Справа № 462/1899/15 Головуючий у 1 інстанції: Бориславський Ю.Л.
Провадження № 22-ц/783/6104/15 Доповідач в 2-й інстанції: Курій Н. М.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 грудня 2015 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого - судді Курій Н.М.,

суддів: Крайник Н.П., Мельничук О.Я.,

за секретаря Куцика І.Б.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 на рішення Залізничного районного суду м. Львова від 08 липня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Банк «Форум» в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Банк «Форум», за участю третьої особи - Національного банку України в особі Управління Національного банку України у Львівській області про визнання кредитного договору та пов'язаних з ним договорів недійсними та застосування наслідків недійсності правочину,

ВСТАНОВИЛА:

Рішенням Залізничного районного суду м. Львова від 08 липня 2015 року у задоволенні вищезазначеного позову відмовлено.

Рішення суду оскаржив представник ОСОБА_2- ОСОБА_3

В апеляційній скарзі апелянт посилається на те, що рішення суду є незаконним та необґрунтованим, ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, на основі неповного з'ясування обставин, що мають значення для справи, а висновки суду не відповідають обставинам справи.

Апелянт вважає помилковим твердження суду про те, що банк мав право надавати кредити в іноземній валюті, оскільки в ліцензії, виданої ПАТ «Банк Форум», немає такого виду здійснення ним діяльності, як надання громадянам кредиту в іноземній валюті.

Апелянт вважає, що грошове зобов'язання повинно виконуватися виключно у гривнях.

Апелянт зазначає, що суд першої інстанції безпідставно відхилив клопотання про витребування у банку в письмовій формі повної інформації про умови кредитування, а також орієнтовну сукупну вартість кредиту, яка надається перед укладенням кредитного договору, чим було порушено п. 2 ч. 1 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів».

Апелянт стверджує, що підстав для відмови в позові через позовну давність в суду першої інстанції не було, оскільки договір чинний до повного виконання сторонами своїх зобов'язань, а виконання за зобов'язаннями, відповідно до додатку №1, закінчується 21.09.2018 року.

Апелянт звертає увагу на те, що суд повинен був застосувати ст. 261 ЦК України, оскільки позивач довідався про порушення свого права за день до подання позову.

Апелянт просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення по суті позовних вимог.

Представник апелянта - ОСОБА_3 в суд апеляційної інстанції не з'явився, подав заяву, в якій повторно просив відкласти розгляд справи в зв'язку з неможливістю його явки через продовження курсу лікування (а.с. 112).

Інші особи, які беруть участь у справі в судове засідання не з'явилися, хоча про час і місце розгляду справи були повідомлені у відповідності до вимог ст.74 ЦПК України, що підтверджується повідомленнями про вручення рекомендованих листів з повісткою про розгляд справи (а.с. 106-111), про причини неявки суд не повідомили та з клопотанням про відкладення розгляду справи не звертались.

За наведених обставин, відповідно до ч. 2 ст. 305 ЦПК України, розгляд справи здійснюється колегією суддів за відсутності осіб, які беруть участь у справі та без здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України.

Заслухавши доповідь судді апеляційної інстанції, дослідивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційну скаргу необхідно відхилити з таких підстав.

Відповідно до ст. 212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Згідно зі ст.ст.11, 59, 60 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданих відповідно до вимог цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. При цьому кожна із сторін зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, а обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Відповідно до вимог ст.213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції таким вимогам відповідає з огляду на таке.

Судом першої інстанції встановлено, що 23 вересня 2008 року між Акціонерним комерційним банком «Форум», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «Банк Форум», та ОСОБА_2 укладено кредитний договір №0069/08/6.10-СLNv від 23.09.2008 року, згідно з яким Банк відкрив позичальнику відновлювальну кредитну лінію на споживчі цілі з лімітом кредитування 100000,00 доларів США, на строк до 21.09.2018 року, зі сплатою 13,5% річних (а.с.25-28).

Матеріалами справи підтверджується, що ОСОБА_2 звернувся в суд з позовом, в якому просив, зокрема, визнати недійсним означений кредитний договір та обґрунтував свій позов тим, що на момент його укладення у відповідача була відсутня індивідуальна ліцензія на здійснення разової валютної операції на період, необхідний для її здійснення, а також зазначав, що договір суперечить чинному законодавству, укладений з порушенням його прав як споживача. Крім того, позивач ствердив, що умови кредитного договору в частині надання кредиту в доларах США, є порушенням законодавства України, оскільки єдиним законним способом платежу, який застосовується при проведені розрахунків між резидентами на території України є гривня.

Відповідно до ст. 204 ЦК України, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Згідно з ч. 1 ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Статтею 203 ЦК України встановлено вичерпний перелік підстав, з яких правочин може бути визнаний недійсним. Зокрема, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства.

Згідно зі ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення закону щодо договору позики, якщо інше не випливає із суті кредитного договору.

Відповідно до ст. 627 ЦК України та ст.6 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, вибору контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу та інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно зі ст. 628 ЦК України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно ч.1 ст.638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Істотними умовами кредитного договору є умови про мету, суму та строк кредиту, умови та порядок його видачі і погашення, розмір порядок нарахування та виплати процентів, відповідальність сторін.

Текстом укладеного сторонами кредитного договору №0069/08/6.10-СLNv від 23.09.2008 року такі умови договором передбачено.

Відповідно до п.7.2. оскарженого договору, сторони зафіксували свою згоду з тим, що ними узгоджені усі істотні умови, і зобов'язуються надалі ніяких претензій одна до одної з цього приводу не мати. Цей договір відображає повне розуміння сторонами його предмету та інших питань, зазначених в цьому договорі. Умови кредитування відповідно до п.2 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів» позичальником отримано до укладення цього договору.

Відтак, правильним є висновок суду першої інстанції про те, що сторони досягли згоди щодо всіх істотних умов договору, позивачу було повідомлено всю необхідну для цього кредитного договору інформацію, як того вимагає ч.2 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів»; позивач, укладаючи цей договір діяв добровільно, усвідомлюючи наслідки своїх дій, про що свідчить його підпис на договорі.

Відповідно до ч.2 ст.524 ЦК України, сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов'язання в іноземній валюті.

Згідно із ст. 99 Конституції України, грошовою одиницею України є гривня. При цьому, Основний закон не встановлює обмежень щодо можливості використання в Україні грошових одиниць іноземних держав.

Відповідно до ст. 192 ЦК України, іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом, тобто, відповідно до законодавства гривня має статус універсального платіжного засобу, який без обмежень приймається на всій території України, однак, обіг іноземної валюти обумовлений вимогами спеціального законодавства України.

Основним законодавчим актом, що регулює правовідносини у сфері валютного регулювання та валютного контролю є Декрет Кабінету Міністрів України № 15-93 від 15.02.1993 р. «Про систему валютного регулювання і валютного контролю».

Згідно із ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

При цьому, згідно із ст. 2 Закону України «Про банки і банківську діяльність» установлено, що кошти - це гроші у національній або іноземній валюті чи їх еквівалент.

Статті 47 та 49 Закону України «Про банки і банківську діяльність» визначають операції банків із розміщення залучення коштів від свого імені, на власних умовах та на власний ризик як кредитні операції незалежно від виду валюти, яка використовується. Вказані операції здійснюються на підставі банківської ліцензії.

Порядок надання дозволу НБУ на банківські операції та генеральних ліцензій установлюється також Положенням про порядок видачі банкам банківських ліцензій, письмових дозволів та ліцензій на виконання окремих операцій, затвердженим постановою Правління НБУ від 17 липня 2001 року № 275, у п. 5.3 якого зазначено, що письмовий дозвіл на здійснення операцій з валютними цінностями, що перераховані в цьому Положенні, є генеральною ліцензією на здійснення валютних операцій згідно з Декретом КМ України.

Відповідно до ст. 5 Декрету КМ України, операції з валютними цінностями здійснюються на підставі генеральних та індивідуальних ліцензій НБУ. Операції з валютними цінностями банки мають право здійснювати на підставі письмового дозволу (генеральна ліцензія) на здійснення операцій з валютними цінностями згідно з п. 2 ст. 5 цього ж Декрету.

Акціонерний комерційний банк «Форум» отримав банківську ліцензію № 62 від 03.12.2001 року на право здійснювати банківські операції, визначені ч.1 та п.п.5-11 ч.2 ст.47 Закону України «Про банки і банківську діяльність», та дозвіл від 01.04.2004 року № 62-2 на право здійснення операцій, визначених п.п.1-4 ч.2 та ч.4 ст.47 Закону України «Про банки і банківську діяльність» (а.с.21,22).

Згідно з додатком до дозволу № 62-2 від 01.04.2004 року, Акціонерному комерційному банку «Форум» надано право здійснювати банківські операції з валютними цінностями (а.с.23).

Відповідно до наведених норми матеріального права, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що банк як фінансова установа, отримавши в установленому законом порядку банківську ліцензію та відповідний письмовий дозвіл на здійснення операцій з валютними цінностями, який є генеральною ліцензією на валютні операції, має право здійснювати операції з надання кредитів в іноземній валюті.

Відмовляючи у задоволенні позову про визнання недійсними кредитного договору та пов'язаних з кредитним договором договорів, суд першої інстанції правильно врахував означені норми закону та дійшов обґрунтованого висновку про те, що виконання договірних зобов'язань в іноземній валюті не суперечить чинному законодавству, а доводи позивача не підтверджені відповідними доказами та матеріалами справи.

Доводи апеляційної скарги спростовуються наведеним та на висновки суду не впливають.

В суді першої інстанції відповідач просив застосувати позовну давність, оскільки позивач звернувся в суд з позовом в березні 2015 року, тобто більш ніж через шість років з моменту виникнення права на даний позов.

Відповідно до ст.256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові (частина четверта статті 267 ЦК України).

Разом з тим, сплив позовної давності є підставою для відмови в позові, якщо немає інших підстав для відмови в задоволенні позовних вимог.

Оскільки судом першої інстанції не знайдено підстав для задоволення позовних вимог, тому суд не застосовував сплив позовної давності як підставу для відмови в позові.

Суд першої інстанції, відмовляючи у задоволенні позову, правильно встановив фактичні обставини справи, правильно застосував матеріальний закон та дотримав процедуру розгляду справи, передбачену ЦПК України, тому апеляційний суд доходить висновку, що рішення відповідає вимогам закону й підстави для його скасування відсутні.

Керуючись ст. 303, п.1 ч.1 ст. 307, ст. 308, п.1 ч.1 ст. 314, ст. 315 ЦПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Залізничного районного суду м. Львова від 08 липня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили ухвалою апеляційного суду.

Головуючий: Курій Н.М.

Судді: Крайник Н.П.

Мельничук О.Я.