АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/1292/15Головуючий по 1 інстанції
Категорія : 53 Євтушенко П. М.
Доповідач в апеляційній інстанції
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 травня 2015 року Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Черкаської області в складі:

головуючогоВініченка Б. Б.
суддівБондаренка С. І. , Храпка В. Д.
при секретаріВосколович Ж.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Черкаси апеляційну скаргу ОСОБА_6 на рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 02 жовтня 2014 року у справі за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_7, третя особа - Фонд соціального страхування на виробництві та професійних захворювань України Відділення виконавчої дирекції фонду у м. Черкаси про встановлення факту перебування у трудових відносинах, стягнення матеріальної та моральної шкоди, -

в с т а н о в и л а :

У грудні 2013 року ОСОБА_6 звернувся до суду із вказаним позовом.

В обґрунтування своїх позовних вимог позивач вказував, що 29 вересня 2011 року його взяв на роботу ОСОБА_7 і його робота полягала у виконанні методом промислового альпінізму зовнішнього утеплення стін.

При цьому позивач зазначив, що трудового договору між ним та відповідачем укладено не було, оскільки вони були знайомі і підстав не довіряти відповідачу та наполягати на укладенні трудового договору у письмовій формі негайно не було, також, разом з ним був прийнятий на роботу гр. ОСОБА_8 та інший працівник.

02 жовтня 2011 року під час виконання робіт на висоті впали риштування, і позивач та двоє працівників впали з висоти близько 4,5 м, внаслідок чого ним було отримано тілесні ушкодження.

З приводу даного факту була викликана швидка медична допомога та позивача було госпіталізовано до нейрохірургічного відділення Третьої Черкаської міської лікарні швидкої медичної допомоги. У виписці з історії хвороби зазначено, що травма отримана внаслідок падіння з висоти третього поверху.

Риштування, з яких впав позивач належали відповідачу і були встановлені саме ним, тому позивач вважає, що падіння сталося саме через той факт, що риштування не відповідали стандартам та були встановлені з порушеннями.

Крім того, після отримання травми на виробництві, позивач став інвалідом II групи. Лікування, яке ним було отримано є високовартісним, позивачем було двічі перенесено оперативні втручання, тривалий реабілітаційний період також вимагав значних фінансових затрат, які підтверджені чеками.

Під час операцій та тривалої реабілітації він постійно відчував сильний фізичний біль та душевні страждання, які зазнає і сьогодні в зв'язку з непоправним погіршенням здоров'я. Відсутня впевненість у майбутньому. Позивач має двох дітей, один з яких неповнолітній. Утримувати їх у нього немає змоги, оскільки за своїм станом здоров'я ніде не може працевлаштуватися.

За таких обставин, позивач просив суд встановити факт трудових відносин між ним та ОСОБА_7 у період з 29 вересня 2011 року по 02 жовтня 2011 рік, стягнути з відповідача на його користь матеріальну шкоду у розмірі - 82 705,92 грн. та моральну шкоду в розмірі 100 000 грн.

Рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 02 жовтня 2014 року в позові відмовлено.

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на незаконність та необгрунтованість вказаного рішення, неправильне застосування норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просив скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.

Рішенням апеляційного суду Черкаської області від 24 грудня 2014 року рішення Соснівського районного суду м. Черкаси скасовано та ухвалено нове, яким позовні вимоги ОСОБА_6 задоволено частково, стягнуто з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_6 матеріальну шкоду в сумі 12 501,42 грн. та 70 000 грн. моральної шкоди, а всього 82 501, 42 грн. завданої шкоди.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 25 березня 2015 року рішення апеляційного суду Черкаської області від 24 грудня 2014 року в частині позовних вимог ОСОБА_6 про відшкодування майнової та моральної шкоди скасовано, а справу в цій частині передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

При цьому, судом касаційної інстанції вказано на те, що апеляційний суд порушив норми матеріального та процесуального права, не з'ясував належним чином фактичних обставин справи щодо заявлених вимог, оскільки не зазначив у чому саме полягає вина відповідача, яке протиправне діяння вчинив відповідач та який причинний зв'язок його дій із завданою позивачу шкодою.

Згідно з вимогами п. 1 ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з дотриманням норм матеріального і процесуального права.

Оскаржуване рішення суду відповідає даним вимогам закону.

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, районний суд зазначив, що позивачем не доведено факту його перебування у трудових відносинах з відповідачем та не надано доказів неправомірних дій відповідача та завдання останнім йому майнової та моральної шкоди.

З такими висновками суду першої інстанції погоджується і колегія суддів із наступних підстав.

Намагаючись спростувати висновки суду, апелянт посилавсяться на ту обставину, що з моменту виконання ним будівельних робіт між ним та відповідачем був укладений трудовий договір.

По справі встановлено, що 29 вересня 2011 року ОСОБА_6 за домовленістю з відповідачем виконував роботу, яка полягала у виконанні методом промислового альпінізму зовнішнього утеплення стін.

Договору про прийняття позивача на роботу до ОСОБА_7 укладено не було.

02 жовтня 2011 року під час виконання робіт на висоті, позивач в результаті падіння отримав численні травми. З приводу даного факту була викликана швидка медична допомога та позивача було госпіталізовано до нейрохірургічного відділення Третьої Черкаської міської лікарні швидкої медичної допомоги. У виписці з історії хвороби зазначено, що травма була отримана внаслідок падіння з висоти третього поверху.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 837 ЦК України за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов'язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов'язується прийняти та оплатити виконану роботу.

Згідно зі ст. 838 ЦК України підрядник має право, якщо інше не встановлено договором, залучити до виконання роботи інших осіб (субпідрядників), залишаючись відповідальним перед замовником за результати їхньої роботи. У цьому разі підрядник виступає перед замовником як генеральний підрядник, а перед субпідрядником - як замовник.

Як встановлено судом та підтверджено матеріалами справи, 29 вересня 2011 року між ОСОБА_9 та ОСОБА_7 був укладений договір №19, за умовами якого відповідач у справі взяв на себе обов'язок на власний ризик виконати роботи по зовнішньому утепленню стін методом промислового альпінізму та взяв на себе обов'язок виконати ці роботи на власний ризик. Вказаний договір відповідач підписав як приватний підприємець, скріпивши договір печаткою приватного підприємця. Після чого відповідач запросив на допомогу ще трьох осіб, у тому числі ОСОБА_6

Таким чином, позивач виступав у якості субпідрядника та діяв на власний ризик, а спірні правовідносини, що склалися між позивачем та відповідачем з приводу виконання певних робіт, із врахуванням їх суб'єктивного складу та змісту прав та обов'язків сторін, є цивільно-правовими, а не трудовими.

Відповідно до статті 11 ЦК України підставою виникнення цивільних прав і обов'язків, у тому числі щодо відшкодування збитків (шкоди), є зобов'язання, які виникають з договорів та інших правочинів або внаслідок завдання шкоди.

Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності та покладення обов'язку відшкодування такої шкоди обов'язковому з'ясуванню підлягає наявність матеріальної шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою, протиправними діяннями заподіювача та вини останнього в її заподіянні.

Так, у силу положень статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі винною особою, яка її завдала.

Таким чином, єдиною підставою для цивільно-правової відповідальності за завдання шкоди є правопорушення, що включає як складові елементи: шкоду, протиправне діяння особи, котра її завдала, причинний зв'язок між ними, а також вину заподіювача шкоди.

Частиною 1 ст. 60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу.

Позивачем, всупереч приписам статті 60 ЦПК України не надано жодного належного та допустимого доказу з приводу наявності вини відповідача у пошкодженні його здоров'я.

Ні матеріалами справи, ні в судовому засіданні не підтверджений склад цивільно-правового порушення.

Зокрема, судом не встановлено, що саме із вини відповідача відбулося падіння ОСОБА_6 із висоти третього поверху, внаслідок чого у останнього утворилася численні травми, та чи є у діяннях відповідача порушення, оскільки через укладення усного договору субпідряду позивач діяв на власний ризик.

Враховуючи викладене, колегія вважає обґрунтованими висновки суду, щодо відмови у задоволенні вимог по відшкодуванню матеріальної шкоди, тому у таких вимогах позивачу необхідно відмовити.

Статтею 1167 ЦК України передбачено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Вимоги позивача по відшкодуванню моральної шкоди не підлягають задоволенню, тому що судом відмовлено у основному позові по відшкодуванню матеріальної шкоди.

Інші доводи апеляційної скарги не є суттєвими і не діють підстав для скасування чи зміни ухвали суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 314, 315 ЦПК України, колегія суддів,-

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_6 - відхилити.

Рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 02 жовтня 2014 року - залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає чинності негайно, але може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий :

Судді :