Справа № 211/3557/15-ц
Провадження № 2/211/1581/15
Р і ш е н н я

і м е н е м У к р а ї н и

02 вересня 2015 року Довгинцівський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді Бардін О. С.

при секретарі Зайцевій А.М. .

за відсутністю: позивача ОСОБА_1

представника відповідача

розглянувши в м. Кривому Розі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» про захист прав споживача, стягнення заборгованості за договором банківського вкладу,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та кредит» вказавши, що 18.02.2014 року між ним та відповідачем було укладено договір банківського вкладу (депозиту) у сумі 20000 гривень на строк 12 місяців до 23.02.2015 року з виплатою 22,50% річних.

Після закінчення строку дії депозитного договору 04.03.2015 року він звернувся до банку з проханням повернути суму вкладу в розмірі 23125,85 гривень. Банк частково виплатив позивачу кошти в розмірі 4125,85гривень. При зверненні позивача повторно до банку з проханням повернути решту коштів, йому було відмовлено посилаючись на скрутне становище банку та запропоновано продовжити договір. Позивач відмовився від продовження строку дії договору. Однак на його звернення щодо повернення вкладу відповідач не реагує.

В зв'язку з невиконанням відповідачем своїх зобов'язань, банк заподіяв позивачу моральну шкоду, що виразилась в хвилюваннях, позбавленні можливості використовувати власні кошти для потреб своєї родини, він змушений звертатися до суду за захистом порушених прав. Тому позивач просить стягнути з відповідача на свою користь суму вкладу у розмірі 19 000 грн., 3% річних у розмірі 190,00 грн. за прострочу зобов'язання .

В судове засідання позивач ОСОБА_1 не з'явився, звернувся до суду з заявою про слухання справи у його відсутність, на задоволенні вимог наполягав.

Представник відповідача в судове засідання повторно не з'явився. До суду вдруге надійшло клопотання про перенесення розгляду справи на іншу дату в звязку з зайнятістю представника відповідача в розгляді іншої справи. Суд вважає, що вказані клопотання є штучним затягуванням процесу, а тому вважає можливим розглянути справу на підставі наявних у справі доказів. Вказані клопотання є штампом, які відповідач надсилає до суду і по іншим справа, не вказуючи, який представник, в якому іншому судовому засіданні зайнятий.

Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється

Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню.

Судом встановлено, що 18.02.2014 року між ОСОБА_1 та Публічним акціонерним товариством «Банк «Фінанси та кредит» укладено договір № 305835/3050/370-14 про банківський строковий вклад (депозит) «Класік» на 12 міс. в національній валюті (а.с. 6 - копія договору).

Згідно п.1 договору ОСОБА_1, як вкладник, вніс, а банк прийняв на вкладний рахунок 2635.8.033587.003 грошові кошти у сумі 20000,00 грн. на строк з 18 лютого 2014 року по 23 лютого 2015 р.

Пунктом 2 договору сторони погодили, що за час користування коштами вкладу банк нараховує та сплачує вкладникові проценти за ставкою 22,50% річних.

Відповідно до п. 6 договору після закінчення строку, визначеного п. 1 цього договору-заяви, вклад повертається вкладникові в порядку, строки та на умовах, передбачених положеннями 5.2. Основних умов.

Виходячи з умов депозитного договору, у зв'язку із закінченням строку вкладу банк мав 23 лютого 2015 року повернути позивачу вклади.

В силу п. 3.2. глави 3 Положення про порядок здійснення банками України вкладних (депозитних) операцій з юридичними і фізичними особами, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 03.12.2003 р. N 516, грошові кошти з вкладних (депозитних) рахунків фізичних осіб повертаються банками готівкою або в безготівковій формі на зазначений у договорі рахунок вкладника для повернення коштів чи за заявою вкладника на інший його рахунок. Банки можуть відповідно до умов договору банківського вкладу (депозиту) перераховувати фізичним особам нараховані проценти за вкладами (депозитами) на їх поточний рахунок, для поповнення вкладу (депозиту) або видавати готівкою.

По закінченні строку вкладу позивач 04.03.2015 р. звертався до банку у відділенні № 1 Криворізької філії АТ «Фінанси та кредит» з проханням видачі суми вкладу, однак банк видав позивачу частину його вкладу в розмірі 4125,85гривень, повторне звернення залишилися банком без задоволення (л.с. 7 копія заяви).

Таким чином, станом на 23.02.2015 і дотеперішній час банк не видав позивачу його вклад готівкою через касу банку, як того вимагав позивач.

Відповідно до довідки наданої до суду станом на 26.08.2015 року залишок грошових коштів на рахунку позивача складає 19000 гривень.

Згідно із ч. 3 ст. 1068 ЦК України банк зобов'язаний за розпорядженням клієнта видати або перерахувати з його рахунка грошові кошти в день надходження до банку відповідного розрахункового документа, якщо інший строк не передбачений договором банківського рахунка або законом.

Відповідно до абзаців 1 і 2 п. 8.1. ст. 8 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» банк зобов'язаний виконати доручення клієнта, що міститься в розрахунковому документі, який надійшов протягом операційного часу банку, в день його надходження. У разі надходження розрахункового документа клієнта до обслуговуючого банку після закінчення операційного часу банк зобов'язаний виконати доручення клієнта, що міститься в цьому розрахунковому документі, не пізніше наступного робочого дня.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з ч. 1 ст. 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором.

Відповідно до змісту ст. ст. 526 та 1058 ЦК України зобов'язання банку з повернення вкладу за договором банківського вкладу (депозиту) вважається виконаним з моменту повернення вкладу вкладнику готівкою або надання іншої реальної можливості отримати вклад та розпорядитися ним на свій розсуд (наприклад, перерахування на поточний банківський рахунок вкладника в цьому ж банку, з якого вкладник може зняти кошти чи проводити ними розрахунки з допомогою платіжної банківської картки). Перерахування коштів на поточний банківський рахунок вкладника в цьому ж банку без надання вкладнику можливості використання цих коштів не дає підстави вважати, що кошти були повернуті вкладнику.

Такої правової позиції дотримується Верховний Суд України (постанова від 25 грудня 2013 р. у справі № 6-140цс13) та Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ (ухвала від 15 січня 2014 р. у справі № 6-43949св13 та ухвала від 19 лютого 2014 р. у справі № 6-2582св14).

З огляду на утримання банком на поточному рахунку належних позивачу коштів, внаслідок чого він не має можливості отримати їх готівкою через касу банку чи розпорядитися ними іншим чином, зобов'язання з повернення вкладу в порушення п. 6 депозитного договору банк не виконав.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 4 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» залучення фінансових активів із зобов'язанням щодо наступного їх повернення є фінансовою послугою.

В силу п. 1 ч. 3 ст. 47 Закону України «Про банки і банківську діяльність» залучення у вклади (депозити) коштів належить до банківських послуг.

Частиною 2 ст. 1058 ЦК України передбачено, що договір банківського вкладу, в якому вкладником є фізична особа, є публічним договором.

Відповідно до ч. 2 ст. 633 ЦК України умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

Відповідно до п. 22 ст. 1 Закону України «Про захист прав споживачів» споживач - фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов'язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов'язків найманого працівника.

Згідно абзацу 2 п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України N 5 від 12.04.96 «Про практику розгляду цивільних справ за позовами про захист прав споживачів» оскільки Закон не визначає певних меж своєї дії, судам слід мати на увазі, що до відносин, які ним регулюються, належать, зокрема, й ті, що виникають із договорів про надання фінансово-кредитних послуг для задоволення власних побутових потреб громадян (у тому числі про надання кредитів, відкриття й ведення рахунків, проведення розрахункових операцій, приймання і зберігання цінних паперів, надання консультаційних послуг).

Виходячи з вищенаведеного позивач за депозитними договорами є споживачем фінансових послуг банку, зокрема, послуг із залучення коштів у вклади (депозити).

Відповідно, захист його прав як споживача регламентовано Законом України «Про захист прав споживачів» та відповідними нормами Цивільного Кодексу України.

В п. 2 ч. 1 ст. 4 Закону України «Про захист прав споживачів» закріплено право споживачів на належну якість продукції та обслуговування.

При цьому в силу п. 13 ст. 1 Закону України «Про захист прав споживачів» належна якість товару, роботи або послуги - властивість продукції, яка відповідає вимогам, встановленим для цієї категорії продукції у нормативно-правових актах і нормативних документах, та умовам договору із споживачем.

Неповернення позивачу банком вкладу у встановлений депозитним договором строк свідчить про те, що позивачу, як споживачу фінансових послуг банку, банк надає послугу неналежної якості, чим порушує його право, закріплене в п. 2 ч. 1 ст. 4 Закону України «Про захист прав споживачів».

Частиною 1 ст. 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Враховуючи викладене, суд вважає вимоги позивача щодо виплати суми вкладу та 3% річних обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Сума 3% річних складає 296,71 гривень з розрахунку 19000 х 3% : 100% : 365 (кількість днів в году) х 190 (кількість днів прострочки з 24 лютого по 01 вересня 2015 року).

Згідно з вимогами ст. 611 ЦК у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема відшкодування збитків та моральної шкоди.

Загальні положення про відшкодування моральної шкоди закріплені в статтях 23 і 1167 ЦК.

Пленум Верховного Суду України у п. 2 постанови Пленуму № 4 від 31 березня 1995р. "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" роз'яснив, що спори про відшкодування заподіяної фізичній чи юридичній особі моральної (немайнової) шкоди розглядаються, коли право на відшкодування моральної шкоди безпосередньо передбачене нормами Конституції або випливає з її положень, або закріплене законодавством, яке встановлює відповідальність за заподіяння моральної шкоди.

Проте укладеним сторонами договором відшкодування моральної шкоди не було передбачено.

Закон України «Про захист прав споживачів», яким ОСОБА_1 обґрунтовував свої вимоги до відповідача про відшкодування моральної шкоди, визначає, що відшкодування моральної шкоди, завданої споживачу, може мати місце, якщо така шкода завдана внаслідок недоліків продукції (дефекту в продукції), і відшкодовується відповідно до Закону (п. 5 ч. 1 ст. 4).

Згідно з п. 5 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про відповідальність за шкоду, завдану внаслідок дефекту продукції», продукція - це будь-яке рухоме майно, включаючи готову продукцію, сировину та комплектувальний виріб, у тому числі майно, що є складовою частиною іншого рухомого або нерухомого майна. Термін "продукція" включає також електроенергію.

З урахуванням викладеного суд не знаходить підстав для задоволення позовних вимог про відшкодування моральної шкоди.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалене рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Оскільки, згідно зі ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів» позивач звільнений від сплати судового збору, то він підлягає стягненню з відповідача в мінімальному розмірі, передбаченому пунктом 1 частини 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» 487,20 грн.

Керуючись ст. ст. 525, 526, 625, 1050 ЦК України, ст. ст. 212 - 215 ЦПК України, суд

в и р і ш и в :

позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та кредит» на користь ОСОБА_1 вклад за договором-заявою № 305835/3050/370-14 про банківський строковий вклад (депозит) «Класік» від 18.02.2014 р. в сумі 19000 (девятнадцять тисяч) гривень та 3% річних за прострочку зобов'язання у розмірі 296 (двісті девяносто шість) гривень 71 коп.

В іншій частині в позові відмовити

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та кредит» на користь держави судовий збір в сумі 467 (чотириста вісімдесят сім) гривень 20 копійок.

На рішення може бути подана апеляційна скарга в апеляційний суд Дніпропетровської області через Довгинцівський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області протягом десяти днів з дня проголошення рішення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

Суддя: ОСОБА_2