Справа № 635/7687/15-ц
Провадження № 2/635/3495/2015
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 грудня 2015 року селище Покотилівка

Харківський районний суд Харківської області у складі:

головуючого судді О.М. Пілюгіної

за участі секретаря Бабенко І.К.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в селищі Покотилівка цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення грошової суми,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом та просить стягнути з відповідача на свою користь суму боргу у розмірі 110 000 гривень.

В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що 23 грудня 2013 року він уклав з відповідачем письмовий договір за умовами якого позичив відповідачу грошову суму у розмірі 45 500 гривень, що в еквіваленті вкладало 5500 доларів США, а останній зобовязався 23 січня 2014 року повернути гроші у сумі 45 500 гривень, що в еквіваленті складало 5 500 доларів США. Грошові кошти передані при свідках. В забезпечення виконання вказаного зобовязання, відповідач передав в заставу позивачу документи на автомобіль. У встановлений договором строк відповідач суму боргу не повернув, від добровільного виконання зобовязання ухиляється, тому позивач звернувся до суду з позовом та просить стягнути з відповідача суму боргу за договором від 23 грудня 2013 року у розмірі, що станом на день подання позову складає 110 000 гривень і є еквівалентом 5 500 доларів США.

Представник позивача ОСОБА_3, який діє на підставі угоди про надання правової допомоги, у судовому засіданні підтримав вимоги свого довірителя в частині стягнення грошової суми, але вказав, що стягненню підлягає грошова сума у розмірі 62 000 гривень, оскільки було реалізовано належний відповідачу автомобіль, що перебував у позивача в заставі і позивач одержав 48 000 гривень в рахунок погашення суми борги за договором від 23 грудня 2013 року. Також вказав, що 110 000 гривень є еквівалентом 5 500 доларів США на день подання позову.

Відповідач в судовому засідання позов визнав частково та пояснив, що дійсно 23 грудня 2013 року позичив у позивача грошові кошти у розмірі 45 500 гривень. Також визнав, що своєчасно борг позивачу не повернув, але надав йому доручення на право продажу автомобіля і за рахунок отриманих коштів погасити борг. Позивач автомобіль реалізував, тому сума боргу є погашеною. В подальшому відповідач в судове засідання не зявився, причини неявки суду не повідомив, тому розглянув справу за його відсутності.

Суд, заслухавши представника позивача, дослідивши надані суду докази встановив наступні обставини та відповідні до них правовідносини.

Судом встановлено, що 23 грудня 2013 року між позивачем та відповідачем укладений договір позики грошей, відповідно до умов якого відповідач позичив у позивача суму у розмірі 45 500 гривень зі строком погашення боргу до 23 січня 2014 року, у с. Комсомольскому, без відсотків. Передача грошей відбулась до підписання цього договору. Сторони домовились, що ця позика дорівнює еквіваленту грошового зобовязання в іноземній валюті. В якості еквівалента сторони приймають пять тисяч пятсот доларів США. З метою забезпечення своєчасного і належного виконання зобовязань у повному обсязі по договору позики, відповідач добровільно та власноруч передає на зберігання автомобіль Samsung SQ 5, легковий седан, 2003 року випуску, державний реєстраційний номер НОМЕР_1, оригінал свідоцтва про реєстрацію ТЗ АХС121260.

Відповідно до договору доручення № 19/649756 від 01 липня 2015 року, ТФ «Автолюбитель» та ОСОБА_2, від імені якого діє ОСОБА_4 та ОСОБА_5, уклали договір відповідно до умов якого, ОСОБА_2 продав, а ОСОБА_5 купила автомобіль Samsung SQ 5, легковий седан, 2003 року випуску, чорного кольору, державний реєстраційний номер НОМЕР_1, оригінал свідоцтва про реєстрацію ТЗ АХС121260, за 48 000 гривень.

За ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданими відповідно до ЦПК України, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ч. 3 ст. 10; ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 ЦПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 61 ЦПК України, обставини, визнані сторонами у справі, не підлягають доказуванню.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобовязання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобовязання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками, а ч. 2 ст. 1047 ЦК України передбачено, що на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

За ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до ст. 524 ЦК України зобов'язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов'язання в іноземній валюті. В таких випадках повернення суми позики відбувається за правилами ч. 2 ст. 533 ЦК України, за якою сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

Суд, системно аналізуючи норми діючого законодавства у їх застосуванні до правовідносин, що склалися між сторонами, надані докази приходить до висновку, що вимоги позивача задоволенню не підлягають виходячи з наступного.

Судом встановлено, що відповідач за договором позики від 23 грудня 2013 року отримав від позивача у борг грошову суму у розмірі 45 500 гривень, але у встановлений до 23 січня 2014 року строк свої зобовязання щодо повернення грошових коштів не виконав, що визнав у судовому засіданні відповідач.

Судом також встановлено, що позивач в рахунок погашення заборгованості відповідача за договором позики від 23 грудня 2013 року, отримав з продажу належного відповідачу автомобіля Samsung SQ 5, легковий седан, 2003 року випуску, державний реєстраційний номер НОМЕР_1, грошову суму у розмірі 48 000 гривень, що визнав у судовому засіданні представник позивача.

Таким чином, відповідач винен позивачу грошову суму у розмірі 45 500 гривень, і тому зобовязаний повернути позивачу саме 45 500 гривень, але враховуючи, що позивач в рахунок погашення боргу відповідача одержав 48 000 гривень, що перевищує суму боргу, тому відсутні підстави для примусового стягнення суми боргу і позов задоволенню не підлягає, при цьому суд не знаходить підстав для стягнення суми боргу у розмірі 62 000 гривень, яка є різницею між сумою 110 000 грн. еквівалентом 5 500 доларів США і відшкодованими 48 000 гривень (110000 48 000 = 62000), оскільки умови договору позики не містять положень про повернення відповідачем суми боргу у розмірі, що є еквівалентом в іноземній валюті отриманої ним суми у розмірі 45 500 гривень.

Той факт, що в договорі вказано про еквівалент в доларах США, не змінює умови договору про погашення саме 45 500 гривень, тому у суду відсутні підстави для застосування положень ч. 2 ст. 533 ЦПК України. При цьому позивач не позбавлений права захисти свої права на відшкодування збитків від інфляції неповернутої позики та стягнення інших сум, з підстав передбачених статтею 625 ЦК України.

Сума судових витрат понесених позивачем, суд на підставі ст. 88 ЦПК України відносить за його рахунок.

Керуючись ст. ст. 10, 11, 60, 61, 88, 212-215 ЦПК України, ст. ст. 213 526, 612; 1046, ч. 1 ст. 1049 ЦК України, суд

ВИРІШИВ:

ОСОБА_1 в задоволенні позовних вимог повністю відмовити.

Судові витрати понесені ОСОБА_1 віднести за його рахунок.

На рішення суду може бути подано апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня проголошення рішення суду, а особам, без участі яких постановлено рішення протягом 10 днів з дня отримання копії рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляцію не буде подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя О.М. Пілюгіна