справа №176/1380/15-ц
провадження №2/176/1036/15
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 грудня 2015 р. Жовтоводський міський суд Дніпропетровської області у складі:

головуючої судді Волчек Н.Ю.,

при секретарі Ханіній М.Г.,

за участью позивача ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Жовті Води цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, -

ВСТАНОВИВ:

30 червня 2015 року ОСОБА_1 звернулася до Жовтоводського міського суду із даним позовом та просить ухвалити судове рішення, яким визнати відповідача, ОСОБА_2, такою, що втратила право користування житловим приміщенням, а саме квартирою №2 у будинку №29 по вул. Гагаріна в м. Жовті Води Дніпропетровської області, посилаючись на те, що остання у спірному житловому приміщенні не проживає (а.с.3-4).

В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала у повному обсязі посилаючись на обставини викладені у позовній заяві, та просила задовільнити їх.

Відповідач, ОСОБА_2 в судовому засідання участі не приймала оскільки відсутня у останньому відомому місці реєстрації. ЇЇ виклик до суду був здійснений на підставі ч. 9 ст. 74 ЦПК України шляхом дачі оголошення в друкованому засобі, що підтверджується приєднаною до справи копії газети «Вісті Придніпров'я» №98(1693) від 10 грудня 2015 року. /а.с.47/

Приймаючи до уваги те, що судом виконані вимоги щодо повідомлення відповідача про день та час розгляду справи у спосіб передбачений законом та з огляду на те, що відповідач не повідомила суд про поважність неявки її до суду, суд вважає за можливе постановити по справі судове рішення без участі відповідачана підставі письмових доказів, які є у справі.

Повно, всебічно та обєктивно дослідивши у судовому засіданні матеріали справи, суд вважає позов обґрунтованим і таким, що підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Статтею 41 Конституції України та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції, закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння.

Відповідно до ст.317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Згідно ч.1ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійснені.

Відповідно до ст.386 ЦК України власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню.

У відповідності до ст.405 ЦК України члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником.

Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

За змістом ст. 72 ЖК України дозволяється в судовому порядку визнати особу такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки.

Як встановлено судом та підтверджується матеріалами справи, поясненнями свідків, квартира АДРЕСА_1 належить позивачці, ОСОБА_1, на праві приватної власності, що підтверджується витягом з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав та їх обтяжень (а.с.5).

07 вересня 2005 року в вищезазначеній квартирі за згодою позивача була зареєстрована її онука ОСОБА_2 (а.с.10), у зв`язку з сімейними обставинами. Фактично ОСОБА_2 в спірну квартиру не вселялася, не користувалася житловою площею, а реєстрація носила суто формальний характер. В жовтні 2005 року ОСОБА_2 виїхала до м. Київа, але з реєстрації не знялася.

Перешкод в користуванні житлом для ОСОБА_2 позивач не чинить, остання не проживає в квартирі з самої реєстрації, тобто з 07.09.2005 року, також не намагалася вселятись в спірну квартиру.

Зі слів позивача встановлено, що остання зверталася до відповідачки з проханням, щоб вона перед від`їздом до м. Києва знялася з реєстрації з належної їй квартири, яке відповідач проігнорувала, з реєстрації не знялась та виїхала до м. Київ.

Зазначені вище обставини, підтверджуються також поясненнями свідків ОСОБА_3, ОСОБА_4, які вони дали в судовому засіданні та якими підтвердили, що відповідачка є рідною онукою позивача та не проживає у спірному приміщенні і ніколи не проживала, а лише іноді відвідувала її, але вже тривалий час, приблизно років десять вони її не бачили.

Позивач, ставлячи питання про визнання відповідачки ОСОБА_2 такою, що втратила право користування житловим приміщенням в квартирі АДРЕСА_2 посилається на те, що відповідач без будь-яких поважних причин в спірній квартирі не мешкає понад 10 років, у той час, як вона не чинить їй перешкод у користуванні зазначеною квартирою.

Оскільки відповідач до теперішнього часу зареєстрована у квартирі це створює позивачу незручності, позивач фактично позбавлена можливості вільно володіти, користуватись та розпоряджатись квартирою; позбавлена можливості оформити житлову субсидію, на яку має право, змушен оплачувати комунальні послуги за особу, яка фактично не проживає і не користується житлом, що ставить позивача у скрутне матеріальне становище.

За таких встановлених в судовому засіданні обставин, суд вважає, що згідно з ч. 2 ст. 405 ЦК України відповідач втратив право користування спірним житловим приміщення, а тому вимоги позивача підлягають задоволенню.

При цьому, суд враховує, що обставин, які б свідчили, що позивач та/або будь-які інші особи коли-небудь перешкоджали відповідачу в користуванні квартирою, та/або що з цього питання відповідач зверталася до суду або до правоохоронних органів (до звернення позивача до суду із даним позовом) судом не встановлено. Крім того, судом не встановлено обставин, які б свідчили, що відповідно до пунктів 1-7 ст.71 ЖК України за відповідачем зберігається спірне жиле приміщення понад одного року.

Відповідно до ст. 7 Закону України від 11 грудня 2003 року «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в України» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється зокрема на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою.

Що стосується вимог позивача про зняття з реєстраційного обліку, суд зазначає, що визнання відповідача таким, що втратив право користування спірним житловим приміщення і є усуненням перешкод у користуванні власністю. В такому випадку не є потребою додаткового зобов'язання будь-кого знімати відповідача з реєстраційного обліку, оскільки рішення суду про визнання особи, такою що втратила право користування житловим приміщення, є підставою для зняття відповідача з реєстраційного обліку у цьому житловому приміщенні, а відтак відсутні визначені законом підстави для задоволення позову в цій частині.

У відповідності до ст.4 Закону України «Про судовий збір», ст.88 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача, судовий збір в сумі 243 грн. 60 коп.

З урахуванням наведеного, керуючись ст. 41 Конституції України, ст.ст. 317, 321 ч.1, 386, 405 ЦК України, ст. 72 ЖК України та у відповідності із ст.ст. 11,12, 60, 112-115 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням задовольнити частково.

Визнати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 такою, що втратила право користування житловим приміщенням квартири АДРЕСА_3.

В задоволенні позову в іншій частині відмовити за необґрунтованістю вимог.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 - 243,60 грн. відшкодування понесених позивачем судових витрат по сплаті судового збору.

Рішення може бути оскаржене Апеляційному суду Дніпропетровської області шляхом подачі через Жовтоводський міський суд на протязі десяти днів апеляційної скарги.

Суддя Жовтоводського міського суду Н.Ю. Волчек