Справа № 729/434/15-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І м е н е м У к р а ї н и

18 травня 2015 р. Бобровицький районний суд Чернігівської області в складі :

головуючої - судді Булиги Н.О., з участю секретаря Савости К.Ю.,

позивача - ОСОБА_1, відповідача- ОСОБА_2,

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Бобровиці цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів за розпискою,-

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернулася до суду із зазначеним позовом, вказуючи на те, що 23.01.2014 року вона передала в позику відповідачу ОСОБА_2 15000 гривень, які позичальник зобов'язувався повернути частинами по 770 гривень щомісячно до повного погашення починаючи з лютого місяця 2014 року. Про отримання грошей відповідач написав боргову розписку. Проте суму позики відповідач не повернув та почав уникати зв"язку з позивачкою. Тому вона просить в судовому порядку стягнути з відповідача на її користь 15000 гривень боргу за розпискою, а також стягнути з відповідача сплачену суму судового збору.

В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала та пояснила, що 23.01.2014 року вона особисто поїхала на місце роботи відповідача, щоб надати на його прохання в борг гроші в сумі 15000 гривень. Борг вона передавала в кабінеті відповідача, при написанні розписки свідків не було. Також вказала, що рішенням Бобровицького районного суду від 04.08.2014 року за її позовом з відповідача було стягнуто на її користь борг за розпискою від 21.06.2013 року у загальній сумі 12716 гривень. Вказала, що гроші в сумі 15000 гривень вона позичила відповідачеві з отриманих нею коштів на біржі праці.

Відповідач заперечуючи позов пояснив, що розписка від 23.01.2014 року підтверджувала факт боргових зобов'язань, які виникли між сторонами 21.06.2013 року, коли відповідач дійсно брав в борг у позивача 12000 гривень, терміном до 30.07.2013 року, про що була складена розписка. Як стверджує у судовому засіданні відповідач, розписка складена ним 23.01.2014 року включала ту ж суму боргу, яка зазначена в розписці від 21.06.2013 року, однак позивач вимагав зазначити суму боргу з урахуванням відсотків за невчасне повернення основної суми боргу по розписці від 21.06.2013 року, що він і зробив. На даний час з нього за рішенням суду сягується борг за розпискою від 21.06.2013 року, з певними відсотками, а позивач посилаючись на розписку від 23.01.2014 року, недобросовісно користуючись своїми правами, хоче сягнути борг в сумі 15000 гривень, який відповідач фактично не отримував від неї, тому він просить суд відмовити в задоволенні позову.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши сторони, повно та всебічно з'ясувавши обставини справи, дослідивши в судовому засіданні докази, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно ст.1046 Цивільного кодексу України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Стаття 1047 ЦК України вказує, що договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Як встановлено в судовому засіданні, 23.01.2014 року відповідачем ОСОБА_2 було написано розписку, згідно якої він отримав від ОСОБА_1 у борг 15000 гривень та зобов'язувався повернути його частинами по 770 гривень щомісячно до повного погашення починаючи з лютого місяця 2014 року.

Згідно заочного рішення Бобровицького районного суду від 04.08.2014 року з ОСОБА_2 стягнуто на користь ОСОБА_1 борг за розпискою від 21.06.2013 року у загальній сумі 12716 гривень.

На підставі виконавчого листа з заробітної плати ОСОБА_2 з жовтня 2014 року утримуються кошти на погашення боргу перед ОСОБА_1

Заслуговують на увагу пояснення відповідача щодо мотивів пред'явлення даного позову, бажання позивача отримати більше коштів, ніж вона позичала для погашення кредитів перед банком, які вона зобов"язана повернути у певні строки.

Згідно ст. 509 ЦК Українизобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку, частина 2 передбачає, що зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 ЦК України.

Враховуючи, що позивачем не надано доказів про наявність будь-яких правовідносин між позивачем і відповідачем, не надано доказів про підстави виникнення цивільних прав та обов'язків відповідно до ст. 11 ЦК України, надана суду розписка не свідчить про наявність у сторін договірних зобов'язань, тому суд вважає, що в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу слід відмовити повністю.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Таким чином, позивач не довела у судовому засіданні жодними належними доказами факт передачі нею грошей в сумі 15000 гривень 23.01.2014 року відповідачу, хоча аналіз таких обставин має вирішальне значення для справи. Розписку складену відповідачем 23.01.2014 року суд вважає як таку, що дублює розписку від 21.06.2013 року, але з урахуванням збільшення суми боргу з відсотками, за умовами, якої гроші брались в борг і повертаються за рішенням суду позивачу, що знайшло своє підтвердження в судовому засіданні.

Отже, зважаючи, що надання боргової розписки 23.01.2014 року ОСОБА_2 ОСОБА_1 не відповідає фактичним обставинам, суд вважає, що позов задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 6, 10, 60, 209, 212-215, 218 ЦПК України, ст.ст.625, 1046, 1047, 1049 Цивільного Кодексу України, суд, -

В И Р І Ш И В :

У позові відмовити.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Чернігівської області через Бобровицький районний суд протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя