально посвідченими угодами, що передбачають сплату грошових сум, передачу або повернення майна, а також право звернення стягнення на заставлене майно нотаріусу подаються документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов'язання, оригінал нотаріально посвідченої угоди, проте у позивачки наявний лише оригінал договору, що робить неможливим отримання виконавчого напису нотаріуса для стягнення аліментів. Просить стягнути з відповідача заборгованість по сплаті аліментів у розмірі 151 818,04 гривень та неустойку - 9152 грн.

В подальшому представник позивача - ОСОБА_4 08.04.2015р. подав на адресу суду заяву про збільшення розміру позовних вимог шляхом включення до них суми несплачених аліментів за серпень 2011р. - квітень 2015р. Просить стягнути з відповідача заборгованість по сплаті аліментів у розмірі 515845,56 грн. та неустойку у розмірі - 9152 гривень.

Представник відповідача ОСОБА_2 - ОСОБА_5 подала на адресу суду зустрічну позовну заяву про стягнення аліментів та розірвання договору, в якій посилається на те, що 22.11.2004р. між ним та позивачкою було підписано Договір на утримання дітей. Аліменти повинні були сплачуватись на особистий банківський рахунок позивачки ОСОБА_1 Відповідач зазначає, що впродовж 10 років ОСОБА_1 не надавала реквізитів свого особистого банківського рахунку, проте ОСОБА_2 виконував умови договору, надавав кошти на утримання дитини, купував доньці одяг, техніку, надавав кошти на кишенькові потреби. Вказує, що у серпні 2011р. ОСОБА_1 обманом вивезла доньку у м. Ексетер, Об'єднане Королівство Великобританії, пообіцявши дитині, що вони їдуть на один місяць. Проте, на початку вересня ОСОБА_1 оголосила доньці, що вона буде навчатись та жити в Англії. Після чого донька зателефонувала йому та просила, щоб він забрав її що вона не зможе жити в чужій країні, що в неї всі друзі у м.Львові. Після того ОСОБА_2 забрав дитину до м. Львова. Таким чином, ОСОБА_3 проживала разом із батьком - ОСОБА_2 з вересня 2011р. по квітень 2012р., тобто 8 місяців донька повністю була на утриманні ОСОБА_2 Весною 2012р. ОСОБА_1 приїхала в Україну, та донька ОСОБА_3 залишилась проживати із нею по АДРЕСА_1. Просить зменшити розмір аліментів на утримання дитини та стягувати з нього на користь ОСОБА_1 аліменти в розмірі 500 грн. щомісячно до досягнення дитиною повноліття, стягнути з ОСОБА_1 на його користь аліменти на утримання дитини за період з вересня 2011р. по квітень 2012р. у сумі 62 646,80 грн., розірвати договір на утримання дітей.

Представник позивача - ОСОБА_4 подав на адресу суду заяву про застосування позовної давності щодо вимоги ОСОБА_2 за зустрічним позовом про стягнення з ОСОБА_1 аліментів на утримання ОСОБА_2 за період з вересня 2011р. по квітень 2012р. в сумі 62646,80грн., мотивуючи тим, що відповідно до ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якого заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. З огляду на те, що позов заявлено 23.12.2014р., то щодо вимог з вересня 2011р. до грудня 2011р. сплив строк позовної давності, що є підставою для відмови у позові.

У судовому засіданні позивачка ОСОБА_1 підтримала позовні вимоги за первісним позовом, зазначаючи, що дочка ОСОБА_3 проживає разом з нею та її чоловіком ОСОБА_6 в Англії, де навчається в коледжі в м.Ексетер. Її доньку на даний час утримує її чоловік ОСОБА_6, хоча це не є його обов'язком. Позов до відповідача позивачка подала лише в 2014 році, оскільки хотіла, щоб діти поважали батька і сподівалась, що відповідач виконає свої обов'язки батька. Банківського рахунку не відкривала та відповідачу не надавала. Після розлучення відповідач декілька місяців надавав їй кошти по договору на утримання дітей від 22.11.2004р., про що позивачка розписувалась у зошиті відповідача. Зазначила, що з вересня 2011р. по квітень 2012р. відповідач утримував доньку - ОСОБА_3, так як донька в цей час проживала з ним. За останні три роки відповідач не надавав жодних коштів позивачці на утримання доньки. Зустрічний позов ОСОБА_2 не визнала, просила в задоволенні такого відмовити.

Представник позивачки ОСОБА_4 підтримав позовні вимоги ОСОБА_1 за первісним позовом. В зустрічному позові просив відмовити за безпідставністю.

Відповідач за первісним позовом ОСОБА_2 та представник відповідача - ОСОБА_5 первісний позов не визнали, в задоволенні просили відмовити. Підтримали зустрічний позов, просили задоволити зустрічні позовні вимоги ОСОБА_2 щодо зменшення розміру аліментів на утримання неповнолітньої ОСОБА_3 та стягувати з відповідача аліменти у розмірі 500грн. щомісячно до досягнення дитиною повноліття, розірвати договір на утримання дітей від 22.11.2004р., зсилаючись на тяжке матеріальне становище відповідача ОСОБА_2, який на даний час не працює, має велику заборгованість перед банками за отриманими кредитами, має на утриманні неповнолітню доньку від другого шлюбу - ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2

Суд, заслухавши пояснення сторін та представників сторін, покази свідків, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги і заперечення, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для справи і вирішення спору по суті, приходить до висновку, що первісний позов підлягає до часткового задоволення, а в зустрічному позовні слід відмовити з наступних підстав.

Судом встановлено, що відповідно до копії свідоцтва про народження серії НОМЕР_3 від 21.05.1998р. ОСОБА_3 народилась ІНФОРМАЦІЯ_1, її батьком є ОСОБА_2, мама - ОСОБА_1.

Між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 укладено договір на утримання дітей серії ВВО №809417 від 22.11.2004р., посвідчений приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Колодій О., відповідно до якого ОСОБА_2 зобов'язується утримувати свою неповнолітню доньку ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 та сплачувати аліменти в розмірі 2700 грн., що в еквіваленті на день укладення цього договору становить 500 доларів США. Згідно з п.1 даного Договору аліменти будуть сплачуватися щомісячно , не пізніше п'ятого числа кожного місяця шляхом перерахування коштів на особистий банківський рахунок ОСОБА_1, в гривнях, в сумі еквівалентній 500 (п'ятистам) доларів США. Відповідно до п.8 цього Договору при виникненні у відповідача заборгованості по аліментах з його вини або в разі несвоєчасного виконання умов цього договору, він сплачує позивачу неустойку в розмірі 0,1% від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення.

Відповідно до розрахунку суми заборгованості із сплати аліментів, який міститься в заяві представника позивача про збільшення розміру позовних вимог від 07.04.2015р. сума аліментів за період з серпня 2011р. по квітень 2015р. (44 місяців) по Договору від 22.11.2014р. становить 515845,56грн., з врахуванням офіційного курсу НБУ 100 доларів США - 2344,7515гривень.

Відповідно до розрахунку суми неустойки від 12.07.2014р. згідно Договору від 22.11.2004р., сума неустойки за період з серпня 2013р. по липень 2014 р. становить 9152 грн. (а.с.92)

Відповідно до довідки виданої ПАТ «Діамантбанк» №ЛД-334/15 від 07.04.2015р., станом на 07.04.2015р. офіційний курс НБУ долара США становив 2 344,7515 гривень за 100 доларів США. (а.с.93).

Як вбачається із копії трудової книжки серії НОМЕР_4, ОСОБА_2 згідно наказу від 31.12.2012р. №12/31/01к звільнений із посади заступника директора зі стратегії та розвитку підприємства ТзОВ «Елекс» за власним бажанням, відповідно до ст. 38 КЗпП України.

Будучи допитаним в судовому засіданні в якості свідка, за його згодою, відповідач за первісним позовом ОСОБА_2 надав суду наступні покази. З позивачкою ОСОБА_1 відповідач розлучився в 2004 році, щомісяця передавав позивачці гроші на утримання дітей, оплатив навчання доньки ОСОБА_3 в Англії, приблизно 11-12 тис. доларів США. Відповідач забрав доньку - ОСОБА_3 з Англії і з вересня 2011 р. по квітень 2012 р. донька проживала з ним, він її повністю утримував, ОСОБА_1 жодних коштів на утримання дитини не надавала, на курси малювання доньки витрачав 200-250 доларів в місяць. Пояснив, що працював заступником директора в інвестиційній фірмі, є учасником кількох бізнесів - ТзОВ ТД «Олеська мінеральна вода» - частка 50%, ПП «СП» - частка 40%, має нерухоме майно - будинок в с.Малечковичі площею 530 кв.м., мав кредит за яким сплачував відсотки по 4 тис. доларів США щомісячно. Кошти сплачував із збережень, які мав за 2004-2009р.р., працюючи в Комфорт Сервіс, де неофіційно отримував річний дохід 100 тис. доларів США. Перестав сплачувати аліменти з серпня 2011 р., рівень його доходів складав 15-20 тис. гривень в місяць., 5 тис.грн. у 2012р. У 2013-2015р. доходів не було. Єдиним доказом сплати аліментів на утримання доньки є зошит, який він вів кілька років, на даний час сплатив приблизно 80 тис. доларів США, документально підтверджені є лише 36-40 тис. доларів США. Кошти передавав позивачці особисто в руки, так як позивачка рахунку в банку не відкрила. Нерухомість придбав в кредит, тому все майно під арештом з 2012р. Зараз проживає за рухунок коштів дружини.

Будучи допитаною в судовому засіданні свідок ОСОБА_9 пояснила, що вона є дочкою теперішньої дружини відповідача ОСОБА_2, не є рідною донькою відповідача. З дочкою відповідача ОСОБА_3 знайома з 2004 року. Пояснила, що відповідач купував своїй доньці - ОСОБА_3 одяг у найкращих магазинах Львова, оплачував курси з малювання. Кошти до моменту переїзду ОСОБА_3 в Англію надавались завжди. Свідок разом їздила відпочивати з ОСОБА_3 у 2011 році. ОСОБА_3 проживала з відповідачем з вересня 2011 року до літа 2012 року. Свідок ОСОБА_9 пояснила суду, що особисто не бачила, як відповідач передавав кошти на утримання ОСОБА_3.

Відповідно до ст. 180 Сімейного кодексу України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно ст.8,12 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного розвитку. Батьки несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини.

Принцип загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини передбачений Конвенцією ООН про права дитини від 20.11.1991р.

Відповідно до ст.189 Сімейного Кодексу України батьки мають право укласти договір про сплату аліментів на дитину, у якому визначити розмір та строки виплати. Умови договору не можуть порушувати права дитини, які встановлені цим Кодексом.

Відповідно до ст.190 СК України той із батьків, з ким проживає дитина, і той із батьків, хто проживає окремо від неї, з дозволу органу опіки та піклування, можуть укласти договір про припинення права на аліменти для дитини у зв'язку з передачею права власності власності на нерухоме майно (житловий будинок, квартиру, земельну ділянку тощо). Такий договір нотаріально посвідчується і підлягає державній реєстрації. Відповідно до ст.191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішення суду від дня пред'явлення позову. Аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач подасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв'язку з ухиленням останнього від їх сплати. У цьому разі суд може присудити аліменти за минулий час, але не більш як за три роки.

Відповідно до ст.192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ст.526 ЦК України зобов'язання мають виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства.

Згідно з ст.549 ЦК України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до вимог стю.652 ЦК України у разі зміни обставин, якими сторони керувались при укладенні договору, договір може бути змінений або розірваний за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті зобов'язання. Якщо сторони не досягли згоди щодо приведення договору у відповідність з обставинами, які істотно змінились, або щодо його розірвання, договір може бути розірваний за рішенням суду з підстав, зазначених у п.1-4 ч.2 ст.653 ЦК України.

Відповідно до вимог ст.10 ЦПК України кожна сторона повинна довести на ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог чи заперечень.

Відповідно до п.5 Договору на утримання дітей від 22.11.2004р. у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я, будь-якої із сторін, в договір, якщо сторони погодились вносяться зміни або доповнення шляхом укладення додаткового договору, нотаріально посвідченого.

Враховуючи вищенаведене, суд приходить до переконанням, що вимоги за первісним щодо стягнення аліментів з відповідача ОСОБА_2 на утримання неповнолітньої дочки - ОСОБА_3 підлягають до часткового задоволення за період з 1 серпня 2011р. по 31 серпня 2011р. та за період з 1 травня 2012р. по 30 квітня 2015р. у сумі 433779грн. (37 міс. Х 23,447515грн. х 500 доларів США). Щодо стягнення аліментів за період з 1 вересня 2012р. до 30 квітня 2012р. за первісним позовом слід відмовити, оскільки в зазначений час неповнолітня ОСОБА_3 проживала з батьком - ОСОБА_2 та перебувала на його утриманні, що встановлено в судовому засіданні та визнано позивачкою.

Відповідно до п.8 Договору від 22.11.2004р. з відповідача ОСОБА_2 підлягає стягненню неустойка у розмірі 0,1% від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення у сумі 9152 гривень згідно розрахунку, наданого позивачем.

Відповідач ОСОБА_2 не надав суду належних та допустимих доказів щодо виконання ним договору на утримання дітей від 22.11.2004р. щодо сплати аліментів.

В задоволенні позовних вимог за зустрічним позовом слід відмовити за безпідставністю, виходячи з наступного.

Що стосується позовних вимог ОСОБА_2 в частині зменшення розміру аліментів на неповнолітню дочку - ОСОБА_1 до суми 500 гривень в місяць, то в їх задоволенні слід відмовити, виходячи з наступного. Відповідачем ОСОБА_2 не надано суду належних та допустимих доказів щодо погіршення його матеріального становища чи зміни сімейного становища. Як вбачається із свідчень відповідача ОСОБА_2, допитаного в якості свідка рівень його доходів, в т.ч. неофіційних, за період 2004-2009р.р. становив більше 100 тис.доларів США в рік, він є засновником ТзОВ ТД «Олеська мінеральна вода» (50% - частка відповідача) та приватного підприємства (40% частка належна ОСОБА_2), має у власності будинок площею 530 кв.м. Відповідач ОСОБА_2 не надав суду жодних документів, щодо накладення арешту на його майно та наявності кредитних зобов'язань. Щодо запису в трудовій книжці відповідача, що він звільнений з роботи 31.12.2012р. з посади заступника директора зі стратегії та розвитку підприємства ТзОВ «Елекс», то зазначена обставина окремо не свідчить про погіршення матеріального стану відповідача, з врахуванням вищенаведених обставин, оскільки відповідач отримував значні доходи з інших джерел, в т.ч. неофіційні. Відповідач також не надав суду належних та допустимих доказів щодо зміни свого сімейного стану (свідоцтва про одруження, народження дитини). Довідка про склад сім'ї та прописки відповідача, яка надана представником відповідача та міститься в матеріалах справи (а.с.95), не є допустимим доказом, яка свідчить про зміну сімейного стану відповідача, оскільки факт укладення шлюбу посвідчуються свідоцтвом про укладення шлюбу, а факт народження дитини - свідоцтвом про народження.

Не підлягають до задоволення і вимоги ОСОБА_2 за зустрічним позовом щодо стягнення з ОСОБА_1 на його користь ОСОБА_2 аліментів на утримання ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, за період з вересня 2011 р. по квітень 2012р. у сумі 62646,80грн, оскільки договором від 22.11.2004р. зазначена умова не передбачена та відповідно до вимог ст.191 СК України ОСОБА_2 не надав суду доказів того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з ОСОБА_1, але не міг їх одержати у зв'язку з ухиленням останньої від їх сплати.

Щодо позовної вимоги ОСОБА_2 за зустрічним позовом про розірвання договору на утримання дітей від 22.11.2004р. та вважати припиненими зобов'язання за вказаним договором, то ОСОБА_2 на зазначив та не довів підстав для розірвання вказаного договору, що передбачені ст.652 ЦПК України, а також не надав суду доказів щодо внесення змін та доповнень до Договору від 22.11.2004р., в т.ч. пропозиції позивачці за первісним позовом про внесення змін до договору. Крім цього, суд приходить до переконання, що розірвання договору на утримання дітей від 22.11.2004р. призведе до порушення прав дитини - ОСОБА_3, на користь якої укладено договір про сплату аліментів.

Відповідно до вимог ст.88 ЦПК України з позивача слід стягнути судові витрати у вигляді судового збору в користь держави.

Керуючись ст.ст. 4, 10, 11, 60, 169, 209, 212, 215, 218 ЦПК України, суд, -

в и р і ш и в:

Первісний позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів та неустойки задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 (АДРЕСА_2, ІПН НОМЕР_1) на користь ОСОБА_1 (АДРЕСА_1, ІПН НОМЕР_2) на утримання неповнолітньої дочки ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, аліменти за договором на утримання дітей від 22.11.2004р. за період з 1серпня 2011р. по 31 серпня 2011р. та за період з 1 травня 2012р. по 30 квітня 2015р.(37 місяців) 433779 (чотириста тридцять три тисячі сімсот сімдесят дев'ять) гривень, 9152 (дев'ять тисяч сто п'ятдесят дві) гривні неустойки, разом : 442931 (чотириста сорок дві тисячі дев'ятсот тридцять одна) гривень.

В решті позовних вимог за первісним позовом відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 (АДРЕСА_2, ІПН НОМЕР_1) в користь держави 3654(три тисячі шістсот п'ятдесят чотири) гривень судового збору в користь держави.

В задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 відмовити повністю за безпідставністю.

Допустити негайне стягнення аліментів у сумі платежу за один місяць, що становить 11723,75грн. (одинадцять тисяч сімсот двадцять три гривні 75 коп.)

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом десяти днів з дня його проголошення до апеляційного суду Львівської області через Франківський районний суд м.Львова.

Суддя Мигаль Г.П.