Справа № 740/1398/15 Провадження № 22-ц/795/1318/2015 Головуючий у I інстанції -Кобилецький І. Ф. Доповідач - Мамонова О. Є.
Категорія - цивільна
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 липня 2015 року м. Чернігів

АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІГІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ у складі:

головуючого -судді: Мамонової О.Є.,

суддів: Губар В.С., Позігуна М.І.

при секретарі: Козлачковій Ю.В.

за участю: позивача ОСОБА_1 та її адвоката Дорошенка Г.М., відповідачки ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Чернігові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 21 травня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення суми авансу,-

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 21 травня 2015 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково; стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 20570 гривень в рахунок повернення авансу, 1500 гривень в рахунок відшкодування витрат за надання правової допомоги адвоката, та 243 грн. 60 коп. в рахунок відшкодування витрат по оплаті судового збору, а всього 22313 грн. 60 коп.; в іншій частині позовні вимоги залишені без задоволення.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 просить скасувати вказане рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким відмовити ОСОБА_1 у задоволенні позовних вимог, посилаючись на неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм процесуального права.

Апелянт зазначає, що районний суд не залучив до участі справі у якості третьої особи без самостійних вимог на стороні відповідача ОСОБА_4, яка прийняла спадщину після смерті її батька ОСОБА_5 ; не витребував у нотаріальній конторі копію спадкової справи, яка була заведена після померлого батька ОСОБА_5 для повного та об'єктивного розгляду справи та для спростування пояснення позивачки та її представника, що у апелянта виникли та мали труднощі з оформлення права власності на житловий будинок. Апелянт стверджує, що згідно письмової розписки ОСОБА_1, яка відмовилася від купівлі будинку, позивачка зобов'язана привести будинок до належного стану після її входження до нього та вчинення в будинку дій з приводу ремонту, а потім ОСОБА_3 поверне кошти, які були отримані нею як завдаток. ОСОБА_3 не погоджується з висновком суду про стягнення з неї на користь ОСОБА_1 витрат на правову допомогу у сумі 1500,00 грн., зважаючи на те, що в рішенні суду відсутній розрахунок компенсації витрат на правову допомогу.

У запереченнях на апеляційну скаргу ОСОБА_1 просить апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення, а рішення суду першої -інстанції без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення апелянта ОСОБА_3, яка просила задовольнити апеляційну скаргу, позивачки ОСОБА_1 та її адвоката Дорошенка Г.М., які наполягали на законності рішення суду першої інстанції, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Задовольняючи частково позовні вимоги ОСОБА_1, суд першої інстанції виходив з того, що між сторонами була усна домовленість щодо купівлі-продажу житлового будинку, проте фактично договір купівлі-продажу житлового будинку укладено не було, сплачені позивачкою відповідачці в рахунок виконання договору грошові кошти в розмірі 1000 доларів США є авансом і підлягають поверненню в тому розмірі, в якому вони надавались.

З таким висновком суду першої інстанції погоджується апеляційний суд, оскільки він ґрунтується на матеріалах справи та відповідає нормам чинного законодавства.

Судом по справі встановлено та не заперечується сторонами, що 30 червня 2014 року згідно письмової розписки ОСОБА_3 отримала від ОСОБА_1 1000 доларів США (а.с.6) для подальшого оформлення договору купівлі-продажу будинку АДРЕСА_1.

У зв'язку з тим, що договір в подальшому не було укладено у листопаді 2014 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом про стягнення вказаної суми як авансового платежу.

13 травня 2015 року (після звернення ОСОБА_1 до суду) ОСОБА_3 було отримано свідоцтво про право на спадщину за законом на 1/2 частину житлового будинку по АДРЕСА_1 як спадкоємиці після смерті батька ОСОБА_5, якому вказана частка належала на підставі свідоцтва про право особистої власності на житловий будинок, виданого виконавчим комітетом Ніжинської міської ради народних депутатів 22 червня 1992 року.

Згідно довідки приватного нотаріуса Ніжинського міського нотаріального округу Варави Н.П. від 03.07.2015 року, останньою 14.05.2015 року було посвідчено договір купівлі-продажу частки житлового будинку, за яким ОСОБА_3 продала, а ОСОБА_7 купила 1/2 частину спірного будинку.

Відповідно до ст. 570 ЦК України, завдатком є грошова сума або рухоме майно, що видається кредиторові боржником у рахунок належних з нього за договором платежів, на підтвердження зобов'язання і на забезпечення його виконання. Якщо не буде встановлено, що сума, сплачена в рахунок належних з боржника платежів, є завдатком, вона вважається авансом.

Суттєва відмінність авансу від завдатку полягає в тому, що на аванс не покладено функцію забезпечувати взяте сторонами на себе зобов'язання незалежно від того, яка сторона відповідальна за невиконання зобов'язання, той, хто отримав аванс повинен його повернути.

Внесення завдатку як способу забезпечення виконання зобов'язання може мати місце лише у випадку наявності зобов'язання, тобто укладеного між сторонами договору, яким визначено предмет та істотні умови.

У разі коли сторони лише домовилися укласти договір, але відповідно його не оформили, сплачені в рахунок виконання договору платежі визнаються авансом і повертаються в тому розмірі, в якому вони надавалися.

Оскільки договору купівлі-продажу будинку, який би за своєю формою та змістом відповідав вимогам закону, між сторонами у справі, ОСОБА_1 та ОСОБА_3, укладено не було, а сторони лише домовилися укласти такий договір в майбутньому, районний суд дійшов вірного висновку, що передана ОСОБА_1 відповідачу грошова сума в розмірі 1000 доларів США, є авансом.

Твердження апелянта про те, що передані ОСОБА_3 від ОСОБА_1 грошові кошти у сумі 1000 доларів США є завдатком ґрунтуються на невірному тлумаченні правових норм та спростовується вищевказаними обставинами справи.

Посилання апелянта ОСОБА_3 на повернення ОСОБА_1 авансу у розмірі 1000 доларів США після приведення будинку останньою до стану, який був до ремонту, жодним чином не впливає на правильність рішення суду, оскільки не стосується суті спору.

Доводи апелянта про незалучення районним судом ОСОБА_4 у якості третьої особи без самостійних вимог на стороні відповідача, яка є матір'ю ОСОБА_3, не заслуговують на увагу, так як рішенням суду права та інтереси останньої не зачіпаються.

Також не заслуговують на увагу і доводи апелянта про безпідставне стягнення з неї на користь ОСОБА_1 1500,00 грн. витрат на правову допомоги, зважаючи на таке.

Частиною 1 ст. 88 ЦПК України передбачено, що стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

З матеріалів справи вбачається, що 19.11.2014 року між ОСОБА_1. та адвокатом Дорошенком Г.М., укладено договір про надання правової допомоги, представлення інтересів у судових засіданнях у судах усіх інстанцій №00/0197-Д/01 (а.с.51-53).

Згідно розрахунку компенсації витрат на правову допомогу адвоката ОСОБА_2, адвокат надав ОСОБА_1 правову допомогу наступного характеру (а.с.48) :

1) 19.11.2015 правовий аналіз нормативно-правових актів, а також судової практики, необхідної при застосуванні подібних правовідносин, що виникли між ОСОБА_1 та ОСОБА_3; надання консультацій ОСОБА_1; складання, укладання договору про надання правової допомоги ОСОБА_1, а всього протягом 5 год., що становить 2436 грн.

2) складання позовної зави для ОСОБА_1, копіювання документів, складання розрахунку компенсації витрат, квитанції до прибуткового касового ордеру; 09.01.2015 року - участь у судовому засіданні ОСОБА_1; 14.05.2015 року - складання заяви про збільшення позовних вимог, надання консультацій ОСОБА_1 щодо перегляду заочного рішення; 14.05.2015 року участь у судовому засіданні про перегляд заочного рішення за заявою ОСОБА_3, а всього протягом 6 год., що становить 2923,20 грн.

Відповідно до квитанції до прибуткового касового ордеру №0011 від 20.11.2014 року ОСОБА_1 сплатила адвокату ОСОБА_2 5359,20 грн. (а.с.49).

Граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлений Законом України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» від 20 грудня 2011 року № 4191-VI.

Як роз'яснено в п.48 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» №10 від 17 жовтня 2014 року, витрати на правову допомогу стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов'язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені.

За таких обставин, враховуючи категорію складності даної справи та часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_1, районний суд вірно стягнув з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 1500,00 грн. витрат на правову допомогу, виходячи із наступних затрат часу адвоката:

- правовий аналіз нормативно-правових актів, а також судової практики, необхідної при застосуванні подібних правовідносин, що виникли між ОСОБА_1 та ОСОБА_3, надання консультації ОСОБА_1 протягом 35 хв.;

- складання позовної зави для ОСОБА_1, заяви про збільшення позовних вимог протягом 60 хв.;

- участь адвоката ОСОБА_2 у судових засіданнях протягом 90 хв., що підтверджується журналами судових засідань, зокрема, 11.12.2014 року - 6 хв., 24.12.2014 року - 10 хв., 09.01.2015 року - 50 хв., 14.05.2015 року - 14 хв., 21.05.2015 року - 10 хв.

Таким чином, рішення суду першої інстанції є законним, обґрунтованим, а доводи апеляційної скарги не містять передбачених законом підстав для його скасування.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-315, 317, 319, 324 ЦПК України, апеляційний суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 - відхилити.

Рішення Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 21 травня 2015 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в касаційному порядку протягом двадцяти днів.

Головуючий:Судді: