АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 травня 2015 року Колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва

в складі головуючого-судді: Шкоріної О.І.,

суддів: Волошиної В.М., Слюсар Т.А.,

при секретарі: Пікало К.В.

за участю: представника відповідача - Лаптієва А.М.

третьої особи - ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Печерського районного суду м. Києва від 1 грудня 2014 року у справі за позовом ОСОБА_3 до Апарату Верховної Ради України, треті особи: ОСОБА_2, ОСОБА_4 про захист честі, ділової репутації, спростування недостовірної інформації, стягнення моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И Л А:

У червні 2014 року позивач ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до Апарату Верховної Ради України, треті особи: ОСОБА_2, ОСОБА_4 про захист честі, ділової репутації, спростування недостовірної інформації, стягнення моральної шкоди.

Свої вимоги обґрунтовував тим, що 24 березня 2014 року на ім'я Керівника Апарату Верховної Ради України Зайчука В.О. надійшло подання за підписом ОСОБА_2, де останній просить звільнити його, ОСОБА_3, з посади заступника Відділу зв'язків з органами правосуддя Апарату Верховної Ради України, в зв'язку з порушенням присяги та етики поведінки державного службовця. Розпорядженням Керівника Апарату ВРУ від 27 березня 2014 року № 1232 визначено провести службове розслідування, з метою з'ясування фактів грубого порушення присяги державного службовця ОСОБА_3 заступника завідувача Відділу зв'язків з органами правосуддя Апарату Верховної Ради України та затверджено склад Комісії по проведенню службового розслідування у складі п'яти осіб, до яких увійшов і сам ОСОБА_2.

Справа № 757/17230/14-ц
№ апеляційного провадження: 22-ц/796/1299/2015
Головуючий у суді першої інстанції: Батрин О.В.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Шкоріна О.І.
У відомостях, поширених відносно нього відповідачем, зазначається про те, що він розцінюється учасником корупційних зв'язків у митній системі України; маючи на меті зайняти посаду начальника Відділу, зловживав своїм посадовим становищем у стосунках з підлеглими працівниками, а саме змушував ОСОБА_4 до близьких стосунків; вводив в оману Завідуючого Відділом Апарату ОСОБА_8 щодо фактів, які не мали місце; не повідомляв Керівника Апарату, нібито про злочинні наміри завідуючого відділом та його підлеглих; у підготовці заперечень на позов допустив викривлення оцінки відносно перебування на посаді Президента України ОСОБА_9, що могло спричинити політично-правовий конфлікт інтересів.

Відомості та поширена у Апараті Верховної Ради України інформація, викладена у поданні відносно нього є недостовірною та такою, що не відповідає дійсності, принижує його честь, гідність та шкодить діловій репутації.

У зв'язку з неправомірним поширенням відповідачем широкому колу осіб недостовірної інформації відносно нього, він знаходиться у стані постійного нервового напруження та стресу.

Неправомірними діями відповідача йому заподіяна моральна шкода, що виразилась в моральних стражданнях і переживаннях, порушенні душевної рівноваги.

В процесі розгляду справи в суді першої інстанції позивач уточнив позовні вимоги.

Зокрема зазначив, що наклепницька інформація у поданні поширилась на широке коло працівників Апарату Верховної Ради України, яка відома не лише працівникам Відділу де він працював, а й працівникам Головного Управління документального забезпечення Апарату, через яке проходили всі матеріали по провадженню подання та службового розслідування, працівника Управління кадрів, працівникам Головного юридичного управління, представником якого був один із членів комісії службового розслідування, працівникам бухгалтерії, працівника Управління комп'ютеризованих систем, профспілці Апарату та іншим.

Також зауважив, що інформація відносно нього, щодо його роботи в митній системі є припущенням автора подання, не підтверджена документами та почерпнута із сумнівних джерел, що вказує на явну зацікавленість ОСОБА_2 звільнити його з роботи.

Після уточнення позовних вимог, просив суд визнати недостовірною інформацію відносно нього, заступника завідуючого Відділу зв'язків з органами правосуддя Апарату Верховної Ради України, поширену відповідачем у поданні № 30/3-108951117 від 24.03.2014 року адресованому Керівнику Апарату Верховної Ради України Зайчуку В.О., а саме:

-ОСОБА_3 можливо є учасником корупційних зв'язків у митній системі України;

-ОСОБА_3 мав на меті зайняти посаду начальника Відділу, та намагався змусити ОСОБА_4 до близьких стосунків, в зв'язку з її відмовою, ввів в оману начальника Відділу ОСОБА_8 щодо порушення нею трудової дисципліни, за що ОСОБА_4 керівництво зменшило премію на 10%;

-ОСОБА_3 порушив ст. 16-1 Закону України «Про державну службу України» в частині того, що не доповів керівництву про надання Головою Верховної Ради України та Керівником Апарату Верховної Ради України позаштатним консультантам ОСОБА_10 та ОСОБА_11 права представництва інтересів Верховної Ради України та Апарату Верховної Ради України;

-ОСОБА_3, займаючи посаду заступника завідуючого Відділом, не вжив необхідних заходів щодо недопущення дій начальника Відділу ОСОБА_8 стосовно зарахування на посади позаштатних консультантів, не передбачених штатним розкладом та видачі службових посвідчень та довіреностей Голови Верховної Ради України та Керівника Апарату Верховної Ради України стороннім особам;

-ОСОБА_3 не повідомив Керівника Апарату Верховної Ради України про явні злочинні наміри завідуючого Відділом ОСОБА_8 та позаштатних консультантів ОСОБА_10 та ОСОБА_11 щодо неправомірного привласнення повноважень на представництво інтересів Верховної Ради України, що могло або спричинило негативні наслідки у судових процесах за участю цих представників;

-ОСОБА_3 допустив службову недбалість, готуючи 17-18 березня 2014 року матеріали до Вищого адміністративного суду України у справі № 800/121/14 за позовом ОСОБА_12 до Верховної Ради України про визнання протиправними дій та зобов'язання вчинити певні дії, а саме з явним умислом, відкинувши особливу відповідальність за підготовку документів, особисто допустив явно викривлені оцінки відносно перебування на посаді Президента України ОСОБА_9, що могло спричинити політично-правовий конфлікт інтересів

ОСОБА_13 Верховної Ради України спростувати недостовірну інформацію у спосіб, найбільш близький до способу її поширення, шляхом письмового офіційного вибачення та доведення до відому особового складу апарату.

Стягнути з відповідача на користь позивача 50 000 грн. у відшкодування моральної шкоди.

Рішенням Печерського районного суду м.Києва від 1 грудня 2014 року відмовлено у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 до Апарату Верховної Ради України, треті особи: ОСОБА_2, ОСОБА_4 про захист честі, ділової репутації, спростування недостовірної інформації, стягнення моральної шкоди .

Не погоджуючись з зазначеним рішенням, ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення скасувати і ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги, посилаючись на те, що рішення суду ухвалено з порушенням норм процесуального та матеріального права.

Зокрема, зазначив, що суд першої інстанції самоусунувся від перевірки на достовірність інформації, викладеної у поданні. При цьому не надав оцінки діям третіх осіб ОСОБА_2 та ОСОБА_4 та поширеній ними інформації, зробивши упереджену оцінку з позиції поглядів ОСОБА_2 Обґрунтовуючи відмову від перевірки інформації на достовірність на підставі доказів та норм права, що регулюють дані правовідносини, суд неоднозначно оцінив інформацію подання, а саме як оціночне судження, критичне висловлювання, оцінка професійної діяльності на підставі викладених фактів (фактичне твердження), службова інформація.

В судове засідання ОСОБА_3, ОСОБА_4 не в'явилися, будучи повідомленими про день та час розгляду справи, що підтверджується повідомленнями про вручення поштового відправлення ( т.2 а.с.67,70), причини своєї неявки суду не повідомили, у зв'язку з чим колегія вважала за можливе розглянути справу у їх відсутність відповідно до вимог ч.2 ст.305 ЦПК України.

Представник відповідача та третя особа ОСОБА_2 проти доводів апеляційної скарги заперечували і просили рішення як законне і обґрунтоване залишити без змін.

Перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів апеляційної скарги, пояснення осіб, які беруть участь у справі, колегія дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає відхиленню, а оскаржуване рішення - залишенню без змін з огляду на таке.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 працював з 22 грудня 2006 року на посаді заступника завідувача Відділом зв'язків з органами правосуддя Апарату Верховної Ради України, а в період з 8 липня по 25 жовтня 2013 року виконував обов'язки завідувача цього відділу.

Заступник завідуючого Відділу зв'язків з органами правосуддя Апарату Верховної Ради України ОСОБА_224 березня 2014 року звернувся до Керівника Апарату Верховної Ради України з поданням за № 30/3-108951117 про порушення ОСОБА_3 як державним службовцем присяги.

На підставі подання завідувача Відділу зв'язків з органами правосуддя Апарату Верховної Ради України ОСОБА_2 відповідно до Порядку проведення службового розслідування стосовно державних службовців, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 13 червня 2000 року № 950 було призначено службове розслідування з метою з'ясування фактів грубого порушення присяги державного службовця ОСОБА_3 - заступником завідувача Відділу зв'язків з органами правосуддя Апарату Верховного Ради України.

.Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив із того, що ОСОБА_2 та ОСОБА_4 скористалися своїм правом , передбаченим ст..40 Конституції України на звернення до Керівника Апарату Верховної Ради України Зайчука В.О. Висловлена у поданні ОСОБА_2 є його критичним висловлюванням, особистим ставленням та критичною оцінкою професійної діяльності позивача на підставі викладених у поданні фактів, та здійснено в рамках його службових повноважень та в контексті оцінки роботи. Крім того, інформація яка зазначена в поданні є службовою інформацією і підлягає перевірці на факт її достовірності комісією створеною для здійснення службового розслідування відповідно до Порядку проведення службового розслідування стосовно державних службовців. Також суд виходив із відсутності факту розповсюдження вказаної в поданні інформації відповідачем та третіми особами.

Такий висновок суду ґрунтується на встановлених судом обставинах і відповідає вимогам закону.

Відповідно до ст..297 ЦК України кожен має право на повагу до його гідності та честі. Гідність та честь фізичної особи є недоторканими. Фізична особа має право звернутися до суду з позовом про захист її гідності та честі.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України у п.15, 16 постанови від 27 лютого 2009 року «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» під поширенням інформації слід розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет з використанням інших засобів телекомунікаційному зв'язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі. Поширенням інформації також є вивішування ( демонстрація ) в громадських місцях плакатів, гасел, інших творів, а також розповсюдження серед людей листівок, що за своїм змістом або формою порочать гідність, честі фізичної особи або ділової репутації фізичної та юридичної особи.

Відповідно до ст..40 Конституції України усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобов»язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк. Суди повинні мати на увазі, що у випадку, коли особа звертається до зазначених органів із заявою, в якій міститься та чи інша інформація, і в разі, якщо цей орган компетентний перевірити таку інформацію та надати відповідь, проте в ході перевірки інформація не знайшла свого підтвердження, вказана обставинам не може сама по собі бути підставою для задоволення позову,оскільки у такому випадку мала місце реалізація особою конституційного права, передбаченого статтею 40 Конституції, а не поширення недостовірної інформації.

Відповідно до ст. 277 ЦК України не є предметом судового захисту оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів та недоліків, які будучи вираженням суб'єктивної думки і поглядів відповідача, не можна перевірити на предмет їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів) і спростувати.

Отже, встановивши, що завідувач Відділу зв'язків з органами правосуддя Апарату Верховної Ради України ОСОБА_2 в межах свої службових повноважень звернувся з поданням до Керівника Апарату Верховної Ради України, в якій висловив критичну оцінку сукупності фактів і обставин порушення ОСОБА_3 присяги державного службовця, яка стала підставою для проведення службового розслідування відповідно до Порядку, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 13 червня 2000 року № 950, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що в даному випадку не мало місце поширення неправдивих відомостей, про спростування яких був заявлений позов.

Доводи апеляційної скарги фактично зводяться до переоцінки доказів, яким суд першої інстанції дав належну правову оцінку, а тому підлягають відхиленню.

Рішення суду першої інстанції відповідає вимогам закону і підстави для його зміни або скасування та задоволення апеляційної скарги відсутні.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст.303, 308, 313, 315 ЦПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 -відхилити.

Рішення Печерського районного суду м. Києва від 1 грудня 2014 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: