Провадження № 22-ц/780/1334/15 Доповідач у 2 інстанції Кашперська
Категорія 58 24.02.2015
УХВАЛА

Іменем України

24 лютого 2015 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області у складі:

головуючого судді Кашперської Т.Ц.,

суддів Ігнатченко Н.В., Фінагєєва В.О.,

за участю секретаря Бевзюк М.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні апеляційного суду Київської області цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 11 грудня 2014 року у справі за поданням державного виконавця Відділу державної виконавчої служби Голосіївського районного управління юстиції м. Києва про примусове входження до житла,

заслухавши доповідь судді, перевіривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, колегія суддів, -

в с т а н о в и л а :

В грудні 2014 року державний виконавець ВДВС Голосіївського районного управління юстиції звернувся до суду із поданням про примусове входження в приміщення боржника ОСОБА_2 Обґрунтовуючи подання, вказував, що на виконанні перебуває виконавчий лист про стягнення з ОСОБА_2, ОСОБА_1 на користь ПАТ «Дельта Банк» 2567482,52 грн. заборгованості за кредитним договором. Постановою від 18 вересня 2014 року відкрито виконавче провадження, однак рішення суду до цього часу не виконано; у строк, наданий для добровільного виконання, боржник вимоги державного виконавця не виконав, внаслідок чого на його майно накладено арешт, при виході державного виконавця за місцем знаходження нерухомого майна боржника з метою здійснення його опису боржник ОСОБА_1 до квартири не впустила. На підставі ст. 376 ЦПК України, ст. 11 Закону України «Про виконавче провадження», просив постановити вмотивоване рішення про примусове входження до квартири АДРЕСА_1, яка належить на підставі договору купівлі-продажу б/н від 25 грудня 2007 року ОСОБА_2

Ухвалою Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 11 грудня 2014 року подання державного виконавця задоволено.

Боржник ОСОБА_1, не погоджуючись із ухвалою суду першої інстанції, подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просила скасувати ухвалу Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 11 грудня 2014 року та відмовити державному виконавцю в задоволенні клопотання. В обґрунтування апеляційної скарги вказувала на те, що державний виконавець в порушення вимог Закону України «Про виконавче провадження» не направив їй рекомендованим листом постанови про відкриття виконавчого провадження, не надав строку для добровільного виконання рішення суду, не перевірив її майнового стану та не викликав її до виконавчої служби.

Колегія суддів, перевіряючи законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з наступних підстав.

Із матеріалів справи колегія суддів вбачає, що 18 вересня 2014 року постановою державного виконавця ВДВС Голосіївського районного управління юстиції у м. Києві відкрито виконавче провадження ВП № 44774220 про стягнення з ОСОБА_2, ОСОБА_1 на користь ПАТ «Дельта Банк» 2567482,52 грн. заборгованості за кредитним договором, якою запропоновано боржнику самостійно виконати зобов'язання у строк до семи днів з моменту винесення постанови.

ОСОБА_2 є власником квартири АДРЕСА_2 на підставі договору купівлі-продажу від 25 грудня 2007 року.

Листом ВДВС Голосіївського районного управління юстиції у м. Києві від 18 вересня 2014 року № 2212/6 направлено на адресу ОСОБА_2 постанову державного виконавця про відкриття виконавчого провадження для виконання та до відома, винесену на підставі виконавчого листа № 2601/176/12-ц від 15 вересня 2014 року (а. с. 6).

На а. с. 5 міститься реєстр відправленої рекомендованої кореспонденції ВДВС Голосіївського районного управління у м. Києві від 24 вересня 2014 року, згідно якого ОСОБА_2 направлено лист за адресою АДРЕСА_3, № в/п 2213/6.

Згідно довідки КП ЖЕО-103 від 14 листопада 2014 року № 3452, ОСОБА_2 проживає у АДРЕСА_3, де також зареєстровані та проживають ОСОБА_1, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 (а. с. 16).

Згідно довідки філії ДП МОУ «Укрвійськбуд» «135 домобудівельний комбінат» від 10 листопада 2014 року № 378, ОСОБА_2 за адресою АДРЕСА_4 не зареєстрований та не проживає (а. с. 15).

Постановою державного виконавця ВДВС Голосіївського районного управління юстиції у м. Києві доручено ВДВС Бориспільського міського управління юстиції у Київській області провести виконавчі дії щодо опису нерухомого майна боржника ОСОБА_2 - квартири за адресою АДРЕСА_4.

14 грудня 2014 року державним виконавцем ВДВС Бориспільського міського управління юстиції у Київській області складено акт про те, що виходом за адресою АДРЕСА_4 з метою опису квартири опис здійснити не видалось за можливе, оскільки ОСОБА_1 до квартири не впустила (а. с. 19).

Вказані обставини підтверджуються наявними в справі доказами.

Суд першої інстанції, задовольняючи подання державного виконавця, виходив із того, що боржник перешкоджає державному виконавцю здійснити опис його майна, а тому вважав за допустиме надати дозвіл на примусове проникнення до квартири АДРЕСА_5.

На думку колегії суддів, при розгляді подання державного виконавця судом першої інстанції було порушено порядок, встановлений для його вирішення.

Відповідно до ст. 376 ЦПК України питання про примусове проникнення до житла чи іншого володіння боржника - фізичної особи або особи, у якої знаходиться майно боржника чи майно та кошти, належні боржникові від інших осіб, або дитина, щодо якої є виконавчий документ про її відібрання, при виконанні судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) вирішується судом за місцезнаходженням житла чи іншого володіння особи за поданням державного виконавця. Суд негайно розглядає подання, зазначене в частині першій цієї статті, без виклику чи повідомлення сторін та інших заінтересованих осіб за участю державного виконавця.

Питання про примусове проникнення до житла повинно вирішуватися не інакше як шляхом прийняття вмотивованої ухвали суду з додержанням принципу верховенства права.

Відповідно до статті 12 Загальної декларації прав людини 1948 року, статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, пункту 1 статті 17 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права 1966 року ніхто не може зазнавати безпідставного посягання на недоторканність свого житла. При здійсненні своїх прав і свобод кожна людина може зазнавати тільки таких обмежень, які встановлені законом виключно з метою забезпечення належного визнання і поваги до прав і свобод інших та забезпечення справедливих вимог моралі, громадського порядку і загального добробуту в демократичному суспільстві (пункт 2 статті 29 Загальної декларації прав людини 1948 року, стаття 18 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року).

Конституційна гарантія недоторканності житла не поширюється на випадки, коли суспільні інтереси вимагають правомірного обмеження прав людини, зокрема для захисту прав і законних інтересів інших членів суспільства. Обмеження права особи на недоторканність житла, яке визначено у Конституції України і міжнародно-правових актах, визнається легітимним втручанням держави у права людини з метою забезпечення загального блага.

Зазначене суд першої інстанції залишив поза увагою, не встановив фактичні обставини, що унеможливлює вирішення справи по суті на стадії апеляційного перегляду.

Судом першої інстанції не було досліджено матеріалів виконавчого провадження, не з'ясовано, чи отримував як ОСОБА_2, так і ОСОБА_1 копію постанови про відкриття виконавчого провадження, оскільки стягнення з них суми передбачається в солідарному порядку; чи мали відповідачі можливість із урахуванням часу отримання такої постанови виконати в добровільному порядку рішення суду; чи ухилялися боржники від вчинення виконавчих дій та чи є належні підстави для проникнення в житло і в залежності від встановленого не прийняв законне і обґрунтоване рішення.

Колегія суддів звертає увагу, що супровідний лист від 18 вересня 2014 року про направлення ОСОБА_2 копії постанови державного виконавця про відкриття виконавчого провадження, наявний в матеріалах справи, має вихідний номер 2212/6, а в реєстрі відправлення рекомендованої кореспонденції від 24 вересня 2014 року номер виконавчого провадження вказано як 2213/6, що відрізняється як від вихідного номеру супровідного листа, так і від основного номеру виконавчого провадження - 44774220, таким чином не можна однозначно стверджувати, що дані докази свідчать про належне направлення боржнику копії постанови про відкриття виконавчого провадження.

Таким чином безпідставними є висновки суду першої інстанції про те, що боржник ухиляється від виконання судового рішення та перешкоджає державному виконавцю здійснити опис майна боржника.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 312 ЦПК України, розглянувши скаргу на ухвалу суду першої інстанції, апеляційний суд скасовує ухвалу і передає питання на новий розгляд до суду першої інстанції, якщо останній порушив порядок, встановлений для його вирішення.

За таких обставин колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а ухвала суду скасуванню з передачею питання на новий розгляд до суду першої інстанції відповідно до вимог п. 3 ч. 1 ст. 312 ЦПК України, оскільки постановлена з порушенням порядку, встановленого для його вирішення.

Керуючись ст. ст. 307, 312, 313, 314, 315, 317 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Ухвалу Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 11 грудня 2014 року скасувати та передати питання на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

Головуючий: Кашперська Т.Ц.

Судді: Ігнатченко Н.В.

Фінагєєв В.О.