У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 лютого 2015 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і

кримінальних справ у складі:

головуючого Ступак О.В.,
суддів:Дем'яносова М.В., Коротуна В.М., Леванчука А.О.,Парінової І.К.,
розглянувши у судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_6 до селянського (фермерського) господарства «Нова Україна», третя особа − товариство з обмеженою відповідальністю «Жильнельфа Вельє», про визнання правочину недійсним, за касаційною скаргою ОСОБА_6, подану представником ОСОБА_7, на рішення Монастирищенського районного суду Черкаської області від 6 жовтня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Черкаської області від 4 грудня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У березні 2014 року ОСОБА_6 звернулася до суду з позовом, в якому посилалася на те, що відповідно до державного акта на право власності на землю серії ЧР № 0319839, виданого 10 липня 2001 року, вона є власником земельної ділянки площею 2,3985 га, розташованої на території Теолинської сільської ради Монастирищенського району Черкаської області.

У березні того ж року їй стало відомо про те, що у реєстраційній службі Монастирищенського районного управління юстиції Черкаської області зареєстровано договір оренди вищезазначеної земельної ділянки, начебто укладений між нею та селянським (фермерським) господарством «Нова Україна» (далі - СФГ «Нова Україна»).

Позивач ОСОБА_6 стверджувала, що вказаний договір оренди земельної ділянки нею не підписувався та інших осіб на його підписання вона не уповноважувала.

Крім того вказувала на те, що даний договір не містить істотної умови, передбаченої Законом України «Про оренду землі», а саме умови передачі у заставу та внесення до статутного фонду права оренди земельної ділянки, тому договір є недійсним з дати його вчинення.

У процесі розгляду справи позивач уточнив свої позовні вимоги і посилався на інші порушення Закону України «Про оренду землі», допущені у спірному договорі, зокрема, що у ньому не вказаний кадастровий номер земельної ділянки, відсутні план або схема земельної ділянки, кадастровий план земельної ділянки з відображенням обмежень (обтяжень) у її використанні та встановлених земельних сервітутів, відсутній акт визначення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості). Відповідачем не виконується обов'язок застосування заходів по підвищенню родючості ґрунтів та порушується обов'язок зі сплати орендної плати.

У зв'язку з цим ОСОБА_6 просила визнати недійсним з моменту вчинення договір оренди земельної ділянки площею 2,3985 га, розташованої на території Теолинської сільської ради Монастирищенського району Черкаської області, укладений між нею та СФГ «Нова Україна», зареєстрований у реєстраційній службі Монастирищенського районного управління юстиції Черкаської області; скасувати державну реєстрацію договору оренди вказаної земельної ділянки та забов'язати відповідача повернути належну їй на праві приватної власності земельну ділянку.

Рішенням Монастирищенського районного суду Черкаської області від 6 жовтня 2014 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Черкаської області від 4 грудня 2014 року, в задоволенні позову ОСОБА_6 відмовлено.

У касаційній скарзі заявник просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалу апеляційного суду, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, із ухваленням нового рішення у справі про задоволення позову.

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, заслухавши доповідача, обговоривши доводи скарги та вивчивши обставини справи, вважає, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Місцевим судом було встановлено, що ОСОБА_6 є власником земельної ділянки площею 2,398 га, розташованої на території Теолинської сільської ради Монастирищенського району Черкаської області, що підтверджується державним актом на право приватної власності на землю серії ЧР № 0319839 від 10 липня 2001 року.

Відповідно до договору оренди землі від 17 липня 2012 року, укладеного між ОСОБА_6 та СФГ «Нова Україна», позивач передав, а СФГ «Нова Україна» прийняло вказану земельну ділянку площею 2,398 га у платне строкове користування (оренду) строком на 5 років для сільськогосподарського виробництва. 12 січня 2014 року вказаний договір оренди земельної ділянки був зареєстрований у реєстраційній службі Монастирищенського районного управління юстиції Черкаської області.

В обґрунтування заявленого позову ОСОБА_6, серед іншого, зазначала, що вищезазначений договір оренди земельної ділянки нею не підписувався та інших осіб на його підписання вона не уповноважувала.

У зв'язку з цим суд призначив у справі комплексну (почеркознавчу та ТЕД) експертизу, висновком якої від 11 липня 2014 року № 720/14-23, № 1196/1423 визначено, що два підписи від імені ОСОБА_6 в двох примірниках договору оренди землі від 17 липня 2012 року в графах «Орендодавець» - виконані рукописним способом кульковою ручкою пастою фіолетового кольору без застосування способів технічного відтворення підпису: підготовки олівцем, копіюванням через копіювальний папір або перетисненням з наступною обвідкою, а також без використання графопобудовників. Визначити, чи виконано два підписи від імені ОСОБА_6 в графі «Орендодавець» в двох примірниках договору оренди землі від 17 липня 2012 року не виявилось можливим у зв'язку з повною неспівставимістю досліджуваних підписів та зразків і відсутністю зразків почерку з літерами «И», «С» та «р». Два підписи, від імені ОСОБА_6 в графі «Орендодавець» в двох примірниках договору оренди землі від 17 липня 2012 року - виконані без наслідування будови та ознак зразків її підписів.

Встановивши вищезазначені обставини у справі, суд першої інстанції дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову ОСОБА_6 з огляду на те, що останньою не було доведено, що спірний договір оренди порушує її законні права на володіння, користування та розпорядження спірною земельною ділянкою, як приватною власністю та не доведено, що підпис у спірному договорі виконаний не нею.

Апеляційний суд погодився з таким висновком суду першої інстанції і залишив судове рішення без змін. Однак, постановляючи оскаржувану ухвалу, суд апеляційної інстанції допустив суттєві порушення норм процесуального права.

Частинами 3, 4 статті 10 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів в їх сукупності.

Згідно із ч. 1 ст. 143 ЦПК України для з'ясування обставин, що мають значення для справи і потребують спеціальних знань у галузі науки, мистецтва, техніки, ремесла того, суд призначає експертизу за заявою осіб, які беруть участь у справі.

Статтею 150 ЦПК України передбачено, що, якщо висновок експерта буде визнано неповним або неясним, судом може бути призначена додаткова експертиза, яка доручається тому самому або іншому експерту (експертам). Якщо висновок експерта буде визнано необґрунтованим або таким, що суперечить іншим матеріалам справи або викликає сумніви в його правильності, судом може бути призначена повторна експертиза, яка доручається іншому експертові (експертам).

Оскаржуючи рішення суду першої інстанції в суді апеляційної інстанції, представник ОСОБА_6 - ОСОБА_7 у своїй апеляційній скарзі, посилався на допущені місцевим судом порушення норм процесуального права. При цьому, вказував на неповне з'ясування судом всіх обставин у справі, зокрема, належним чином не було з'ясовано основне питання у справі щодо підпису позивача у спірному договорі оренди земельної ділянки, а проведена в ході розгляду справи судово-почеркознавча експертиза не дала відповідь на це питання. У зв'язку з цим у апеляційній скарзі було заявлено клопотання про призначення у справі додаткової експертизи.

Суд апеляційної інстанції, у порушення вищезазначених норм закону, належним чином не перевірив та не з'ясував чи роз'яснювалися у порядку ч. 4 ст. 10 ЦПК України у суді першої інстанції сторонам їх права на подання клопотання про призначення додаткової експертизи та наслідки невчинення таких процесуальних дій. До того ж відхиляючи клопотання позивача про призначення у справі додаткової експертизи, суд порушив принципи цивільного судочинства щодо змагальності, всебічності та повноти розгляду справи.

Отже, оскільки неповнота з'ясування обставин у справі та порушення зазначених норм процесуального права унеможливили встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення спору, і, ці порушення були допущені апеляційним судом, то ухвала цього суду підлягає скасуванню з передачею справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338, 344, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_6, подану представником ОСОБА_7, задовольнити частково.

Ухвалу апеляційного суду Черкаської області від 4 грудня 2014 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

О.В. Ступак М.В. Дем'яносов В.М. Коротун А.О. Леванчук І.К. Парінова Головуючий Судді: