З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
25 грудня 2015 року Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області в особі
головуючої судді Сарай А.І.
при секретарі Шкіря І.І.
розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в місті Ужгород цивільну справу за позовом публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» до ОСОБА_1, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором,
ПАТ «Універсал Банк» звернулося в суд з позовом до ОСОБА_1, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором.
Забезпеченням виконання зобовязань позичальника за кредитним договором, є: предмет іпотеки обєкт незавершеного будівництва, кафе, що складає 97 % готовності, який розташований за адресою: с. Холмок, Ужгородського району, Закарпатської області по вул. Свободи (колишня вул. Леніна), Б.1 «б» згідно договору іпотеки від 22.05.2007 р., посвідчений приватним нотаріусом Ужгородського районного нотаріального округу ОСОБА_4, за реєстровим № 1763; порука ОСОБА_2 згідно договору поруки № 06/816П-07 від 22.05.2007 р.; порука ОСОБА_3 згідно договору поруки № 06/817П-07 від 22.05.2007 р.
У звязку з неможливістю виконувати в повному обсязі своїх зобовязань за кредитним договором, на умовах реструктуризації з позичальником та фінансовими поручителями було укладено необхідні зміни до відповідних договорів, у тому числі новий графік погашення, а саме: додаткова угода б/н від 10.02.2009 р. до кредитного договору № 06/815К-07 від 22.05.2007 р.; додаткова угода б/н від 26.02.2009 р. до кредитного договору № 06/815К-07 від 22.05.2007 р.; додаток № 2 до кредитного договору № 06/815К-07 від 22.05.2007 р. в редакції додаткової угоди б/н від 26.02.2009 р.; додаткова угода б/н від 26.02.2009 р. до договору поруки № 06/816П-07 від 22.05.2007 р.; додаткова угода б/н від 26.02.2009 р. до договору поруки № 06/817П-07 від 22.05.2007 р.
Позичальник по кредитному договору зобовязання не виконав, на протязі тривалого часу не сплачував чергові платежі за кредитом в результаті чого виникла заборгованість за користування кредитними коштами та кредитор зазнав збитків. Як наслідок 07.10.2014 р. позичальнику та поручителям було направлено письмову вимогу щодо погашення заборгованості за кредитом.
Представник позивача в судове засідання не зявився. Подав заяву в якій просить розглянути справу за його відсутності, вимоги згідно поданої заяви про збільшення позовних вимог підтримує в повному обсязі, не заперечує проти ухвалення заочного рішення.
Відповідачі ОСОБА_1, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 в судове засідання не зявилися і не повідомили суду причини неявки. Про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином.
Зі згоди представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України, згідно з якими у разі неявки в судове засідання відповідача, який був належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів.
Враховуючи, що сторони у судове засідання не зявилися, відповідно до вимог ч. 2 ст. 197 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.
Розглянувши матеріали справи суд приходить до висновку, що позов слід задовольнити частково виходячи з наступного.
В забезпечення виконання зобовязань за кредитним договором, 22.05.2007 р. між ВАТ «Банк Універсальний» та ОСОБА_2 було укладено договір поруки № 06/816П-07, згідно якого остання зобовязалася перед банком відповідати солідарно за виконання зобовязань ОСОБА_1
В забезпечення виконання зобовязань за кредитним договором, 22.05.2007 р. між ВАТ «Банк Універсальний» та ОСОБА_3 було укладено договір поруки № 06/817П-07, згідно якого останній зобовязався перед банком відповідати солідарно за виконання зобовязань ОСОБА_1
Крім того, 22.05.2007 р. між ВАТ «Банк Універсальний» та ОСОБА_1 (позичальник-іпотекодавець) було укладено договір іпотеки, згідно якого останній надав в якості забезпечення зобовязань за кредитним договором в іпотеку банку наступне майно: обєкт незавершеного будівництва, кафе, що складає 97 % готовності, який розташований в с. Холмок по вул. Свободи (колишня вул. Леніна), будинок № 1 «б», Ужгородського району, Закарпатської області.
У звязку з неможливістю виконувати в повному обсязі свої зобовязання за кредитним договором, на умовах реструктуризації було укладено та підписано з позичальником та поручителями необхідні зміни до відповідних договорів, а саме: додаткова угода б/н від 10.02.2009 р. до кредитного договору № 06/815К-07 від 22.05.2007 р.; додаткова угода б/н від 26.02.2009 р. до кредитного договору № 06/815К-07 від 22.05.2007 р.; додаток № 2 до кредитного договору № 06/815К-07 від 22.05.2007 р. в редакції додаткової угоди б/н від 26.02.2009 р.; додаткова угода б/н від 26.02.2009 р. до договору поруки № 06/816П-07 від 22.05.2007 р.; додаткова угода б/н від 26.02.2009 р. до договору поруки № 06/817П-07 від 22.05.2007 р.
Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором кредитор зобовязується надати грошові кошти позичальнику в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити відсотки.
Згідно ст.ст. 525, 526, 530 ЦК України зобовязання повинні виконуватися належним чином і в термін передбачений договором, одностороння відмова від виконання зобовязання не допускається, боржник не звільняється від відповідальності за невиконання грошового зобовязання.
За правилами ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлено обовязок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.
Згідно частин 1, 2 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобовязання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобовязання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення.
Згідно ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
Крім того, згідно ч. 1 ст. 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним грошового обовязку.
Майновими поручителями виконання зобовязань позичальника ОСОБА_1 виступили відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3
Статтею 554 ЦК України визначено, що у разі порушення боржником зобовязання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність.
Банком були направлені позичальнику та поручителям письмові вимоги про погашення заборгованості за кредитним договором.
Відповідно до матеріалів справи, відповідачами не було вчинено жодних дій, які б свідчили про намір погасити заборгованість у добровільному порядку.
Як розяснено в п. 12 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 30.03.2012 р. «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» у разі якщо кредит правомірно наданий в іноземній валюті та кредитодавець (позивач) просить стягнути кошти в іноземній валюті, суд у резолютивній частині рішення зазначає про стягнення таких коштів саме в іноземній валюті, що відповідає вимогам частини третьої статті 533 ЦК.
Як вбачається з матеріалів справи, кредит ОСОБА_1 отримав у іноземній валюті доларах США. Банк просить стягнути заборгованість за кредитним договором в доларах США.
На підставі викладеного суд приходить до висновку, що позовні вимоги в частині солідарного стягнення з відповідачів ОСОБА_1, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 заборгованості за кредитним договором в розмірі 164702.32 доларів США є підставними і підлягають задоволенню в повному обсязі.
Що стосується позовних вимог щодо звернення стягнення на предмет іпотеки, то вони не підлягають задоволенню з огляду на наступне.
Як встановлено судом, відповідач ОСОБА_1 згідно договору іпотеки від 22.05.2007 р. одночасно є позичальником та іпотекодавцем.
Частиною 1 ст. 7 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобовязанням у повному обсязі або у частині, встановленій іпотечним договором.
Згідно ч. 1 ст. 33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобовязання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.
Відповідно до ч. 2 ст. 589 ЦК України за рахунок предмета застави заставодержатель має право задовольнити в повному обсязі свою вимогу, що визначена на момент фактичного задоволення, включаючи сплату процентів, неустойки, відшкодування збитків, завданих порушенням зобовязання, необхідних витрат на утримання заставленого майна, а також витрат, понесених у звязку із предявленням вимоги, якщо інше не встановлено договором.
Згідно ч. 1 ст. 39 Закону України «Про іпотеку» при вирішенні питання про звернення стягнення на предмет іпотеки має бути визначено загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки.
Виходячи з положень ст.ст. 526, 572, 590 ЦК України, у разі невиконання боржником основного зобовязання кредитор має право одержати задоволення своїх вимог або за рахунок боржника, предявивши до нього позов про стягнення заборгованості, або за рахунок предмета іпотеки, звернувши на нього стягнення, з обовязковим зазначенням розміру вимог, що підлягають сплаті з вартості предмета іпотеки. Застосування вказаних способів захисту одночасно чи разом є неприпустимим, оскільки фактично призводить до здійснення стягнення заборгованості у подвійному розмірі, що суперечить положенням ст. 1046 ЦК України, яка зобовязує позичальника повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики), яка була ним отримана.
Відповідно до п. 9 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 30 березня 2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішення спорів, що виникають із кредитних правовідносин», право вибору способу судового захисту, передбаченого законом або договором (дострокове стягнення кредиту, стягнення заборгованості, у тому числі шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки/застави, одночасне заявлення відповідних вимог у разі, якщо позичальник є відмінною від особи іпотекодавця (майновий поручитель), одночасне заявлення вимог про стягнення заборгованості з позичальника з вимогами про стягнення заборгованості шляхом звернення стягнення на предмет застави/іпотеки, належні іпотекодавцю, який не є позичальником, розірвання кредитного договору, набуття права власності на предмет іпотеки тощо) належить виключно позивачеві (частина перша статті 20 ЦК, статті 3 і 4 ЦПК).
Крім того, п. 42 вказаної постанови Пленуму прямо передбачає, що суд не може одночасно звернути стягнення на предмет іпотеки та стягнути суму заборгованості за кредитним договором. У такому випадку суд має зазначити в резолютивній частині рішення лише про звернення стягнення на предмет іпотеки із зазначенням суми заборгованості за кредитним договором, а сам розрахунок суми заборгованості має наводитись у мотивувальній частині рішення. Винятком є ситуація коли особа позичальника є відмінною від особи іпотекодавця з урахуванням положення статті 11 Закону України «Про іпотеку» або ст. 589 ЦК України щодо заставодавця.
Таким чином, позивач не може одночасно стягнути суму заборгованості за кредитним договором та звернути стягнення на предмет іпотеки, якщо позичальник та іпотекодавець являються однією і тією ж особою, а тому, суд вважає, що у задоволенні вимог банку про звернення стягнення на предмет іпотеки слід відмовити.
Судові витрати в частині сплаченого позивачем судового збору в сумі 3654 грн. слід розділити між відповідачами відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України.
Керуючись ст.ст. 209, 213-215, 224-226 ЦПК України, ст.ст. 525, 526, 530, 553, 554, 572, 589, 590, 1046, 1048-1050, 1054 ЦК України, ст.ст. 7, 33, 39 Закону України «Про іпотеку» суд,
Позов задовольнити частково.
В задоволені решти позовних вимог відмовити.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 1218 (одна тисяча двісті вісімнадцять) гривень.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 1218 (одна тисяча двісті вісімнадцять) гривень.
Стягнути з ОСОБА_3 на користь публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 1218 (одна тисяча двісті вісімнадцять) гривень.
Заочне рішення може бути переглянуте Ужгородським міськрайонним судом за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.
Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Закарпатської області через Ужгородський міськрайонний суд протягом 10 днів з дня його проголошення, а особами, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, протягом 10 днів з дня отримання копії рішення.

Головуюча Сарай А.І.