Провадження №2/760/8868/15
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

/ заочне /

24 грудня 2015 року Солом'янський районний суд м. Києва в складі:

головуючого - судді - Демидовської А.І.

при секретарі - Шевченко О.С.

розглянувши в відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа: Служба у справах дітей Жовтневого району Луганської міської ради та Служба у справах дітей виконавчого комітету Ленінського району м. Севастополя про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів, суд

В С Т А Н О В И В:

Позивачка звернулася до суду і просить позбавити відповідача батьківських прав відносно неповнолітнього сина - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Крім того, просить стягнути з відповідача аліменти на утримання сина, посилаючись на те, що добровільно надавати матеріальну допомогу на його утримання відповідач відмовляється.

Посилається в позові на те, що перебувала з відповідачем у шлюбі, від якого мають неповнолітнього сина - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1.

З квітня 2014 року вони з відповідачем проживають окремо, вона з сином проживає у своїх батьків, і з цього періоду часу відповідач не приймає участі в вихованні сина, не спілкується з ними, матеріальної допомоги на утримання сина не надає.

04 серпня 2014 року на підставі рішення Ленінського районного суду м. Севастополя Автономної Республіки Крим їх шлюб розірвано.

Виходячи з цих обставин, а також того, що відповідач тривалий час не спілкується з сином, не приймає участі в його вихованні, не надає матеріальної допомоги на утримання сина, просить задовольнити позов.

Представник позивача надала у суд заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала в повному обсязі, проти ухвалення заочного рішення не заперечувала.

Відповідач в судове засідання не з'явився, про час розгляду справи повідомлявся належним чином. Про причини неявки суд до відома не поставив.

Згідно ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені ним причини визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

Виходячи з цього, враховуючи думку представника позивачки, суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи.

Представники 3-ї особи в судове засідання не з'явилися, про час розгляду справи сповіщалися належним чином.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає позов обґрунтованим, виходячи з наступного.

Встановлено, що сторони перебували в шлюбі, від якого мають неповнолітнього сина - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1

З 2013 року сторони проживають окремо, і з цього періоду часу відповідач не приймає участі в вихованні сина, не спілкується з ним, матеріальної допомоги на утримання сина не надає.

Як вбачається з Акту КП « Центрожилком» філія № 7 - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 проживає разом з матір'ю за місцем реєстрації позивача, дитина знаходиться на повному утриманні позивача (матері), батька дитини - ОСОБА_2, сусіди ніколи не бачили .

Рішенням Ленінського районного суду м. Севастополя Автономної Республіки Крим від 04 серпня 2014 року їх шлюб розірвано .

Як вбачається з довідки та характеристики Державного закладу «Луганський дошкільний заклад ясла - садок комбінованого типу № 107 » - неповнолітня дитина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 відвідує його з 15 жовтня 2014 року. Мати приймає активну участь у вихованні дитини. Відвідує садок , приводить дитину та забирає її. Батько дитини, ОСОБА_2 до садочка не з'являється, у садочку його ніколи не бачили. Навчанням сина не цікавиться та не приймає участі у його вихованні

Нормою ст.141 СК України встановлено, що мати та батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини.

Встановлено, що відповідач тривалий час не спілкується з сином, не утримує його матеріально в належному обсязі відповідно до його віку та потреб, життям та здоров'ям сина не цікавиться, про фізичний та духовний розвиток останній також не турбується.

Конвенція про права дитини від 20.11.1989, яка ратифікована Україною 27.02.1991, а набула чинності для України 27.09.1991, закріплює, що держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько(-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини (стаття 27).

Відповідно до Конвенції ООН про права дитини, діти мають право на належне спілкування та допомогу.

Частина перша статті 12 Закону України «Про охорону дитинства» передбачає, що «виховання в сім'ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці».

Дані гарантії закріплені і в інших нормативних документах щодо охорони дитинства.

Відповідно до ч. 2 ст. 150 СК України, батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

Згідно ч. 4 ст. 155 СК України, ухилення батьків від виконання батьківських обов'язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 164 СК України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров'я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини.

Ст.155 СК України встановлено, що здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності.

З цього випливає, що батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини, поведінка батьків повинна бути такою, щоб дитина сама тягнулася до них.

Виходячи з викладеного вище, суд вважає, що відповідач неналежним чином відносився та відноситься до виконання своїх батьківських обов'язків, всупереч інтересам та потребам сина, без врахування його прав, що привело до взаємного відчуження між ними, як батьком та сином.

Відповідно до п.п.2 ст.164 Сімейного кодексу України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх батьківських обов'язків по вихованню дітей.

В п.16 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» зазначено, що ухилення батьків від виконання своїх батьківських обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема, не забезпечують необхідного харчування, медичного огляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не дають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.

Виходячи з викладеного вище, суд приходить до висновку, що відповідач ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків щодо свого сина, а тому має бути позбавлений батьківських прав відносно нього.

Відповідно до ст.180 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно ч. 3. ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Відповідно до ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу.

Згідно ч. 2 ст. 166 СК України, особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов'язку щодо утримання дитини. Одночасно з позбавленням батьківських прав суд може на вимогу позивача або за власною ініціативою вирішити питання про стягнення аліментів на дитину.

Виходячи з того, що відповідач працездатний, може працювати та утримувати свого неповнолітнього сина, зобов'язаний до цього законом, суд вважає вимоги позивачки обґрунтованими і в цій частині.

Відповідно до ч.ч.1 та 3 ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог.

Відповідно до ст.4 ч.2 п.1 п.п.2 Закону України «Про судовий збір» за звернення до суду з позовною заявою немайнового характеру сплачується судовий збір у розмірі 0,4 розміру мінімальної заробітної плати, що становить в сумі 487 грн. 20 коп.

Згідно зі ст.5 ч.1 п.3 Закону позивачі при зверненні до суду з позовом про стягнення аліментів звільнені від сплати судового збору.

Як вбачається з квитанції №0.0.479377552.1 від 20.12.2015 року за звернення до суду з позовом позивачкою сплачено судовий збір в сумі 487 грн. 20 коп. в частині вимог про позбавлення батьківських прав.

Виходячи з цих обставин суд приходить до висновку про стягнення з відповідача на користь позивачки 487 грн. 20 коп.. судового збору, сплаченого нею при зверненні до суду, та 487 грн. 20 коп. на користь держави в частині вимог про стягнення аліментів.

Керуючись ст. ст. 104-105, 110, 112-113, 115,141, 150,155, 164-165, 180, 182 Сімейного кодексу України, Конвенцією ООН про права дитини, ст.ст.3-4,10-11,57-60,88,209,212-215, 224 ЦПК України,суд,-

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити.

Позбавити ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2., який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1, відносно неповнолітнього сина - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Стягувати щомісячно з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2., який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 аліменти на користь ОСОБА_1 , на утримання неповнолітнього сина - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, в розмірі 1500,00 грн. на місяць, починаючи з 24.11.2015 року і до його повноліття.

Допустити негайне виконання рішення в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць.

Стягнути з ОСОБА_2 487 грн. 20 коп.. судового збору на користь держави.

Стягнути з ОСОБА_2 487 грн. 20 коп... судового збору на користь ОСОБА_1 ,

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, який його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом 10 днів з дня його отримання.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення до Апеляційного суду м. Києва через суд першої інстанції.

Суддя А.І. Демидовська