РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31.03.2015 року м. Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області

в особі головуючого - судді Данко В.Й.,

при секретарі Павлюх Л.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Ужгороді, в приміщенні суду, цивільну справу за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, за участю третіх осіб без самостійних вимог Інспекції ДАБК у Закарпатській області, Реєстраційної служби Ужгородського міськрайонного управління юстиції в Закарпатській області про визнання права на спадщину, визнання недійсним і скасування свідоцтва про право власності на нерухоме майно, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1, ОСОБА_2 звернулися до суду з позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_4, за участю третіх осіб без самостійних вимог Інспекції ДАБК у Закарпатській області, Реєстраційної служби Ужгородського міськрайонного управління юстиції в Закарпатській області про визнання права на спадщину, визнання недійсним і скасування свідоцтва про право власності на нерухоме майно. Мотивуючи свої вимоги вказують на те, що спадкоємцями першої черги за законом після смерті ОСОБА_5, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1. До складу спадщини за померлим входять земельна ділянка і житловий будинок, розташовані по АДРЕСА_1, на які позивачі мають спадкові права, однак не можуть прийняти спадщину у встановленому законом поряду через те, що їхні спадкові права оспорюються відповідачкою ОСОБА_4 та внаслідок відсутності у них оригіналу державного акту на земельну ділянку. У зв'язку з цим, просять суд задовольнити позов, та, винести рішення, яким включити до складу спадщини за померлим ОСОБА_6 земельну ділянку, житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 та усі майно, яке знаходиться в ньому, а також права та обов'язки спадкодавця, що належали йому на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті, визнати спадкоємцями першої черги за померлим батьком ОСОБА_6 його дітей ОСОБА_1, ОСОБА_2 та ОСОБА_7, визнати за ОСОБА_6, його дітьми ОСОБА_1, ОСОБА_2 та ОСОБА_7 право власності на ? кожному від всього складу спадщини за померлим ОСОБА_6

Представник позивачки ОСОБА_1 - ОСОБА_8 в судовому засіданні уточнив і збільшив позовні вимоги. А саме, просив суд винести рішення, яким визнати недійсним та скасувати в ? частині Свідоцтво право власності на нерухоме майно (житловий будинок) за адресою: АДРЕСА_1 від 24.04.2013 року, індексний номер 2877525, видане ОСОБА_4, визнати за ОСОБА_1 право власності на ? частину житлового будинку, площею 657,5 кв.м., та за ОСОБА_2 право власності на ? частину житлового будинку, площею 657,7 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, а також визнати за ОСОБА_1 право власності на ? частину земельної ділянки та ОСОБА_2 право власності на ? земельної ділянки площею 0,10 га., розташованої в АДРЕСА_1.

Представник позивачів ОСОБА_9 підтримав заявлені збільшені позовні вимоги.

Відповідач ОСОБА_3 в судове засідання не з'явився. Однак, надав суду заяву, в якій просить розглянути справу за його відсутності.

Відповідачка ОСОБА_4 та її представник ОСОБА_10 в судовому засіданні проти позову заперечили в частині визнання недійсним і скасування в ? частині свідоцтва про право власності на нерухоме майно, індексний номер: 2877525 від 24.04.2013 року та визнання права власності на 2/4 частки житлового будинку по АДРЕСА_1. Вважають позовні вимоги в цій частині безпідставними і необґрунтованими, просить суд в їх задоволенні відмовити. В обгрунтування заперечень зазначають, що житловий будинок, розташований по АДРЕСА_1, не входить до складу спадщини після смерті ОСОБА_5, оскільки належить на праві власності ОСОБА_4, яка є забудовником цього нерухомого майна і його законним володільцем починаючи з 1990 року. Крім того, оскаржуваним свідоцтвом про право власності на нерухоме майно не порушується жодних прав позивачів, а тому звернення останній з позовом про визнання цього свідоцтва недійсним є безпідставним.

Представники третіх осіб Інспекції ДАБК у Закарпатській області, Реєстраційної служби Ужгородського міськрайонного управління юстиції в Закарпатській області в судове засідання не з'явилися, будучи належним чином повідомленими про час та місце слухання справи. А тому суд, розглядає таку за їх відсутності.

Заслухавши пояснення представник позивачів, відповідачки, представника відповідачки, суд приходить до переконання, що позо підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

По справі встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_5, що підтверджується свідоцтвом про смерть НОМЕР_1 від 03.08.2012 року. Після його смерті відкрилась спадщина.

Відповідно до ст.1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Згідно державного акту про право приватної власності на земельну ділянку, НОМЕР_2 від 14.10.2009 року померлому ОСОБА_5 за життя належала на праві власності земельна ділянка, площею 0,1 га, розташована по АДРЕСА_1, яка входить до складу спадщини.

Відповідно ч.2 ст.1223 ЦК у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 1278 ЦК України, частки кожного спадкоємця у спадщині є рівними, якщо спадкодавець у заповіті сам не розподілив спадщину між ними.

Згідно довідки приватного нотаріуса Балаж М.В. №86 від 28.08.2013 року, спадкоємцями першої черги за законом після смерті ОСОБА_5, померлого ІНФОРМАЦІЯ_1, являються ОСОБА_1, ОСОБА_7, ОСОБА_12, ОСОБА_12

Згідно листа - роз'яснення цього ж нотаріуса №75/01-16 від 08.09.2014 року спадкоємцям померлого ОСОБА_5 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на спадкове майно, а саме земельну ділянку по АДРЕСА_1 у зв'язку з відсутністю оригіналу державного акту, який посвідчує право власності на це майно спадкодавця.

Відповідно до п. 3.1 листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику у справах про спадкування» від 16.05.2013 року право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, в також у разі втрати ним документа, який засвідчує право власності.

Враховуючи вищенаведене, суд вважає обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню позовні вимоги в частині визнання за позивачами права власності за кожним на ? частину земельної ділянки, площею 0,1 га, розташованої по АДРЕСА_1

Однак, в задоволенні решти позовних вимог суд відмовляє з наступних підставі.

Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Позивачі стверджують, що житловий будинок, розташований по АДРЕСА_1, входить до складу спадщини після смерті ОСОБА_5, обґрунтовуючи це тим, що дане нерухоме майно було побудоване за життя батьком померлого ОСОБА_5 - ОСОБА_13, після смерті якого в 2003 році будинок успадкував його син ОСОБА_5 При цьому, посилаються на свідоцтво про право на спадщину за законом, реєстраційний номер № 3 - 3467, видане по спадковій справі № 473/2003 від 15.11.2005 року згідно якого, ОСОБА_5 спадкує після смерті своїх батьків, ОСОБА_14 і ОСОБА_15 незавершений будівництвом житловий будинок по АДРЕСА_1.

Однак, суд приходить до переконання, що дані доводи позивачів не знаходять свого правового обґрунтування та суперечать фактичним обставинам справи з наступних підстав.

Зазначене вище свідоцтво про право на спадщину реєстраційний номер № 3 - 3467, видане по спадковій справі № 473/2003 від 15.11.2005 року визнане недійсним згідно рішення Ужгородського міськрайонного суду від 07.05.2014 року у справі № 308/706/14-ц, яке вступило в законну силу 28.11.2014 року, і втратило чинність.

Інші докази, які свідчили б про наявність у померлого ОСОБА_5 за життя права власності або інших майнових право щодо житлового будинку, розташованого по АДРЕСА_1, в матеріалах справи відсутні.

Натомість як слідує з матеріалів справи, в 1991 році ОСОБА_5 передав право забудови належної йому земельної ділянки відповідачу ОСОБА_4, з якою на той час перебував у зареєстрованому шлюбі. Дане підтверджується заявою ОСОБА_5 від 18.02.1991 року поданою до міськвиконкому Ужгородської міської ради народних депутатів, в якій ОСОБА_5 просив переоформити, належну йому земельну ділянку на свою дружину ОСОБА_4

В подальшому, ОСОБА_4, отримавши в 1990 - 1991 роках в безстрокове користування під будівництво житлового будинку зазначену вище земельну ділянку та дозвіл на її забудову, збудувала на цій ділянці житловий будинок, на який в 2013 році оформила право власності.

Зазначене вище підтверджується наступними доказами:

1. Актом відведення меж земельної ділянки в натурі від 06.02.1990 року, виданим управлінням архітектури і містобудування м. Ужгороді, згідно якого ОСОБА_4 відведено земельну ділянку по АДРЕСА_1 під будівництво житлового будинку.

2. Рішенням виконкому Ужгородської міської ради народних депутатів № 43 27.02.1991 року, яким перереєстровано будівельний паспорт на будівництво будинку житлового будинку по АДРЕСА_1 з ОСОБА_5 на ОСОБА_4

3. Договором від 05.06.1991 року, укладеним між виконкомом Ужгородської міської ради народних депутатів і ОСОБА_4, згідно якого ОСОБА_4 передано в безстрокове користування під будівництво індивідуального житлового будинку земельну ділянку, площею 0,05 Га, розташовану по АДРЕСА_1

4. Дозволом на право виконання будівельних робіт від 06.06.1991 року, виданого управлінням архітектури і містобудування м. Ужгорода ОСОБА_4 на право будівництва індивідуального житлового будинку

5. Декларацією про готовність об'єкта до експлуатації, затвердженою інспекцією ДАБК 11.02.2013 року за № ЗК 68.

6. Свідоцтвом про право власності на нерухоме майно, індексний номер: 2877525 від 24.04.2013 року, яким посвідчується право власності ОСОБА_4 на індивідуальний житловий будинок, площею 657 кв.м., розташований по АДРЕСА_1.

З наведеного вище випливає, що забудовником житлового будинку, розташованого по АДРЕСА_1 і його єдиним законним власником є ОСОБА_4

Згідно положень п. 3.1 листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику у справах про спадкування» від 16.05.2013 року, умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об'єкти нерухомості, в тому числі житловий будинок, інші споруди, земельну ділянку є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку.Якщо за життя спадкодавець не набув права власності на житловий будинок, земельну ділянку, то спадкоємець також не набуває права власності у порядку спадкування. До спадкоємця переходять лише визначені майнові права, які належали спадкодавцеві на час відкриття спадщини.

В цьому контексті Вищий спеціалізований суд в заданому листі «Про судову практику у справах про спадкування» від 16.05.2013 року прямо зазначає про те, що «задовольняючи позовні вимоги про визнання права власності на спадкове майно за спадкоємцями, яке за життя не належало спадкодавцеві (відсутній правовстановлюючий документ на нерухоме майно на ім'я спадкодавця), суди тим самим суттєво порушували норми матеріального права, фактично визнавали право власності за позивачами без будь-якої правової підстави».

Отже, за відсутності жодних доказів належності померлому ОСОБА_5 за життя права власності або інших майнових прав на житловий будинок, розташований по АДРЕСА_1 та з урахуванням того, що зазначений будинок знаходиться у власності відповідачки ОСОБА_4, у позові спадкоємців померлого ОСОБА_5 про визнання права власності в порядку спадкування на частку будинку слід відмовити за безпідставністю позовних вимог.

З зазначених підстав безпідставними є і вимога позивачів щодо визнання недійсним в ? частині свідоцтва про право власності на нерухоме майно, індексний номер: 2877525 від 24.04.2013 року.

За змістом ст. 3 ЦПК України, особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Оскаржуване позивачами свідоцтво про право власності на нерухоме майно не стосується спадкового майна і не порушує жодних спадкових прав позивачів, а тому позивачі не вправі ставити вимогу про визнання зазначеного свідоцтва недійсним.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до переконання, що слід визнати за ОСОБА_1 право власності на ? частку та за ОСОБА_2 право власності на ? земельної ділянки площею 0,1 га, розташованої по АДРЕСА_1

Керуючись ст. ст. 10, 11, 15, 60, 209, 212, 213 ЦПК України, ст.ст. 1223, 1261 - 1265, 1278 ЦК України, п.3.1 Листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільний і кримінальних справ «Про судову практику у справах про спадкування», суд, -

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, за участю третіх осіб без самостійних вимог Інспекції ДАБК у Закарпатській області, Реєстраційної служби Ужгородського міськрайонного управління юстиції в Закарпатській області про визнання права на спадщину, визнання недійсним і скасування свідоцтва про право власності на нерухоме майно - задовольнити частково.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на ? частку земельної ділянки площею 0,1 га, розташованої по АДРЕСА_1.

Визнати за ОСОБА_12 право власності на ? частку земельної ділянки площею 0,1 га, розташованої по АДРЕСА_1.

В задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Рішення може бути оскаржено в загальному порядку шляхом подання протягом десяти днів апеляційної скарги до Апеляційного суду Закарпатської області і набере законної сили в разі неподання такої в установлений строк.

Суддя Ужгородського

міськрайонного суду: В.Й. Данко