Справа № 441/1876/14 Головуючий у 1 інстанції: Перетятько О.В.
Провадження № 22-ц/783/2748/15 Доповідач в 2-й інстанції: Бермес І. В.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 травня 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі:

Головуючого: Бермеса І.В.

суддів: Мусіної Т.Г., Савуляка Р.В.

за участі секретаря: Щербая В.П.

з участю: ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, Лящука Т.І.

розглянула у відкритому судовому засіданні у місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою Державної казначейської служби України на рішення Городоцького районного суду Львівської області від 09 лютого 2015 року за позовом ОСОБА_2 до Прокуратури Міжгірського району Закарпатської області, Державної казначейської служби України, Прокуратури Закарпатської області, треті особи - Головне управління Державної казначейської служби у Закарпатській області про стягнення моральної шкоди, завданої внаслідок незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, -

встановила:

Оскарженим рішенням Городоцького районного суду Львівської області від 09 лютого 2015 року позов задоволено частково.

Стягнуто з Державної казначейської служби України за рахунок Державного бюджету України, шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку в користь ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, ід.н. НОМЕР_1, проживаючого та зареєстрованого в с.Підзвіринець Городоцького району Львівської області завдану йому моральну шкоду в розмірі 71 862,00 (сімдесят одну тисячу вісімсот шістдесят дві) грн.

В решті частині позовних вимог відмовлено.

Дане рішення суду оскаржила Державна казначейська служба України.

В апеляційній скарзі зазначає, що рішення суду прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права, неповним з'ясуванням обставин, що мають значення для справи. Вказує, що судом першої інстанції в рішенні зазначено про те, що моральна шкода позивачу заподіювалася на протязі 59 місяців. Дані доводи позивач не зазначив ні в позовній заяві, ні в усних поясненнях під час розгляду справи про те, що моральна шкода заподіяна йому незаконними діями суду чи суддів, які розглядали кримінальну справу відносно позивача. Крім того, зазначає, що судом безпідставно завищено розмір відшкодування моральної шкоди на користь позивача, оскільки відповідач міг заподіяти шкоду позивачу лише на протязі 2 місяців коли ним проводились заходи досудового слідства, а не під час перебування справи у судах, яка із невідомих обставин та причин не розглядалася у строки, визначені процесуальним законодавством. Окрім того, при визначенні розміру моральної шкоди суд повинен був навести обґрунтований розрахунок суми, яку він вирішив стягнути з Державного бюджету України. Вважає, що шкода заподіяна позивачу у період з 30.05.2013 року по 31.08.2014 року підлягає відшкодуванню виключно за рахунок органу МВС, а не за рахунок коштів бюджету.

Просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення ОСОБА_4 та прокурора Лящука Т.І. на підтримання апеляційної скарги, пояснення ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на заперечення апеляційної скарги, перевіривши в межах доводів апеляційної скарги та пред'явлених позовних вимог законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід відхилити з таких підстав.

Відповідно до вимог ч.1 ст.303 ЦПК України, під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції лише в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Статтями 10, 60 ЦПК України, встановлено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін і, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Встановлено, що 24.10.2014 року ОСОБА_2 звернувся з позовною заявою до прокуратури Міжгірського району Закарпатської області, Державної казначейської служби України, Прокуратури Закарпатської області, треті особи - Головне управління Державної казначейської служби України у Львівській області, Головне управління Державної казначейської служби України у Закарпатській області про стягнення моральної шкоди, завданої внаслідок незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, в розмірі 100 000 грн., посилаючись на те, що 31.07.2009р. слідчим прокуратури Міжгірського району Закарпатської області було порушено кримінальну справу № 9204509 за ознаками ч.1 ст.366 КК України, а 31.08.2009р. його притягнуто як обвинуваченого та обрано запобіжний захід у виді підписки про невиїзд. 31.08.2014р. постановою слідчого Міжгірського РВ УМВС України в Закарпатській області кримінальне провадження закрито на підставі п.2 ч.1 ст.284 КПК України. Внаслідок незаконного притягнення його до кримінальної справи як обвинуваченого, йому завдано значних моральних страждань та переживань, що відобразились на його самопочутті, стосунках з оточуючими та рідними, здоров'ї, кар'єрі, йому була завдана моральна шкода, яку він оцінює у 100 000 грн.

Встановивши, що позивач був притягнутий до кримінальної відповідальності, перебував під судом і слідством з 31.08.2009 року по 02.04.2012 року та з 30.05.2012 року по 31.08.2014 року, а в подальшому кримінальне провадження відносно нього закрито у зв'язку з відсутністю в його діяннях складу кримінального правопорушення, суд прийшов до вірного висновку, що у позивача є право на відшкодування завданої йому моральної шкоди в розмірі 71862,00 грн. у зв'язку з незаконним притягненням до кримінальної відповідальності.

При цьому з огляду на положення ст.1 і ст. 2 Закону України "Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду" суд вірно не прийняв до уваги посилання прокурора про відсутність встановлення судом незаконності дій працівників прокуратури при розслідуванні кримінальної справи на позивача, неналежне обґрунтування розміру моральної шкоди, інше, та представника відповідача ОСОБА_4 на те, що Державна казначейська служба України в жодних відносинах із позивачем не перебувала, його права і законні інтереси не порушувала, а тому жодних зобов'язань перед ним немає.

Судова колегія погоджується з висновками суду з таких підстав.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 1167 ЦК Україниморальна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, який її завдав, якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування як запобіжного заходу тримання під вартою або підписки про невиїзд, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт.

Право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органу дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом (ч. 2 ст. 1176 цього Кодексу).

Відповідно до положень ст.1, ст.2, ст.3 Закону України "Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду", відповідно до положень цього Закону підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян. Право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадках закриття кримінального провадження за відсутністю події кримінального правопорушення, відсутністю у діянні складу кримінального правопорушення або невстановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи у суді і вичерпанням можливостей їх отримати.

Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного або психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру.

Згідно роз'яснень Пленуму Верховного Суду України у постанові "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" від 31.03.1995р. № 4у випадках, коли межі відшкодування моральної шкоди визначаються у кратному співвідношенні з мінімальним розміром заробітної плати чи неоподатковуваним мінімумом доходів громадян, суд при вирішенні цього питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати чи неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, що діють на час розгляду справи.

Згідно Закону України "Про Державний бюджет України на 2015 рік"мінімальна заробітна плата у місячному розмірі з 1 січня становить 1218 гривень.

З матеріалів справи вбачається, що 31.07.2009р. слідчим прокуратури Міжгірського району Закарпатської області винесено постанову про порушення кримінальної справи стосовно ОСОБА_2 за ознаками злочину, передбаченого ч.1 ст.366 КК України, 31.08.2009р. - винесено постанову про притягнення ОСОБА_2, як обвинуваченого та пред'явлено обвинувачення у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.366 КК України.

З долученої до матеріалів справи постанови Міжгірського районного суду Закарпатської області від 07.11.2011р. видно, що вищевказану кримінальну справу повернуто на додаткове розслідування, а 02.04.2012р. - винесено постанову про закриття кримінальної справи, яку постановою прокурора Міжгірського району від 30.05.2012р. скасовано та відновлено досудове слідство та 02.08.2013р. дане провадження внесене до ЄРДР, постановою від 31.08.2014р. кримінальне провадження відносно ОСОБА_2 закрито на підставі п.2 ч.1 ст.284 КПК України. Отже позивач перебував під слідством 59 місяців.

Виходячи з вищенаведеного, колегія вважає обґрунтованим висновок суду про стягнення з Державної казначейської служби України в користь позивача моральної шкоди в сумі 71 862,00 грн.

Судова колегія також враховує те, що згідно із ст. 2 ЦК України держава Україна є учасником цивільних відносин, а тому має бути відповідачем у справах про відшкодування шкоди за рахунок держави.

Її в таких випадках представляє орган, який здійснює функції держави у цих правовідносинах.

Відповідно до Указу Президента України "Про Положення про Державну казначейську службу України" № 460/2011 від 13.04.2011 року Державна казначейська служба України є правонаступником прав та обов'язків Державного казначейства України.

Згідно із п. п. 5 п. 4 Положення про Державну казначейську службу України, казначейство України відповідно до покладених завдань здійснює безспірне списання коштів державного бюджету та місцевих бюджетів на підставі рішення суду.

Статтею 25 Бюджетного кодексу Українивстановлено, що Державна казначейська служба України здійснює безспірне списання коштів державного бюджету та місцевих бюджетів на підставі рішення суду. За вимогами ч. 2 цієї статті відшкодування відповідно до закону шкоди, завданої фізичній чи юридичній особі внаслідок незаконно прийнятих рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади (органів влади Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування), а також їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень, здійснюється державою (Автономною Республікою Крим, органами місцевого самоврядування) у порядку, визначеному законом.

З огляду на положення ст. 25 Бюджетного кодексу України, не заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги про безпідставність вимог до Державної казначейської служби України у зв'язку з відсутністю їх вини у завданні шкоди позивачу.

Посилання апелянта на те, що судом невірно визначено відповідача судова колегія не приймає до уваги, оскільки під час вирішення спору суд встановив характер правовідносин між сторонами, дав належну оцінку доказам завдання моральної шкоди та дійшов обґрунтованого висновку про покладення обов'язку відшкодування такої шкоди за рахунок коштів Державного бюджету України, шляхом списання коштів Державною казначейською службою України з єдиного казначейського рахунку.

Інші доводи апелянта не спростовують висновків суду, такі не ґрунтуються на законі спростовуються вищенаведеним.

Отже, висновки суду відповідають обставинам справи, суд правильно застосував норми матеріального та процесуального права, а тому підстав для скасування його рішення немає.

Керуючись п.1 ч.1 ст.307, ст.308, п.1ч.1ст. 314, ст.315, ст.317 ЦПК України, колегія суддів,-

ухвалила :

Апеляційну скаргу Державної казначейської служби України - відхилити.

Рішення Городоцького районного суду Львівської області від 09 лютого 2015 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ухвали законної сили.

Головуючий: Бермес І.В.

Судді: Мусіна Т.Г.

Савуляк Р.В.