Справа № 381/638/15 Головуючий у І інстанції Бутенко В.О.
Провадження № 22-ц/780/4175/15 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_1
Категорія 1 25.08.2015
УХВАЛА

Іменем України

25 серпня 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

апеляційного суду Київської області в складі:

Головуючого судді Фінагєєва В.О.,

Суддів Ігнатченко Н.В., Лащенка В.Д.,

за участю секретаря Нагорної Г.О.

розглянувши у судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Фастівського міськрайонного суду Київської області від 26 березня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Великогуляківської сільської ради Фастівського району Київської області про визнання права власності на майно, -

В С Т А Н О В И Л А:

У лютому 2015 року позивач звернувся до суду з позовом та просив визнати за ним право власності на житловий будинок № 28 по вулиці Шевченка в селі Великі Гуляки, Фастівського району Київської області.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що батько позивача ОСОБА_3 до смерті, а саме до 05 лютого 1971 року, проживав у ІНФОРМАЦІЯ_1 та був головою колгоспного двору. Після смерті ОСОБА_3 головою колгоспного двору став ОСОБА_2. Право власності на житловий будинок № 28 по вулиці Шевченка в селі Великі Гуляки ні за ким не зареєстроване та на даний час правовстановлюючий документ на будинок відсутній. Позивач не має можливості оформити право власності на нерухоме майно, яке є власністю родини.

Рішенням Фастівського міськрайонного суду Київської області від 26 березня 2015 року у задоволенні позову ОСОБА_2 відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач просить скасувати рішення суду першої інстанції через порушення норм матеріального права та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити. В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що позивач не має можливості оформити своє право власності на будинок через відсутність правовстановлюючого документу. В погосподарській книзі будинок до цього часу рахується як колгоспний двір. ОСОБА_2 є єдиним претендентом на будинок, він зареєстрований та проживає в ньому, а також сплачує комунальні послуги. Відповідач визнає позовні вимоги, а тому перешкоди для визнання права власності за позивачем відсутні.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу відхилити, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом встановлено, що 05 лютого 1971 року помер ОСОБА_3, що підтверджується свідоцтвом про смерть №299097, виданим повторно 14 лютого 2014 року.

ОСОБА_2 є сином померлого ОСОБА_3, про що свідчить свідоцтво про народження №956319.

Згідно довідки від 19 лютого 2014 року, виданої виконкомом Великогуляківської сільської ради Фастівського району Київської області, житловий будинок по вулиці Шевченка, 28 у селі Великі Гуляки Фастівського району відноситься до типу колгоспного двору. Головою двору являвся ОСОБА_3, членами колгоспного двору були: син ОСОБА_2, невістка ОСОБА_4, внуки - ОСОБА_5 та ОСОБА_6. 05 лютого 1971 голова двору ОСОБА_3 помер. Після його смерті головою колгоспного двору став син ОСОБА_2, який проживає та зареєстрований у даному будинку до теперішнього часу.

Згідно інформаційної довідки від 23.03.2015 року у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно відсутні відомості щодо обєкта нерухомого майна, а саме житлового будинку по вулиці Шевченка, 28 у селі Великі Гуляки Фастівського району Київської області.

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивач не надав доказів порушення його прав при оформленні права власності. ОСОБА_2 також не довів суду, що він намагався реалізувати свої права на будинок в позасудовому порядку.

Колегія суддів погоджується по суті з висновками суду першої інстанції з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 120 ЦК УРСР майно колгоспного двору належить його членам на праві сумісної власності.

Згідно ч. 2 ст. 123 ЦК УРСР розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору, включаючи неповнолітніх і непрацездатних.

Згідно п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 1995 року № 20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності», спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватися за нормами, що регулювали власність цього двору, а саме:

а) право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Такими, що втратили це право, вважаються працездатні члени двору, які не менше трьох років підряд до цієї дати не брали участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору (в цей строк не включається час перебування на дійсній строковій військовій службі, навчання в учбовому закладі, хвороба);

б) розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних. Частку працездатного члена двору може бути зменшено або відмовлено у її виділенні при недовгочасному його перебуванні у складі двору або незначній участі працею чи коштами в господарстві двору. Особам, які вибули з членів двору, але не втратили права на частку в його майні, вона визначається виходячи з того майна двору, яке було на час їх вибуття і яке збереглося.

За змістом ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 60 ЦПК України - кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Звертаючись до суду з позовом про визнання права власності, ОСОБА_2 не надав суду жодних належних та допустимих доказів порушення його прав на житловий будинок зі сторони відповідача. Так, з матеріалів справи вбачається, що позивач не звертався до сільської ради з питанням оформлення права власності на будинок і остання йому не відмовляла, а отже і не порушувала його прав.

Позивач також не надав доказів того, що ОСОБА_2, ОСОБА_4, ОСОБА_5 та ОСОБА_6, які зазначені як члени колгоспного двору, втратили право на частку у майні колгоспного двору, тобто право на частку у житловому будинку.

Крім того, з наявної у матеріалах справи заяви від 27 лютого 2014 року, посвідченої секретарем виконавчого комітету Великогуляківської сільської ради Фастівського району Київської області ОСОБА_7, вбачається, що ОСОБА_2 відмовився від спадщини, що залишилася після смерті ОСОБА_3, на користь ОСОБА_8 та ОСОБА_9.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 зазначає, що відповідач визнає позовні вимоги. Однак, відповідно до вимог ч. 4 ст. 174 ЦПК України якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

При цьому позивач не звернув увагу, що позов подано не до тієї особи, що в силу вимог закону має бути відповідачем. В даному випадку позивач мав би залучити до участі у справі інших членів колгоспного двору, які б могли претендувати на зазначене майно.

Визнання позову відповідачем не може бути прийняте судом, так як воно призведе до порушення прав ОСОБА_8 та ОСОБА_9 на житловий будинок, який залишився після смерті ОСОБА_3. ОСОБА_2 позовні вимоги до ОСОБА_8 та ОСОБА_9 не предявляв та клопотання про залучення їх до участі в розгляді справи не заявляв.

За таких обставин, висновки суду першої інстанції відповідають фактичним обставинам справи, рішення суду є законним та обґрунтованим, ґрунтується на наявних у матеріалах справи доказах, а тому підстави для його скасування відсутні.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 313-316 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Фастівського міськрайонного суду Київської області від 26 березня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий: Фінагєєв В.О.

Судді: Ігнатченко Н.В.

ОСОБА_10