РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01.09.2015 року , Автозаводський районний суд міста Кременчука Полтавської області у складі:

головуючого судді Рибалка Ю.В.,

при секретарі судового засідання Никифоренко А.А.,

за участі: позивача ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Кременчуці цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості по аліментам, неустойки, моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

До суду звернулась ОСОБА_1 з вищевказаним позовом. Просила стягнути, з урахуванням неодноразових уточнень позовних вимог, з ОСОБА_2 заборгованість зі сплати аліментів у сумі 14 399,57 грн., неустойку у звязку з несвоєчасною сплатою аліментів у сумі 1 022 788,06 грн., стягнути з ВДВС Глобинського РУЮ у Полтавській області моральну шкоду у сумі 50 000,00 грн., стягнути судові витрати.

В обґрунтування позовних вимог зазначила, що ОСОБА_2 не сплачував їй аліменти на утримання сина, а тому виникла заборгованість, яка підлягає стягненню з відповідача. Також зазначила, що у звязку з несвоєчасністю сплати аліментів, з відповідача необхідно стягнути неустойку, згідно зі ст. 196 СК України, та інфляційні витрати, надала відповідний розрахунок. Крім цього, у звязку із бездіяльністю ВДВС Глобинського РУЮ, що стало наслідком тривалого не отримання позивачем присуджених аліментів на утримання дитини, їй завдано моральної шкоду, яку позивач оцінила у 50 000,00 грн.

Відповідач заперечив проти задоволення позовних вимог повністю. Надав суду письмові пояснення. Зазначив, що повністю не згоден із заборгованістю по аліментам. Пояснив, що вчасно сплачував всі нараховані суми аліментів і заборгованості перед позивачем він не має. Виконавче провадження по стягненню аліментів у 2012 році знищено, а тому немає підстав стягувати з нього заборгованість та пеню за несвоєчасність їх сплати.

У судовому засіданні позивач позов підтримала, просила задовольнити повністю з підстав, викладених у ньому.

Відповідач до суду не зявився, подав клопотання про розгляд справи без його участі. У попередніх судових засіданнях проти задоволення позову заперечував.

ВДВС Глобинського РУЮ, яке за клопотанням позивача залучено судом до участі у справі в якості співвідповідача, повідомило про неможливість явки до суду їх представника, просило розглянути справу за його відсутності. У подальшому представники до суду не зявлялись, про дату та час розгляду справи ВДВС повідомлявся належним чином.

Вислухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступних висновків.

Судом встановлено, що рішенням Автозаводського районного суду м. Кременчука від 27.09.1991 стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на утримання сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, аліменти у розмірі ? частини від всіх видів заробітку, починаючи стягнення з 14.08.1991 і до досягнення дитиною повноліття, але не менше 20 рублів на місяць.

Згідно з довідкою ВДВС Глобинського РУЮ від 20.10.2011 № 11564/02-32/6 11.10.1991 було відкрито виконавче провадження. 30.09.2009 виконавче провадження закінчено у звязку з досягненням дитиною повноліття.

Згідно з розрахунком ВДВС Глобинського РУЮ від 19.01.2012 № 276/02-32/6 станом на 30.09.2009 сума заборгованості зі сплати аліментів складала 14 399,57 грн.

Відповідно до довідки від 25.12.2014 № 3459 Управління праці та соціального захисту населення Виконкому Автозаводської районної ради м. Кременчука ОСОБА_1 перебувала на обліку з 1996 року по 2014 рік та отримувала соціальну допомогу малозабезпеченим сімям та одиноким матерям.

Із матеріалів справи вбачається, що відповідач працював механізатором, шофером, слюсарем, мельником, охоронцем на різних підприємствах, установах, організаціях в м. Світловодську, м. Кременчуці, м. Глобині та на цей час працює охоронцем. Його заробітна плата, як пояснив відповідач, складає приблизно 2 000 грн. на місяць. Зазначені обставини не заперечувались у ході судового розгляду справи.

Рішенням Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 06.11.2013 у справі № 6-31609св13 за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості по аліментам встановлено, що на час досягнення повноліття ОСОБА_4 за відповідачем ОСОБА_2 рахувалась заборгованість несплачених аліментів у розмірі 13 389,35 грн. присуджених ОСОБА_1 на утримання її сина ОСОБА_3, відповідно до рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука від 27.09.1991.

Зазначене також вбачається із наявних матеріалів справи, зокрема листа Управління ДВС Головного управління юстиції у Полтавській області від 20.02.2012.

На даний час матеріали виконавчого провадження по стягненню з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліментів на утримання дитини до досягнення нею повноліття, знищені за закінченням терміну зберігання (3 роки).

Заборгованість по аліментам у розмірі 13 389,35 грн., встановлена судовим рішенням касаційної інстанції, позивачу на даний час відповідачем не сплачена.

У порядку виконавчого провадження стягнення заборгованості на даний час не виявляється можливим, оскільки матеріали відповідного виконавчого провадження знищено, а тому позивач обгрунтовано звернулася за захистом своїх прав у судовому порядку.

У ході судового розгляду справи відповідачем не доведено погашення вказаної суми заборгованості.

Відповідно до ч. 1 ст. 180 СК України батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно з ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

У відповідності з ч. 4 ст. 195 СК України розмір заборгованості за аліментами обчислюється державним виконавцем, а у разі спору судом.

Порядок стягнення заборгованості на виконання рішення суду передбачений ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження» і згідно з ч. 9 цієї статті суд вирішує питання щодо заборгованості лише у разі спору про її розмір.

У даній справі судом вбачається спір про розмір заборгованості з аліментів, оскільки позивач просить стягнути заборгованість, а відповідач заперечує її розмір та вважає, що вона вже повністю ним погашена.

Згідно з ч. 1, 2 ст. 196 СК України при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобовязана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення. Розмір неустойки може бути зменшений судом з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів.

У відповідності до п. 22 Постанови Пленуму ВСУ від 15.05.2006 № 3 «Про практику застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України» при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», передбачена ст. 196 СК України відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилась з незалежних від нього причин, зокрема, у звязку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення сплати аліментів.

Заборгованість відповідача за аліментами виникла внаслідок їх нерегулярної сплати. Підстав, які б свідчили, що заборгованість виникла з незалежних від відповідача причин, судом не виявлено, а тому суд вважає, що заборгованість за аліментами виникла з вини відповідача та наявний спір про її розмір.

У зв'язку із невиконанням відповідачем свого обов'язку по сплаті аліментів на утримання дитини, позивач просить суд стягнути з відповідача на свою користь неустойку за прострочення їх сплати за період з квітня 2001 року по теперішній час, з урахуванням індексу інфляції, в розмірі 1 022 788,06 грн.

Згідно з положеннями СК України (ст. 198) аліменти призначаються та виплачуються (стягуються) щомісячно, тому за змістом ст. 196 СК України пеня нараховується не на всю суму заборгованості, а її нарахування обмежується лише сумою несплачених аліментів за той місяць, в якому не проводилось стягнення аліментів.

Це пов'язано з тим, що відповідно до ст. 61 Конституції України ніхто не може бути притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення, а за положеннями ч. 2 ст. 550 ЦК України відсотки на неустойку (як повторна пеня) не нараховується. У зв'язку з цим сума заборгованості зі сплати аліментів за попередні місяці не додається за наступні, а кількість днів прострочення обчислюється виходячи з того, скільки днів прострочено до сплати певну суму заборгованості. При цьому пеня нараховується не з часу фактичного ухилення від утримання і не з часу подання позовної заяви про стягнення аліментів чи з часу набрання рішенням суду про стягнення аліментів законної сили, а з часу невиконання рішення суду.

З урахуванням того, що згідно з положеннями СК України аліменти призначаються та виплачуються /стягуються/ щомісяця, тому за змістом ст. 196 СК України нарахування пені обмежується лише сумою несплачених аліментів за той місяць, в якому не проводилось стягнення аліментів. Сума заборгованості зі сплати аліментів за попередні місяці не додається за наступні, а кількість днів прострочення обчислюється виходячи з того, скільки днів прострочено сплати певної суми заборгованості.

Таким чином, ураховуючи наданий суду розрахунок неустойки, матеріальний стан платника, суд вважає за необхідне зменшити її розмір до 50 000,00 грн.

Щодо позовних вимог до ВДВС Глобинського РУЮ суд не знаходить підстав для їх задоволення у звязку із недоведеністю будь-яким належними доказами.

Відповідно до ч. 1, 3, 4 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно з ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Враховуючи викладене, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо та враховуючи те, що обставини, на які посилається позивач частково знайшли своє підтвердження в судовому засіданні, суд прийшов до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню.

Керуючись ст. 180, 185, 196, 199, 200 СК України, ст. 14, 57-61, 88, 208, 209, 212-215, 218, 294, 296 ЦПК України, суд,

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 (Полтавська область, Глобинський район, смт. Градизьк, вул. Леніна, 62) на користь ОСОБА_1 (АДРЕСА_1) заборгованість по сплаті аліментів у сумі 13 389,35 грн., неустойку у сумі 50 000,00 грн.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 понесені нею судові витрати, а саме у відшкодування сплаченого судового збору 121,80 грн., витрати повязані з розглядом справи 73,39 грн.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави судові витрати, а саме судовий збір у сумі 633,89 грн.

В решті позовних вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Полтавської області шляхом подачі апеляційної скарги через Автозаводський районний суд м. Кременчука протягом десяти днів з дня проголошення рішення, а особами, які не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Ю.В. Рибалка