АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________________
Справа № 671/1969/14-ц
Провадження № 22-ц/792/180/15
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 травня 2015 року м. Хмельницький

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

апеляційного суду Хмельницької області

в складі: головуючого - судді Корніюк А.П.,

суддів: П'єнти І.В., Талалай О.І.,

з участю секретаря: Сацюк Г.О.

представника апелянта Шпиляєвої Н.В.

розглянула у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ПАТ КБ „Приватбанк" на рішення Волочиського районного суду Хмельницької області від 14 листопада 2014 року за позовом ПАТ КБ „Приватбанк" до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором споживчого кредиту.

Заслухавши доповідача, пояснення представника апелянта, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів,

в с т а н о в и л а :

У вересні 2014 року ПАТ КБ „Приватбанк" звернулось із вказаним позовом, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що згідно договору №DNH4KP74140569, який укладений 07.08.2006 року між позивачем та ОСОБА_2, останній отримав кредит на суму 2087,80 грн. зі сплатою 25,08% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідач взяті на себе зобов'язання виконував неналежним чином та допустив заборгованість, що станом на 24.06.2014 року складається з: 1504,82 грн. - заборгованість за кредитом; 6469,36 грн. - заборгованість по відсотках за користування кредитом; 11631,66 грн. - пені за несвоєчасне виконання зобов'язань, за мінусом 4 154,45 грн. стягнутих судовим наказом, що виданий Хмельницьким міськрайонним судом від 23.03.2009 року, а також штраф: 500 грн. - фіксована частина та 772,57 грн. - процентна складова, а всього сума боргу ОСОБА_2 становить 16 723,96 грн., які позивач просив стягнути на його користь із відповідача.

Рішенням Волочиського районного суду від 14 листопада 2014 року в задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ПАТ КБ „Приватбанк" вважає рішення суду незаконним, просить його скасувати та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. Апелянт вказує, що суд дійшов помилкового висновку про пропуск позивачем строку позовної давності, оскільки позичальник частково сплачував кредитну заборгованість, що потягло за собою переривання строку позовної давності. Крім того, судом порушено принципи, передбачені ст. 212 ЦПК України, а також не надано належної правової оцінки розрахунку заборгованості та іншим доказам, що містяться в матеріалах справи.

.

Представник ПАТ КБ «Приватбанк» апеляційну скаргу підтримала та просить її задовольнити.

Відповідач до суду не з'явився, про день, час і місце слухання справи належним чином повідомлений, про причини неявки суд не повідомив.

Колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з наступних підстав та мотивів.

Відповідно до ч.1 ст.309 ЦПК України підставами для скасування або зміни рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення є неповне з»ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими; невідповідність висновків суду обставинам справи; порушення або неправильне застосування норм матеріального та процесуального права.

У зв'язку з неповним з'ясуванням судом обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими; порушенням норм матеріального та процесуального права оспорюване рішення підлягає скасуванню із ухваленням нового рішення.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що згідно умов надання споживчого кредиту, які є складовою кредитного договору, терміни по вимогам про стягнення кредиту, відсотків, винагороди, неустойки-пені, штрафів за договором № DNH4KR74140569 від 07.06.2006 року, що укладено між ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_2 встановлено сторонами тривалістю 5 років, а договір споживчого кредиту укладений сторонами 07.08.2006 року на строк 24 місяці по 07.08.2008 року включно. Так як позивач вперше звернувся до суду в березні 2009 року, а вдруге - 26.09.2014 року, тобто поза межами 5 річного строку позовної давності після закінчення строку виконання договору і не заявляє клопотання щодо поновлення пропущеного строку, а відповідач вказує на порушення позивачем строку позовної давності, тому суд першої інстанції прийшов до висновку, що в задоволенні позову необхідно відмовити з підстав пропуску строку позовної давності.

Однак, з такими висновками суду першої інстанції колегія суддів не погоджується.

Частиною 1 ст. 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ч. 1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Статтею 1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Встановлено, що 07.08.2006 року між ЗАТ КБ «Приватбанк» (правонаступником якого є ПАТ КБ «Приватбанк») та ОСОБА_2 укладено договір споживчого кредиту, відповідно до умов якого банк надав позичальнику кошти в сумі 2087,80грн. строком на 24 місяці по 07.08.2008 року з умовами сплати відсотків за користування кредитом у розмірі 2,09% у місяць на суму залишку заборгованості по кредиту в обмін на зобов»язання позичальника по поверненню кредиту, сплати відсотків, комісії.

23.03.2009 року Хмельницьким міськрайонним судом винесено судовий наказ № 2н-931/09, що набрав законної сили 04.06.2009 року про стягнення із ОСОБА_2 на користь ПАТ КБ «Приватбанк» 4113,95грн. заборгованості за договором кредиту. (а.с.4).

Як вбачається із розрахунку заборгованості за договором № DNH4KR74140569 від 07.06.2006 року, що укладений між сторонами, ОСОБА_2 у вересні та жовтні 2011 року було проведено часткову сплату боргу по вказаному кредитному договору. (а.с.5-6, 85-87).

Статтею 256 ЦК України визначено, що позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) /ст. 257, п. 1 ч. 2 ст. 258 ЦК України/.

Згідно до ч. 1 ст. 259 ЦК України позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі.

Відповідно до заяви позичальника № DNH4KR74140569 від 07.06.2006 року ця заява, Умови надання споживчого кредиту фізичним особам («Розстрочка») («Стандарт») та Тарифи складають кредитно-заставний договір, що укладений між сторонами. (а.с. 7-11).

Як вбачається із положень п. 5.5. Умов надання споживчого кредиту фізичним особам («Розстрочка») («Стандарт») терміни позовної давності по вимогам про стягнення кредиту, відсотків за користування кредитом, винагороди, неустойки - пені, штрафів за даним договором встановлюється сторонами тривалістю 5 років.

У відповідності до ч.ч. 1, 5 ст. 261; ч.ч. 3, 4 ст. 267 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Суд першої інстанції не врахував указаних обставин і помилково виходив з того, що позовні вимоги банку до позичальника є безпідставним в зв»язку із попуском строку позовної давності. А тому доводи апеляційної скарги в частині порушення судом норм матеріального права є обґрунтованими, адже п.7 ч.11 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів», яким кредитодавцю забороняється вимагати повернення споживчого кредиту, строк давності якого минув, у системному зв»язку з самою ч.11 ст.11 зазначеного Закону стосується позасудового порядку повернення споживчого кредиту і спрямований на те, щоб встановити судовий контроль за вирішенням таких вимог кредитодавця з метою захисту прав споживача як слабшої сторони договору споживчого кредиту. Аналогічна позиція викладена в постанові Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 20.11.2013 року по справі № 6-126цс13, що відповідно до ч.1ст. 360-7 ЦПК України є обов»язковою для всіх суб»єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначену норму права та для всіх судів України.

Оскільки, в даному випадку строк позовної давності визначено тривалістю 5 років, тому позивачем не пропущено цей строк для звернення до суду із вказаним позовом.

Колегія суддів вважає, що судом першої інстанції не в повній мірі були виконані вимоги ч. 4 ст. 10 ЦПК України щодо роз»яснення учасникам процесу їх прав та обов»язків та не було попереджено про наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій. А тому, апеляційний суд у відповідності до положень ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод щодо справедливого судового розгляду у частині мотивування судового рішення судом, який має право на дослідження нових доказів і переоцінку доказів, приймає до уваги як доказ інформації Першого МВ ДВС Хмельницького міськрайонного управління юстиції від 20.02.2015р. № 6915/03-27/9 (а.с.79) і від 27.02.2015 року №7686/03-27/9 (а.с.81), копії виконавчого провадження № 21368850 по виконанню судового наказу № 2н-931/09 (а.с. 97-105) та виписку про рух коштів по рахунку ОСОБА_2 (а.с. 85-87). Як вбачається із інформацій Першого МВ ДВС Хмельницького міськрайонного управління юстиції у матеріалах виконавчого провадження щодо виконання судового наказу про стягнення із ОСОБА_2 боргу в сумі 4113,95грн. відсутні відомості щодо повної чи часткової сплати боргу відповідачем та 31.03.2014 року держвиконавцем Першого МВ ДВС Хмельницького міськрайонного управління юстиції винесено постанову про повернення вказаного судового наказу стягувачу без виконання. (а.с.99). Зазначені докази спростовують пояснення ОСОБА_2 та посилання суду першої інстанції щодо виконання відповідачем зобов»язань перед ПАТ КБ «Приватбанк» по кредитному договору № DNH4KR74140569 від 07.06.2006 року.

Встановлено, що ОСОБА_2 належним чином не виконувалися кредитні зобов»язання по вказаному кредитному договору, а тому з останнього підлягає до стягнення 5061,99грн. - заборгованості по відсоткам за користування кредитом (6469,36грн. - 1407,37грн., що стягнуті судовим наказом від 23.03.2009р., який набрав законної сили 04.06.2009 року (а.с.12, 82) = 5061,99грн.); 11101,99 грн. - пені (11631,66грн. - 529,67грн., що стягнуті судовим наказом від 23.03.2009р.), 500грн. - штрафу (фіксована частина) та 253,10грн. - штрафу (процентної складової) (5061,99грн. сума боргу х 5% =253,10грн. п.5.3. Умов надання споживчого кредиту фізичним особам («Розстрочка») («Стандарт»). А всього - 16917,10грн. Вказані обставини підтверджуються матеріалами справи. (а.с. 5-6, 85-87).

Однак, згідно ч.1ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними позовних вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Встановлено, що позивач при подачі позову до суду просив стягнути із відповідача борг в сумі 16723,96грн., під час розгляду справи в суді першої інстанції позовні вимоги не уточнював, а тому позов підлягає до задоволення в розмірі 16723,96грн.

У відповідності з ч.5 ст. 88 ЦПК України якщо суд апеляційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Тому на підставі ч.1 ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір, понесений останнім у зв»язку з розглядом даної справи в сумі 365,40грн., що підтверджується платіжними дорученнями №ІНВ96В0ОВН від 26.06.2014 року та №PROME1202BJ1YA від 02.12.2014 року (а.с. 1, 47).

Керуючись ст. ст. 303, 309, 313, 316, 317, 319, 324 ЦПК України, колегія суддів

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ПАТ КБ „Приватбанк" задовольнити.

Рішення Волочиського районного суду від 14 листопада 2014 року скасувати та ухвалити нове рішення.

Позов ПАТ КБ «Приватбанк» задовольнити.

Стягнути із ОСОБА_2 на користь ПАТ КБ «Приватбанк» 16723 (шістнадцять тисяч сімсот двадцять три) грн. 96 коп. заборгованості по кредитному договору № DNH4KR74140569 від 07.06.2006 року.

Стягнути із ОСОБА_2 на користь ПАТ КБ «Приватбанк» 365 (триста шістдесят п»ять) грн. 40 коп. судового збору.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий: /підпис/

Судді: /підписи/

З оригіналом згідно: суддя апеляційного суду А.П. Корніюк

__________________________________________________________________________

Головуючий у першій інстанції - Чорний С.Б. Справа: №22ц/792/180/15

Доповідач - Корніюк А.П. Категорія: 19, 27