Провадження № 2-др-33/15
Д О Д А Т КО В Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
23 грудня 2015 року Солом'янський районний суд міста Києва у складі:
головуючого судді - Демидовській А.І.,
при секретарі - Шевченко О.С.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Об'єднання співвласників багатоквартирного будинку «Волинь» про зобов'язання вчинити дії,
Рішенням Солом'янського районного суду м. Києва від 19.11.2014 року позов ОСОБА_1 задоволено, зобов'язано Об'єднання співвласників багатоквартирного будинку «Волинь» надати ОСОБА_1 письмову інформацію щодо того які з допоміжних приміщень в будинку АДРЕСА_1 використовуються Об'єднанням співвласників багатоквартирного будинку «Волинь» для власних потреб, які площа таких приміщень та їх місце розташування в будинку; які з допоміжних приміщень в будинку АДРЕСА_1 передані в користування (в тому числі оренду) третім особам і які площі таких приміщень та їх місце розташування в будинку; найменування осіб, які використовують допоміжні приміщення в будинку АДРЕСА_1 та умови, на яких такі приміщення передані в користування; яким чином були використані грошові надходження за користування допоміжними приміщеннями в будинку АДРЕСА_1.

19 лютого 2015 року ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про ухвалення додаткового рішення у справі в частині стягнення з Об'єднання співвласників багатоквартирного будинку «Волинь» на користь ОСОБА_1 судових витрат на правову допомогу.

02 березня 2015 року ухвалою Солом'янського районного суду міста Києва у задоволенні заяви ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення у справі за позовом ОСОБА_1 до Об'єднання співвласників багатоквартирного будинку «Волинь» про зобов'язання вчинити дії було відмовлено.

Ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 19 травня 2015 року Ухвалу Солом'янського районного суду міста Києва від 02 березня 2015 року було скасовано, справу передано на новий розгляд до Солом'янського районного суду міста Києва.

08 липня 2015 року ухвалою Солом'янського районного суду міста Києва у задоволенні заяви ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення у справі за позовом ОСОБА_1 до Об'єднання співвласників багатоквартирного будинку «Волинь» про зобов'язання вчинити дії було відмовлено.

Ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 07 жовтня 2015 року Ухвалу Солом'янського районного суду міста Києва від 08 липня 2015 року було скасовано, справу передано на новий розгляд до Солом'янського районного суду міста Києва.

Заявник в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином.

Представник відповідача у судове засідання не з'явився, надав заперечення через канцелярію суду.

Відповідно до ст.220 ч.1 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою осіб, які беруть участь у справі, чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо: 1) стосовно якої-небудь позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення; 2) суд, вирішивши питання про право, не зазначив точної суми грошових коштів, які підлягають стягненню, майно, яке підлягає передачі, або які дії треба виконати; 3) суд не допустив негайного виконання рішення у випадках, встановлених статтею 367 цього Кодексу; 4) судом не вирішено питання про судові витрати.

Судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи, як це передбачено ч. 1 ст. 79 ЦПК України.

Згідно ст. 79 ч. 3 ЦПК України до витрат, пов'язаних з розглядом судової справи, належать: витрати на правову допомогу; витрати сторін та їх представників, що пов'язані з явкою до суду; витрати, пов'язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів та проведенням судових експертиз; витрати, пов'язані з проведенням огляду доказів за місцем їх знаходження та вчиненням інших дій, необхідних для розгляду справи; витрати, пов'язані з публікацією в пресі оголошення про виклик відповідача.

З матеріалів справи вбачається, що відповідно до журналу судового засідання від листопада 2014 року (а.с. 27-30) в судовому процесі приймав участь ОСОБА_1, судом не було залучено до справи особи, яка має право на надання правової допомоги і жодної особи, яка надавала правову допомогу позивачу при розгляді справи не було, жодного клопотання про доручення до справи такої особи не надходило.

Компенсація стороні на правову допомогу виплачується іншою стороною, лише за умови участі особи, яка надає правову допомогу, у судовому засіданні, під час вивчення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді.

Законом не передбачено можливість компенсації на правову допомогу для осіб, які не приймали участь у судовому засіданні, і не були допущені ухвалою суду.

ОСОБА_1 у своєму клопотанні просить врахувати при розподілі судових витрат додані ним документи серед яких договір, копія диплома, акт та квитанція про оплату.

Подані ОСОБА_1 документи, не є доказами в підтвердження надання послуг з боку ТОВ „Дніпровська юридична група" тому, що як вбачається із копії витягу з ЄДРПОУ про перелік засновників зазначеного товариства, серед засновників ТОВ „Дніпровська юридична група" зазначені: сам ОСОБА_1, Директор ОСОБА_2 та ОСОБА_3 вбачається, що позивач просить компенсацію витрат, які замовив сам у себе.

Також, у пункті 1.2 Договору про надання правової допомоги зазначено, що предметом договору є складання позовної заяви та інших документів.

Однак, всупереч Договору позовна заява підписана ОСОБА_1, а не представником ТОВ „Дніпровська юридична група". Акт про виконанні роботи підписаний 22 жовтня 2014 року, хоча позов був поданий 06 жовтня 2014 року.

В пункті 48 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17.10.2014 року №10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» зазначено, що підстави, межі та порядок відшкодування судових витрат на правову допомогу, надану в суді як адвокатом, так і іншим фахівцем у галузі права, регламентовано у пункті 2 частини третьої статті 79, статтях 84, 88, 89 ЦПК. Витрати на правову допомогу, граничний розмір якої визначено відповідним законом, про що зазначено в пункті 47 цієї постанови, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов'язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

ОСОБА_1 в позові до ОСББ „Волинь" заявив три вимоги, а всуд задовольнив лише одну, прийнявши рішення про часткове задоволення позову.

Тож. У відповідності до ч. 1 ст. 88 ЦПК України. При частковому задоволенні позовних вимог судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.79, 84, 86, 220 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В :

Відмовити ОСОБА_1 в ухваленні додаткового рішення у справі №760/21762/14-ц за позовом ОСОБА_1 до Об'єднання співвласників багатоквартирного будинку «Волинь» про зобов'язання вчинити дії.

Рішення може бути оскаржено до Апеляційного суду м. Києва протягом десяти днів з дня проголошення рішення, а особами, які брали участь у справі, але не були присутні під час проголошення судового рішення - протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя А.І. Демидовська