АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/6720/15 Справа № 0418/6674/12 Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - Петренко І.О.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 жовтня 2015 року м. Дніпропетровськ

Колегія суддів судової палати по цивільним справам апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді Петренко І.О.

суддів Котушенко С.П., Болтуновій Л.М.

при секретарі Безрукавому Є.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську апеляційні скарги ОСОБА_2, ОСОБА_3 на рішення Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 14 травня 2015 року по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про відшкодування збитків,-

В С Т А Н О В И Л А :

В провадженні Кіровського районного суду м. Дніпропетровська перебувало дві цивільні справи за позовом ОСОБА_2А.о. до ОСОБА_3 про відшкодування збитків за №0418/6674/2012 та №203/6388/14-ц, які ухвалою суду від 26 березня 2015 року обєднано в одне провадження за єдиним №0418/6674/2012 (Т.2 а.с.151-153).

В обґрунтування своїх позовних вимог за першим з позовів позивач послався на те, що рішенням Апеляційного суду Дніпропетровської області від 07 червня 2012 року встановлений факт порушення відповідачем з 01 липня 2005 року прав позивача на користування належною йому квартирою №46 в будинку №29 по вул. Фрунзе в м. Дніпропетровську, вселення до якої позивача відбулось на підставі рішення суду лише 18 вересня 2012 року. У вказаний період, позивача було позбавлено його житла, в зв»язку з чим останній змушений був орендувати чуже житло на загальну суму 66350 гривень.

Крім того, на момент вселення позивача на підставі рішення суду він виявив відсутність у квартирі належного йому майна, придбаного 13 грудня 2005 року на суму 7200 гривень.

За таких обставин позивач просив суд стягнути з відповідача на свою користь суму завданої йому матеріальної шкоди в загальному розмірі 73550 гривень. (Т.1 а.с.2)

В обґрунтування свого другого позову, обєднаного в одне провадження з першим, позивач, з урахуванням подальшого уточнення своїх вимог, послався на те, що заочним рішенням Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 27 листопада 2012 року по справі №0418/6674/2012 вирішено стягнути з відповідача на користь позивача 74285,5 гривень, а 07 травня 2014 року Кіровським районним судом м. Дніпропетровська своєю ухвалою змінено спосіб виконання вказаного заочного рішення на звернення стягнення на належну відповідачу 1/2 частку у праві власності на квартиру АДРЕСА_1. Торги з продажу вказаної частки нерухомого майна відбулись 29 вересня 2014 року.

Вказуючи, що внаслідок тривалого примусового виконання вказаного заочного рішення суду через небажання відповідачки добровільно його виконати та відшкодувати позивачу завдану майнову шкоду останньому спричинено збитки у вигляді інфляційного знецінення суми, у яку оцінено судом завдану позивачу шкоду. За цих обставин позивач на підставі ст.625 ЦК України просив суд стягнути з відповідача інфляційні втрати в розмірі 10177,11 гривень, а також 3% річних від простроченої суми в розмірі 4108,52 гривень, розрахувавши вказані суми за період з 27 листопада 2012 року по 01 жовтня 2014 року.

Крім того, позивач послався на те, що внаслідок невиконання відповідачем свого обовязку із утримання належної їй частки спільного з позивачем нерухомого майна ( 1/2 частки квартири АДРЕСА_1) у відповідача виникла заборгованість з надання комунальних послуг (централізоване опалення та постачання гарячої води, газопостачання) на загальну суму 5501,89 гривень, які позивач змушений був сплатити за неї, а тому просив суд стягнути цю суму з відповідача , а також - 5000 гривень, витрачені позивачем на правову допомогу з ведення цивільної справи за цим другим позовом. (т.2 а.с.2-3, 46-48)

Рішенням Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 14 травня 2015 року стягнено з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 в рахунок відшкодування заподіяних збитків 66350 гривень та у рахунок відшкодування судових витрат 663,5 гривень, а всього 67013,5 грн.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 просить рішення суду скасувати в частині задоволення позовних вимог позивача та ухвалити в цій частині нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2. В решті рішення нею не оскаржується.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити його позовні вимоги в повному обсязі.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст.. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним та обґрунтованим.

Законним є рішення , яким суд , виконавши всі вимоги цивільного судочинства , вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення , ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин , на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень , підтверджених тими доказами , які були досліджені в судовому засіданні.

Судом встановлено, що позивач 20 червня 2005 року на підставі договору дарування від 31 травня 2005 року набув право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1. Власницею другої 1/2 частини даної квартири була відповідачка ОСОБА_4. (т.1 а.с.3-4, 53-58, 80-88, т.2 а.с.13, 14, 194-199, 208-210)

01 липня 2005 року відповідачка змінила замки на вхідній двері у квартирі , що належала на той час сторонам по справі , чим позбавила позивача можливості користуватися цією квартирою (т.1 а.с.3-4, т.2 а.с.194-198).

За таких обставин позивач змушений був винаймати на платній основі на підставі договорів оренди інше житло для себе. Зокрема, позивачем з різними орендодавцями було укладено пять договорів оренди житлових приміщень на загальну суму орендної плати 66350 гривень:

в період з 08 грудня 2006 року по 08 листопада 2007 року позивачем винаймалась квартира АДРЕСА_2 на підставі договору оренди жилого приміщення від 08 грудня 2006 року, вартість оренди цієї квартири сплачена позивачем в розмірі 12650 гривень;

в період з 15 січня 2008 року по 15 січня 2009 року позивачем винаймалась квартира АДРЕСА_3 на підставі договору оренди від 15 січня 2008 року, вартість оренди цієї квартири сплачена позивачем в розмірі 14400 гривень;

в період з 17 лютого 2009 року по 17 листопада 2009 року позивачем винаймався будинок №98-1 по вул. Коллонтай в м. Дніпропетровську на підставі договору оренди від 17 лютого 2009 року, вартість оренди цього жила сплачена позивачем в розмірі 8100 гривень;

в період з 30 лютого 2010 року по 30 жовтня 2010 року позивачем винаймався будинок №3 по пров. Повстання в м. Дніпропетровську на підставі договору оренди жилого приміщення від 30 лютого 2010 року, вартість оренди цього житла сплачена позивачем в розмірі 12000 гривень;

в період з 23 березня 2011 року по 23 березня 2012 року позивачем винаймалась квартира АДРЕСА_4 на підставі договору оренди жилого приміщення від 23 березня 2011 року, вартість оренди цієї квартири сплачена позивачем в розмірі 19200 гривень. При цьому загальна площа кожної з вищевказаних орендованих квартир/будинків є співмірною із площею квартири, право користування якою позивача було незаконно позбавлено відповідачкою. (т.1 а.с.5-16, 53-58, 80-88)

07 червня 2012 року Апеляційним судом Дніпропетровської області ухвалено рішення, яким частково скасовано рішення Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 29 червня 2011 року по цивільній справі №2-60/11 в частині позовних вимог ОСОБА_2А.о. до ОСОБА_3 про вселення, а саме вирішено вселити позивача в квартиру АДРЕСА_5 (т.1 а.с.3-4, т.2 а.с.194-198).

20 червня 2012 року на виконання вказаного рішення суду про вселення позивача Кіровським районним судом м. Дніпропетровська видано виконавчий лист, який було виконано державним виконавцем 18 вересня 2012 року.

При цьому при вселенні до квартири позивача його речі в квартирі були відсутні. Згідно наданої позивачем заяви, ним 13 грудня 2005 року було придбано низку речей (меблі, побутова техніка) загальною вартістю 7200 гривень. (т.1 а.с.19, т.2 а.с.156, 199-200)

08 грудня 2012 року ОСОБА_2А.о. звернувся до Кіровського районного суду м. Дніпропетровська із позовом до ОСОБА_3, за наслідками розгляду якого судом 27 листопада 2012 року ухвалено заочне рішення по справі №0418/6674/2012 (провадження 2/0418/2517/2012), яким позов задоволено та вирішено стягнути з відповідача на користь позивача компенсацію за заподіяні збитки в сумі 73550 гривень (66350 гривень витрати позивача на оренду житла за пятьма договорами, зумовлені позбавленням позивача відповідачем права користування квартирою №46 в будинку №29 по вул. Фрунзе в м. Дніпропетровську; 7200 гривень вартість відсутнього у вказаній квартирі майна позивача після вселення позивача до квартири на підставі рішення суду). (т.1 а.с.41-42, т.2 а.с.8)

07 травня 2014 року ухвалою Кіровського районного суду м. Дніпропетровська по цивільній справі №0418/6674/2012 (провадження №6/0203/54/2014) змінено спосіб виконання вищевказаного заочного рішення суду від 27 листопада 2012 року по цивільній справі №0418/6674/2012 (провадження 2/0418/2517/2012) зі стягнення суми на звернення стягнення на 1/2 частину квартири АДРЕСА_6, що належить ОСОБА_3 (т.1 а.с.103-104, т.2 а.с.9)

29 вересня 2014 року в межах виконавчого провадження з примусового виконання заочного рішення Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 27 листопада 2012 року після зміни способу його виконання на підставі ухвали того ж суду від 07 травня 214 року відбулись торги з продажу належної відповідачу 1/2 частини квартири АДРЕСА_6. (т.2 а.с.4-7, 99)

08 жовтня 2014 року позивач звернувся до Кіровського районного суду м. Дніпропетровська із позовом до відповідача, за наслідками розгляду якого судом у цивільній справі №203/6388/14-ц (провадження №2/0203/1792/2014) ухвалено заочне рішення, яким вирішено стягнути з відповідача на користь позивача 3% річних в розмірі 40108,52 гривень за несвоєчасне виконання вищевказаного заочного рішення суду від 27 листопада 2012 року, інфляційні втрати в розмірі 9771,01 гривень, повернення витрат за комунальні послуги в розмірі 5501,89 гривень. (т.2 а.с.62-64)

Однак, 12 березня 2015 року вищевказане заочне рішення суду від 08 грудня 2014 року по цивільній справі №203/6388/14-ц (провадження №2/0203/1792/2014) скасовано ухвалою Кіровського районного суду м. Дніпропетровська, а цивільну справу призначено до нового розгляду, за наслідками якого ухвалюється дане рішення суду (т.2 а.с.140-142).

Крім того, 16 березня 2015 року ухвалою Кіровського районного суду м. Дніпропетровська скасовано заочне рішення Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 27 листопада 2012 року по цивільній справі №0418/6674/2012 (провадження №2/0418/2517/2012), а цивільну справу призначено до нового розгляду, за наслідками якого ухвалюється дане рішення суду (т.1 а.с.200-201).

Ухвалюючи оскаржуване рішення суд першої інстанції правильно керувався положеннями ст.60 ЦПК України , згідно положень якої кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 ЦПК України. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Правильно судом зазначено і на положення ст.61 ЦПК України , відповідно якої обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Оцінюючи дослідженні в судовому засіданні докази в їх сукупності, суд вважає їх належними, допустимими та достатніми для прийняття рішення у справі по суті.

Правильно суд зазначив і на те , що правовідносини, які виникли між сторонами, врегульовані нормами Конституції України, ЦК України, ст.13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», ст. 14 ЦПК України.

Задовольняючи частково заявлені позовні вимоги суд правильно посилався на положення ст.22 ЦК України , якою визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

До збитків належать і втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Збитки відшкодовуються в повному обсязі, якщо інше не встановлено законом або договором.

Правильно судом зазначено і те , що відповідно до норм ст.11 ЦК України цивільні права та обов'язки можуть виникати також і з рішення суду у цивільній справі, яке відповідно до норм ст.124 Конституції України, ст.13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», ст.14 ЦПК України є обовязковим для виконання.

Відповідно до положень ст.ст.509, 510 ЦК України зобов'язання є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Відповідно до ст.ст.610, 611 ЦК України порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання). У разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені зокрема законом.

Керуючись вищевказаними нормами суд правильно частково задовольнив позовні вимоги , стягнувши з відповідачки на користь позивача , в рахунок відшкодування заподіяних збитків , вартість понесеної позивачем орендної плати в загальному розмірі 66350 гривень за пятьма договорами оренди житла, враховуючи співмірність орендованого житла за технічними характеристиками (площею, тощо) технічним характеристикам спірної квартири, права користування якою позивач був незаконно позбавлений відповідачкою.

Судом визначено період незаконного позбавлення відповідачкою права позивача на користування належною частиною спірної квартири , який тривав з моменту зміни відповідачкою вхідних замків до квартири 01 липня 2005 року і до вселення позивача вквартиру на підставі рішення суду 18 вересня 2012 року.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_3 про безпідставність стягнення орендної плати за винайм житла позивачем , оскільки останній мав можливість мешкати в житлових приміщеннях , які йому належать окрім спірної квартири, визнати обґрунтованими не можна і вони зводяться до не згоди з оскаржуваним рішенням в даній частині і до переоцінки доказів по справі .

Так , судом першої інстанції було встановлено , що одна з належних позивачу квартир - АДРЕСА_7 , на яку посилається представник відповідача, на період вчинення відповідачкою неправомірних дій щодо позбавлення позивача прав користування спільною квартирою була непридатна для проживання через залиття цієї квартири з вини тієї ж самої відповідачки. Дана обставина підтверджується копією відповідного рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 05 березня 2008 року, зміненого рішенням Апеляційного суду Дніпропетровської області від 06 листопада 2008 року, про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2А.о. коштів у рахунок відшкодування шкоди, завданої таким залиттям, а також копіями актів, складених за фактом залиття квартири позивача ( т.1 а.с.173-184). Посилання ж на те , що дана квартира позивачем була відремонтована , в зв»язку з чим він мав змогу в ній проживати взяти за основу рішення про відмову в задоволенні позовних вимог не можна , оскільки дані обставини відповідачкою не доводились допустимими та належними доказами.

Друга ж із вказаних квартир , 1/2 частини якої належить позивачу , а саме АДРЕСА_8 , має житлову площу 18,4 м2 і в цій квартирі зареєстровані та мешкають з 1995 року та і на час оренди позивачем житла родина брата позивача з чотирьох осіб, що, відповідним чином, унеможливило проживання в цій квартирі ще й позивача в тих же житлових умовах, які він мав у квартирі АДРЕСА_6, можливості проживати в якій був незаконно позбавлений відповідачем на період з 01 липня 2005 року по 18 вересня 2012 року. (т.1 а.с.166-172).

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_2 , який просив задовольнити всі його заявлені позовні вимоги , в задоволенні яких йому було відмовлено, визнати обґрунтованими також не можна , оскільки вони зводяться до переоцінки доказів та вільному трактуванню діючого законодавства , на яке правильно посилався суд першої інстанції ухвалюючи оскаржуване рішення.

Так суд першої інстанції правильно дійшов до висновку про безпідставність вимог про стягнення з відповідачки вартості майна , яке зникло зі спірної квартири на суму 7200 грн. (меблі, побутова техніка), оскільки суду не надано було безспірних доказів точної кількісні та якісних хктеристики такого майна, його індивідуальні ознаки, точну вартість такого майна на момент його зникнення, а також встановити осіб, з вини яких позивача неправомірно позбавлено цього майна. (т1 а.с.18, 19, 186, т2 а.с.156)

Безпідставними являються і вимоги про стягнення з відповідача 3% річних та інфляційних втрат, оскільки такі вимоги ґрунтуються позивачем виключно на заявленому ним факті несвоєчасного виконання відповідачем заочного рішення Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 27 листопада 2012 року по цивільній справі №0418/6674/2012 (провадження №2/0418/2517/2012), оскільки дане рішення скасовано і по суті питання вирішено лише в даному провадженні.

Не пі дляють задоволенню і вимоги про стягнення з відповідачки пловини зі сплачених позивачем витрат за комунальні послуги в розмірі 5501,89 гривень, нараховані за квартирою №46 у будинку №29 по вул. Фрунзе в м. Дніпропетровську, оскільки за змістом ст.360 ЦК України обовязок зі сплати таких витрат з утримання свого нерухомого майна покладається на кожного зі співвласників нерухомого майна окремо відповідно до розміру його частки у праві власності на це майно. Таким чином у позивача не було жодного обовязку сплачувати комунальні послуги за відповідачку. Посилання ж позивача на відключення квартири від опалення та газопостачання внаслідок наявності боргу за комунальні послуги не знайшли свого підтвердження в ході розгляду справи, а отже можуть сприйматись лише як припущення, на яких не може ґрунтуватись судове рішення відповідно до ст.60 ч.4 ЦПК України.

Таким чином, установивши дійсні обставини справи, суд першої інстанції дав належну оцінку зібраним доказам, правильно застосував норми матеріального права, не допустив порушень норм процесуального права, які призвели б до неправильного вирішення спору, і дійшов обґрунтованого висновку про те, що слід частково відмовити у задоволенні позову.

Розглядаючи спір, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції повно і всебічно дослідив і оцінив обставини по справі, надані докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює.

Колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду постановлено у відповідності з вимогами закону та не має підстав для його скасування, і доводи апеляційних скарг не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Керуючись ст.ст.303,307,308,313,314,315,317 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційні скарги ОСОБА_2, ОСОБА_3 - відхилити.

Рішення Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 14 травня 2015 року - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає чинності з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів.

Головуючий суддя - І.О. Петренко

Судді - С.П.Котушенко

- ОСОБА_5