РІШЕННЯ
Іменем України
10.12.2015 р. м.Львів.

Франківський районний суд м. Львова у складі:

головуючої судді Мартинишин М.О.

при секретарі Кметь Г.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Львові цивільну справу за позовом ОСОБА_1

до ОСОБА_2

про часткове звільнення від сплати заборгованості по аліментах, -

в с т а н о в и в:
позивач звернувся в суд з позовом про часткове звільнення від сплати заборгованості по аліментах. Свої вимоги мотивує тим, що йому стало відомо в серпні 2015 року про рішення Франківського районного суду м. Львова про стягнення з нього на користь ОСОБА_2 на утримання сина ОСОБА_3 аліменти в розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку, однак не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку починаючи 05.09.2007 року і до його повноліття. В судовому засіданні про стягнення з нього аліментів він присутній не був. На сьогоднішній день за ним утворилась заборгованість по аліментах 52710,69 грн., а такий розрахунок зробив державний виконавець. Вважає, що заборгованість по сплаті аліментів виникла в результаті його необізнаності щодо стягнення їх з нього, оскільки він не був присутній ні в судовому засіданні, ні у державного виконавця та не зміг надати належні докази щодо його доходів та був позбавлений можливості захищати свої інтереси. Станом на 2007 рік він не працював. 06.11.2006 р. він звільнився з роботи і з того часу не міг працевлаштуватися. З 12.08.2014 року він перебуває на військові службі у військовій частині ПП НОМЕР_1 , тобто є учасником бойових дій в зоні АТО, добровольцем без фінансового забезпечення. З 17.11.2014 року по 12.12.2014 року він знаходився на стаціонарному лікуванні в Військово-медичному клінічному центрі Західного регіону з приводу поранення. Розрахована сума заборгованості 52710,69 грн. є для нього дуже значною сумою, яку він не можу виплатити. Крім цього, його матеріальне становище дуже скрутне, а також важке його поранення та те, що майже 12 років він ніде не працював, перебивався тимчасовими заробітками, зараз служить в АТО. Окрім того, він не знав, що з нього стягнули аліменти, про які дізнався лише в серпні 2015 року у державного виконавця, а тому вважає, що є всі підстави для часткового його звільнення від сплати заборгованості по аліментах на половину, а саме 26 355,39 грн. Просить позов задоволити.

У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав повністю, дав пояснення аналогічні викладених у позові. Просить позов задовольнити.

Відповідача у судове засідання, будучи належним чином повідомлена про день, час та місце слухання справи, не з`явилася. В письмових запереченнях проти позову такий позов заперечила, просить у задоволенні позову відмовити, оскільки підстав для задоволення позову не має, та заслухати справу у її відсутності, а тому суд вважає, що справу слід слухати у її відсутності на підставі наявних у справі доказів, достатніх для постановлення рішення, проти чого і не заперечив представник позивача.

Заслухавши пояснення представник позивача, дослідивши інші матеріали справи, дослідивши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку, що у позові слід відмовити з наступних підстав.

Відповідно до ст. 3 ЦПК України, до суду може звернутись кожна особа за захистом своїх порушених прав, а також інтересах інших осіб у випадках встановлених законом.

За вимогами ст. ст.10,60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених цим кодексом. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст.11 ч.1 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно рішення Франківського районного суду м.Львова від 26.09.2007 року по справі №2-4036/07, яким стягнуто з ОСОБА_1 в користь ОСОБА_2 аліменти на утримання сина ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі ? частини з усіх видів заробітку, однак не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно починаючи з 05.09.2007 року і до його повноліття, а також стягнуто з ОСОБА_1 в користь ОСОБА_2 аліменти на утримання сина ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі ? всіх видів щомісячного заробітку за період з п`ятого вересня 2004 року по п`яте вересня 2007 року.

Вказане рішення суду набрало законної сили, та не оскаржувалось сторонами по справі.

Згідно ст. 61 ч.3 ЦПК України обставини встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській, адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Згідно ст. 150 СК України батьки зобов`язані забезпечувати належне утримання та виховання дітей.

Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Так, статтею 188 Сімейного Кодексу України закріплено, що батьки можуть бути звільнені від обов`язку утримувати дитину, якщо дохід дитини набагато перевищує дохід кожного з них і забезпечує повністю її потреби.

Окрім цього, Сімейним Кодексом України визначено можливість встановлення строку для погашення заборгованості по аліментах, відстрочення або розстрочення їх сплати, а також звільнення від їх сплати, зокрема такий порядок містить ст. 197 СК України, яка передбачає, що з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів суд може відстрочити або розстрочити сплату заборгованості за аліментами. Також частинами 2 та 3 наведеної статті визначено, що за позовом платника аліментів суд може повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості за аліментами, якщо вона виникла у зв`язку з його тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення. Суд може звільнити платника аліментів від сплати заборгованості, якщо буде встановлено, що вона виникла внаслідок непред`явлення без поважної причини виконавчого листа до виконання особою, на користь якої присуджено аліменти.

Із змісту даної норми слідує, що часткове або повне звільнення від сплати заборгованості за аліменти можливо тоді, коли невиконання аліментного обов`язку було зумовлено тяжкою хворобою, або іншими обставинами, які мають істотне значення.

Відповідно до п.23 постанови Пленуму Верховного суду України від 15.05.2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» передбачено, що відповідно до ст.192 СК України розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них.

В судовому засіданні встановлено, що позивач має заборгованість по сплаті аліментів перед відповідачкою на утриманні сина ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка станом на 14.08.2015 року становить 52710,69 грн.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Звертаючись до суду з позовом про звільнення від сплати заборгованості за аліментами ОСОБА_1 посилався на відсутність роботи, тяжке матеріальне становище та стан здоров`я, зокрема те, що перебував на стаціонарному лікуванні з приводу поранення.

Суд вважає, що відсутність постійного місця праці не є обставиною, що має істотне значення і дає підстави для звільнення від сплати заборгованості за аліментами, оскільки ОСОБА_1 будучи працездатним, не працював без поважних причин і законом не передбачено такої підстави звільнення від сплати заборгованості за аліментами.

Крім того, надані позивачем докази щодо стану його здоров`я в 2014 році не можуть бути підставою для звільнення його від сплати заборгованості за аліментами, яка виникла в період 2004-2015 років.

Так згідно зі ст. 195 СК України заборгованість за аліментами, присудженими у частці від заробітку (доходу), визначається державним виконавцем за місцем виконання рішення, виходячи з фактичного заробітку (доходів), одержаного боржником за час, протягом якого стягнення не провадилося, або одержуваного ним на момент визначення заборгованості у твердій грошовій сумі або у відсотковому відношенні. Якщо боржник у цей період не працював, заборгованість визначається, виходячи із середньої заробітної плати для даної місцевості. У разі спору розмір заборгованості визначається судом.

Згідно ч.3 ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження», розмір заборгованості із сплати аліментів визначається державним виконавцем за місцем виконання рішення у порядку, встановленому Сімейним кодексом України. У разі визначення суми заборгованості у частці від заробітку (доходу) розмір аліментів не може бути менше встановленого Сімейним кодексом України.

Позивач не оспорює наданого державним виконавцем відділу ДВС Новороздільського міського управління юстиції Горак Я.В. розрахунку заборгованості за аліментами, але в порядку, зокрема, ст. 197 СК України просить частково звільнити його від заборгованості. При цьому істотних обставин для звільнення від сплати аліментів, передбачених ч. ч. 2, 3 ст. 197 СК України, представником позивача не наведено.

Суд не приймає до уваги доводів позивача про те, що заборгованість утворилась за незалежних від нього причин, оскільки позивач знав і про винесення рішення про стягнення з нього аліментів, і про обов`язок сплачувати аліменти, що представником позивача в судовому засіданні не заперечувалось.

Більш того, сам позивач у разі зміни свого місця проживання був зобов`язаним повідомити про це державного виконавця, що передбачено положеннями Закону України «Про виконавче провадження».

Як вбачається із довідки від 14.04.2008 року №В-8/263 Галицького ВДВС ЛМУЮ, що позивач аліменти не перераховував, оскільки боржник ухилявся від сплати аліментів, місцезнаходження боржника було невідомо. Станом на сьогоднійший день скеровано подання до Галицького районного суду м.Львова про оголошення розшуку боржника.

Крім цього, ухвалою Галицького районного суду м.Львова від 23.09.2011 року позивача за ухилення від сплати аліментів обмежено у праві виїзду за межі України до сплати заборгованості згідно виконавчого листа №2-4036/07, виданого 05.10.2007 року.

У зв`язку з цим, суд вважає встановленим факт умисного ухилення позивача від сплати аліментів на утримання дитини.

Суд зазначені обставини досліджував та встановив, що за вказаний період ОСОБА_1 також не надавав добровільно матеріальної допомоги синові ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 та не цікавився його життям та вихованням.

Представником позивача не наведено при розгляді даної цивільної справи належних, допустимих, достовірних доказів, які б доводили наявність підстав, що встановлені ст.197 Сімейного кодексу України, для часткового звільнення позивача від заборгованості за аліментами.

При цьому представник позивача доказів перебування на утриманні позивача інших дітей, непрацездатних осіб та інші обставини, зміни матеріального стану або сімейного стану, погіршення здоров`я його, що мають істотне значення для справи не надав суду. Окрім цього, не надав доказів, що між сторонами як батьками є узгодженість способу утримання дитини у позасудовому порядку.

Крім цього, відповідачка надала суду копію супровідного листа Личаківського ВДВС ЛМУЮ вих.341-4/2692 від 28.09.2007 року та копію постанови 41-А про відкриття виконавчого провадження від 28.09.2007 року про стягнення боргу з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 в сумі 118142 грн., що спростовує твердження позивача про скрутне матеріальне становище позивача.

Відтак суд дійшов висновку про те, що відсутні підстави для часткового звільнення ОСОБА_1 від сплати заборгованості по аліментах.

Згідно із ст.4 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Відповідно до ч. 3 ст.212 ЦПК України, суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

На підставі зазначеного, дослідивши матеріали справи, аналізуючи зібрані по справі докази в їх сукупності та співставленні, суд приходить до висновку, щодо необхідності відмови у задоволенні позовних вимог позивача в повному обсязі, оскільки заборгованість за аліментами у позивача виникла внаслідок обставин, які не мають істотного значення та у зв`язку із ненаданням позивачем та представником належних доказів на підтвердження свої вимог.

Керуючись ст.ст. 3, 4, 10, 11, 30, 57-61, 79, 88, 209, 212-215 ЦПК України, ст.ст. 80,150, 181-184, 188, 191, 192, 195, 197, 237 СК України, суд,-

в и р і ш и в :
у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про часткове звільнення від сплати заборгованості по аліментах - відмовити.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Мартинишин М.О.