Провадження по справі 2/498/83/15
Справа № 498/36/15-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 березня 2015 року смт. Велика Михайлівка Одеської області

Великомихайлівський районний суд Одеської області

у складі: головуючого судді Ткачук О.Л.

при секретарі Козачінської Л.Г.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Великомихайлівського районного споживчого товариства «Надія» про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу -

В С Т А Н О В И В:

Позивачка у січні 2015 року звернулась до суду із зазначеним позовом, який уточнювала і доповнювала 12 і 25 березня 2015 року та у якому просить стягнути з відповідача на її користь 54 336,50 грн. як середню заробітну плату за час вимушеного прогулу за період з червня 2011 року по 25 березня 2015 року виходячи з розміру мінімальної заробітної плати.

В обґрунтування позову посилається на те, що 01 жовтня 2005 року постановою відповідача її призначили директором дочірнього підприємства «Сількоопторг»; 11.03.2010 року розпорядженням відповідача за № 9 в результаті ліквідації дочірнього підприємства незаконним шляхом її звільнили з посади директора; рішенням Великомихайлівського районного суду від 15.06.2011 року та рішенням апеляційного суду Одеської області від 24.10.2011 року її поновили на посаді директора.

Зазначає, що 08 лютого 2012 року для виконання цих судових рішень було відкрите виконавче провадження, яке 06 квітня 2012 року припинили, а надалі судовим рішенням було змінено спосіб виконання вказаного рішення.

Розпорядженням відповідача № 5 від 14.03.2013 року її поновили на посаді директора на підставі судових рішень, проте вона вважає, що її поновлення на посаді відбулося тільки формально і на цей час вона не має умов для праці і отримання заробітної плати. Вона постійно зверталась про виплату середньої заробітної плати за вимушений прогул, але дій зі сторони відповідача немає і коштів вона не отримала.

У судовому засіданні позивачка позовні вимоги підтримала повністю.

Представник відповідача позов не визнав посилаючись на те, що ним виконане рішення суду про поновлення позивачки на роботі, під час звернення до суду з цим позовом позивачка не заявляла вимог про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу. Зазначає, що судами вже виносились рішення про відмову у позовах позивачки про стягнення оплати за вимушений прогул, позивачкою пропущено місячний строк для звернення до суду, а також вважає, що відповідач не відповідає за зобовязаннями дочірнього підприємства, яке ліквідоване і його припинення зареєстроване 27 серпня 2012 року.

Вислухавши сторони та дослідивши надані ними докази, суд приходить до висновку, що позов задоволенню не підлягає виходячи з наступних обставин.

Статутом дочірнього підприємства «Сільський кооперативний торг», затвердженого рішенням правління відповідача 13.07.2004 року та зареєстрованого Великомихайлівською районною державною адміністрацією Одеської області 06.09.2004 року встановлено, що Підприємство є юридичною особою і має право нести відповідальність, бути позивачем і відповідачем у судових органах (пункт 4.1.), прийом та звільнення директора підприємства здійснює правління Великомихайлівського районного споживчого товариства «Надія» (пункти 5.2.6. і 6.1.), підприємство несе відповідальність за своїми зобовязаннями всім набутим у процесі господарської діяльності майном (пункт 4.4.), В-Михайлівське районне споживче товариство «Надія» не відповідає за зобовязаннями Підприємства, а Підприємство не відповідає за зобовязаннями В-Михайлівського районного споживчого товариства «Надія» (пункт 4.5.), підприємство втрачає права юридичної особи та вважається таким, що припинило своє існування, з дати зняття з обліку в Державному реєстрі (пункт 10.9).

Постановою відповідача від 01 жовтня 2005 року позивачка була призначена на посаду директора ДП «Сількоопторг».

Розпорядженням голови правління відповідача № 3 від 11 березня 2010 року позивачка з дня видання розпорядження була звільнена з роботи у звязку з ліквідацією підприємства.

Рішенням Великомихайлівського районного суду від 15 червня 2011 року, залишеним у цій частині без змін рішенням апеляційного суду Одеської області від 24 жовтня 2011 року, вказане вище розпорядження було скасоване і позивачку поновлено на посаді директора дочірнього підприємства «Сільський кооперативний торг». Вимоги про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу позивачка не заявляла.

Постановою державного виконавця відділу державної виконавчої служби Великомихайлівського районного управління юстиції Одеської області від 08 лютого 2012 року було відкрите виконавче провадження за вказаним судовим рішенням з поновлення позивачки на роботі, а постановою від 06 квітня 2012 року це провадження було закрите у звязку з неможливістю виконати рішення без участі боржника на підставі п. 11 ч. 1 ст. 49 Закону України «Про виконавче провадження».

Згідно повідомлення державного реєстратора Великомихайлівської районної державної адміністрації від 27.08.2012 року за № 150, дочірнє підприємство «Сільський кооперативний торг» припинене на підставі рішення засновників про його ліквідацію, про що 27 серпня 2012 року проведена відповідна державна реєстрація.

Ухвалою апеляційного суду Одеської області від 10 грудня 2012 року було змінено спосіб виконання рішення суду про поновлення позивачки на роботі і зобовязано відповідача внести до її трудової книжки запис про поновлення її на роботі на підставі рішення суду від 15 червня 2011 року та запис про її звільнення з часу ліквідації дочірнього підприємства.

Розпорядженням відповідача № 5 від 14 березня 2013 року на виконання зазначеної ухвали апеляційного суду постановлено позивачку вважати поновленою з 24.10.2011 року на посаді директора дочірнього підприємства «Сільський кооперативний торг» і звільнено її з цієї посади з 27.08.2012 року за п. 1 ст. 40 КЗпП України у звязку з ліквідацією підприємства.

Рішенням апеляційного суду Одеської області від 04 квітня 2013 року було скасоване рішення Великомихайлівського районного суду від 18 червня 2012 року і відмовлено у задоволені позову ОСОБА_1 до відповідача про стягнення 8841,38 грн. середнього заробітку за час вимушеного прогулу з 29 червня 2011 року по 19 березня 2012 року та 20000 грн. компенсації моральної шкоди.

Рішенням Великомихайлівського районного суду від 04 червня 2013 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Одеської області від 11 вересня 2013 року, позивачці було відмовлено у стягненні з відповідача заробітної плати за вимушений прогул починаючи з 19 березня 2012 року по 04 червня 2013 року в сумі 25038,50 грн..

Оцінюючи наявність або відсутність правових підстав для задоволення позову, суд виходить з того, що позивачка судовим рішенням була поновлена на посаді директора підвідомчого відповідачу дочірнього підприємства «Сільський кооперативний торг», проте при цьому вона не заявляла вимог про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Після ухвалення судового рішення про поновлення на роботі позивачка до роботи не приступила через ліквідацію дочірнього підприємства і її нинішні позовні вимоги про стягнення грошових сум у вигляді середнього заробітку за час вимушеного прогулу обґрунтовуються невиконанням рішення суду про її поновлення на роботі.

Проте, трудовим законодавством і зокрема ст. 117 Кодексу законів про працю України не передбачено стягнення середнього заробітку за невиконання судових рішень по трудових спорах.

Крім того, позивачка вже зверталась із позовами до відповідача про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу з 29 червня 2011 року по 19 березня 2012 року та з 19 березня 2012 року по 04 червня 2013 року і у їх задоволені було відмовлено.

Частинами 1-3 статті 96 Цивільного кодексу України встановлено, що юридична особа самостійно відповідає за своїми зобов'язаннями усім належним їй майном. Учасник (засновник) юридичної особи не відповідає за зобов'язаннями юридичної особи, а юридична особа не відповідає за зобов'язаннями її учасника (засновника), крім випадків, встановлених установчими документами та законом.

Стаття 609 цього Кодексу визначає, що зобов'язання припиняється ліквідацією юридичної особи (боржника або кредитора), крім випадків, коли законом або іншими нормативно-правовими актами виконання зобов'язання ліквідованої юридичної особи покладається на іншу юридичну особу, зокрема за зобов'язаннями про відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю.

Оскільки, дочірнє підприємство ліквідоване і 27 серпня 2012року була проведена відповідна державна реєстрація його припинення, то з цього часу є припиненими зобовязання перед позивачкою цього підприємства та відповідача, як його засновника.

Керуючись статями 209, 212, 214, 215 Цивільного процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В:

ОСОБА_1 в задоволенні позову до Великомихайлівського районного споживчого товариства «Надія» про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу - відмовити повністю.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Одеської області через Великомихайлівський районний суд шляхом подачі апеляційної скарги у 10-денний строк з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя О.Л.Ткачук