ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
справа № 753/7920/15-ц
провадження № 2/753/4540/15
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"07" липня 2015 р.Дарницький районний суд м. Києва в складі:

головуючої судді Сирбул О.Ф.

при секретарі Борисові М.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до приватного підприємства «Аутпост - 10» про внесення змін до трудової книжки та стягнення моральної шкоди,

встановив:

У квітні 2015 року ОСОБА_2 (надалі - Позивач) звернувся до суду з позовом до приватного підприємства «Аутпост - 10» (надалі - Відповідач) про внесення змін до трудової книжки та стягнення моральної шкоди.

Свої позовні вимоги мотивував тим, що з 01 листопада 2013 року перебував у трудових відносинах з Відповідачем на посаді охоронника. 15 грудня 2014 року припинив трудові відносини з Відповідачем за домовленістю сторін п. 1 ст. 36 КзпП України. Після звільнення отримав трудову книжку та встановив, що в трудову книжку внесено запис про те, що Позивач працював у Відповідача з 16.06.2014 р. по 15.12.2014 р., що не відповідає дійсності. Посилаючись на положення статті 24 КЗпП України та вважаючи факт допуску до роботи підтвердженням укладення трудового договору, копію якого Відповідач відмовляється йому надати. Також вказує, що у зв'язку з вищевказаними обставинами він отримав стаж роботи лише 5 місяців 30 днів, тому має право тільки на мінімальну допомогу по безробіттю, оскільки для збільшення її розміру потрібен стаж більше шести місяців.

Просив суд зобов'язати Відповідача внести зміни до трудової книжки в частині дати прийняття Позивача на роботу, тобто з 01 листопада 2013 року по дату звільнення, тобто 15.12.2014 р. Вважає що своїми діями Відповідач завдав моральну шкоду в розмірі 7 000,00 грн., яку просив стягнути на його користь.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_2 позовні вимоги підтримав з викладених підстав та просив позов задовольнити у повному обсязі.

В судовому засіданні представник відповідача приватного підприємства «Аутпост - 10» - Івашків Любомир Володимирович проти позову заперечував, пояснив, що позовні вимоги не обґрунтовані та просив у задоволені позову відмовити у повному обсязі.

Дослідивши матеріали справи, вислухавши осіб, які приймали участь у розгляду справи, оцінивши надані докази, суд приходить до висновку, що у задоволені позову слід відмовити з наступних підстав.

Судом встановлено, що відповідно до наказу № 5-К від 13.06.2014 р. ОСОБА_2 16.06.2014 р. прийнятий на роботу в ПП «Аутпост - 10» на посаду охоронника, що підтверджується наказом та записом в трудовій книжці (а.с. 5, 27).

15 грудня 2014 року Позивачем подано заяву на ім'я генерального директора ПП ОЮФ «Аутпост - 10» Устінова В.А. про звільнення з роботи за угодою сторін з 15.12.2014 р. (а.с. 29).

Відповідно до наказу № 14-К від 12.12.2014 р. Позивача звільнено з роботи за угодою сторін п. 1 ст. 36 КЗпП України, що підтверджується записом у трудовій книжці (а.с. 5).

Позивач в своїх пояснення посилався на те, що після звільнення отримав трудову книжку та встановив, що в трудову книжку внесено запис про те, що Позивач працював у Відповідача з 16.06.2014 р. по 15.12.2014 р., що не відповідає дійсності. Посилаючись на положення ст. 24 КЗпП України та вважаючи факт допуску до роботи підтвердженням укладення трудового договору, копію якого Відповідач відмовляється йому надати. Також вказує, що у зв'язку з вищевказаними обставинами він отримав стаж роботи лише 5 місяців 30 днів, тому має право тільки на мінімальну допомогу по безробіттю, оскільки для збільшення її розміру потрібен стаж більше шести місяців.

Частиною 1 статті 60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів.

Як визначено у ч. 1 ст. 47 КЗпП України, власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

Згідно ст. 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

Відповідно до ч. 1 та ч. 5 ст. 48 КЗпП України, трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника. Порядок ведення трудових книжок визначається Кабінетом Міністрів України.

Згідно п. 4.1 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої спільним Наказом Мінюсту, Міністерства праці України та Мінсоцзахисту від 29.07.1993 р. № 58, власник або уповноважений ним орган зобов'язаний видати працівнику його трудову книжку в день звільнення з внесеним до неї записом про звільнення. При затримці видачі трудової книжки з вини власника або уповноваженого ним органа працівникові сплачується середній заробіток за весь час вимушеного прогулу.

Відповідно до ст. 24 КЗпП України при укладеннi трудового договору громадянин зобов'язаний подати паспорт або iнший документ, що посвiдчує особу, трудову книжку, а у випадках, передбачених законодавством, - також документ про освiту (спецiальнiсть, квалiфiкацiю), про стан здоров'я та iншi документи.

Укладення трудового договору оформляється наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу про зарахування працiвника на роботу.

Трудовий договiр вважається укладеним i тодi, коли наказ чи розпорядження не були виданi, але працiвника фактично було допущено до роботи. укладення трудового договору оформляється наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу про зарахування працівника на роботу. Трудовий договір вважається укладеним і тоді, коли наказу чи розпорядження не було видано, але працівника фактично було допущено до роботи.

Згідно до ст. 11 Закону України «Про охорону діяльність» передбачено, що персоналом охорони можуть бути дієздатні громадяни України, які досягли 18-річного віку, пройшли відповідне навчання або професійну підготовку, уклали трудовий договір із суб'єктом господарювання та подали документи, що вони не перебувають на обліку в органах охорони здоров'я з приводу психічної хвороби, алкоголізму чи наркоманії, не мають непогашеної чи не знятої судимості за скоєння умисних злочинів; не мають обмежень, встановлених судом.

З матеріалів справи вбачається, що медична довідка про проходження обов'язкових попереднього та періодичного психіатричних оглядів, сертифікат про проходження профілактичного наркологічного огляду видані 13.02.2014 р. (а.с. 23).

Під час розгляду справи представник Відповідача пояснив, що Позивач подав вищевказані документи на початку червня 2014 року, після чого 13 червня 2014 року було прийнято наказ № 5-к про прийняття Позивача на роботу з 16.06.2014 р., Позивачем дана обставина не заперечувалась та не спростовувалась.

Як визначено у ст. 10 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до положень ч. 3 ст. 24 КЗпП України укладення трудового договору оформляється наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу про зарахування працівника на роботу.

Фактичний допуск до роботи вважається укладенням трудового договору незалежно від того, чи було прийняття на роботу належним чином оформлене, якщо робота провадилася за розпорядженням чи з відома власника або уповноваженого ним органу.

Позивач не надав належних та допустимих доказів на підтвердження заявлених вимог, суду не доведено обставин того, що ОСОБА_2 фактично було допущено до роботи керівними посадовими особами підприємства Відповідача, що вважалось би укладенням трудового договору, посилання Позивача, що в нього є посвідчення № НОМЕР_1 (а.с. 37), суд оцінює критично, оскільки воно видано іншою юридичною установою, а не Відповідачем по справі.

Згідно положень ч. ч. 1, 3 ст. 10 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

З урахуванням викладеного Позивачем не доведено суду факту виконання ним трудових обов'язків у Відповідача з 01 листопада 2013 року, наказ про його прийняття на роботу виданий 16.06.2014 р., трудовий договір з відома уповноваженої особи Відповідача з ним не укладався, що свідчить про відсутність трудових відносини між Позивачем та Відповідачем з 01.11.2014 р.

Відповідно до п. 1.1 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.93 р. № 58 зі змінами, трудові книжки ведуться на всіх працівників, які працюють на

підприємстві, в установі, організації усіх форм власності або у фізичної особи понад п'ять днів, у тому числі осіб, які є співвласниками (власниками) підприємств, селянських (фермерських) господарств, сезонних і тимчасових працівників, а також позаштатних працівників за умови, якщо вони підлягають державному соціальному страхуванню.

Отже, позовні вимоги в частині встановлення факту перебування у трудових відносинах Позивача з Відповідачем і зобов'язання ПП «Аутпост-10» внесення запис до трудової книжки, а саме, дати прийняття на роботу з 01 листопада 2014 року задоволенню не підлягають, так як не знайшли своє підтвердження в судовому засіданні, оскільки Позивачем не доведено обставин працевлаштування на підприємстві Відповідача з 01.11.2014 р.

Крім того, Позивач просить також стягнути з Відповідача моральну шкоду в розмірі 7000,00 грн.

Відповідно до ст. 237-1 КЗпП України, відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Відповідно до ст. 23 Цивільного кодексу України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Згідно ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діяти чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Відповідно до загальних підстав цивільно - правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача та вини останнього в її заподіянні.

Враховуючи вищенаведене, досліджені в судовому засіданні докази в їх сукупності, суд вважає, що в судовому засіданні не знайшли свого підтвердження підстави стягнення моральної шкоди, оскільки не доведено факту заподіяння зі сторони Відповідача Позивачу моральних страждань, втрат немайнового характеру Позивачу. Позивачем не доведено, які негативні наслідки мають місце, у чому саме полягають моральні втрати, чим обґрунтовано розмір їх відшкодування.

Крім того, умовою відповідальності за моральну шкоду є неправомірне рішення, дія чи бездіяльність, внаслідок яких завдано моральну шкоду. Зобов'язання відшкодувати моральну (немайнову) шкоду виникає лише за умови, що вказана шкода ж безпосереднім наслідком певної протиправної дії (бездіяльності).

Відповідно до п. 7 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», заподіяна моральна шкода відшкодовується тій фізичній чи юридичній особі, права якої були безпосередньо порушені протиправними діями (бездіяльністю) інших осіб.

Проте Позивачем не доведено вини Відповідача в заподіянні йому моральних страждань будь-якого роду, не встановлено будь-якого причинно-наслідкового зв'язку із заподіянням шкоди, а згідно п. 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року, особа (фізична чи юридична) звільняється від відповідальності з відшкодування моральної шкоди, якщо доведе, що остання заподіяна не з її вини.

Враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку про безпідставність та необґрунтованість позовних вимог ОСОБА_2, так як судовому засіданні не було надано доказів, які б підтверджували доводи Позивача щодо вчинення Відповідачем неправомірних дій, направлених на заподіяння йому моральної шкоди, тому, враховуючи встановлені обставини та вимоги закону суд не вбачає підстав для задоволення моральної шкоди.

Суд, дослідивши матеріали справи, вислухавши осіб, які беруть участь у справі, приходить до висновку, що обґрунтування позовних вимог позивача є недоведеними та спростовуються матеріалами справи, приходить до висновку, що підстави для задоволення позову відсутні.

Відповідно до вимог ч. 4 ст. 88 ЦПК України у разі залишення позову без задоволення, закриття провадження у справі або залишення без розгляду позову позивача, звільненого від оплати судових витрат, судові витрати, понесені відповідачем, компенсуються за рахунок держави.

На підставі ст.ст. 24, 47, 48, 116, 237-1 КЗпП України, ст.ст. 23, 1167 ЦК України, Постановою Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06.11.1992 р. «Про практику розгляду судами трудових спорів», Постановою Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», керуючись ст.ст. 3, 10, 11, 57, 60, 88, 208, 209, 212- 215 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

У задоволені позову ОСОБА_2 до приватного підприємства «Аутпост - 10» про внесення змін до трудової книжки та стягнення моральної шкоди - відмовити.

Рішення може бути оскаржено до Апеляційного суду м. Києва через Дарницький районний суд м. Києва шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення. У разі якщо рішення було проголошено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

Суддя: