АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Апеляційне провадження № 22ц-796/1659/2015 Головуючий у 1-й інстанції Богдан О.О.
Доповідач - Желепа О.В.
УХВАЛА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 лютого 2015 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого Желепи О.В.

суддів Кабанченко О.А., Поліщук Н.В.

при секретарі Осмолович В.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 на рішення Оболонського районного суду м. Києва від 18 грудня 2014 року в справі за позовом ОСОБА_3, ОСОБА_2, які діють в своїх інтересах та інтересах неповнолітнього ОСОБА_4 до Оболонської районної в м. Києві державної адміністрації, треті особи: Служба у справах дітей Оболонської районної в м. Києві державної адміністрації, Комунальне підприємство «Житлосервіс «Куренівка» про зобов`язання надати квартиру та видати ордер, -

ВСТАНОВИЛА:

Позивач звернувся до суду з вищеназваним позовом в якому просила суд зобов`язати Оболонську районну в м. Києві державну адміністрацію надати їй на сім`ю з трьох осіб кімнату АДРЕСА_1, та видати ордер на цю кімнату.

Свої вимоги обґрунтовувала тим, що до вказаної кімнати вона поселилась в 2002 році на підставі ордеру , який був виданий на ліжко-місце в гуртожитку.

В подальшому був змінений статус будинку з гуртожитку на будинок сімейного типу і в 2004 році було розпорядження про видачу ордерів на займані кімнати особам, які постійно в них проживали, були зареєстровані, перебували на квартирному обліку, як особи, що потребували поліпшення житлових умов.

Позивачка не була зареєстрована за місцем свого проживання, тому не отримала ордер на кімнату яка їй надавалась в зв`язку з перебуванням нею у трудових відносинах з юридичною особою, якій належав гуртожиток на час поселення позивача.

В подальшому в 2008 році позивачка зареєструвалась в даній кімнаті після ухвалення рішення адміністративним судом, щодо неправомірної відмови останній у реєстрації її місця проживання.

Отримавши реєстрацію позивачка стала на квартирний облік та на даний час перебуває на квартирному обліку з травня 2014 року в складі сім`ї з трьох осіб, як особа, що потребує поліпшення житлових умов.

Разам з тим, відповідач відмовив їй у видачі ордеру серії Б на кімнату яку, займають позивачі з посиланням на те, що вказана кімната не є вільною, так як в ній зареєстровані позивачі, а також з врахуванням того, що позивач перебуває на квартирному обліку на загальних підставах і була поставлена на обліку лише в 2014 році.

Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 18 грудня 2014 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись з таким рішенням, позивач ОСОБА_2, через представника подав апеляційну скаргу, в якій просив про його скасування з ухваленням нового рішення про задоволення позову.

Скаргу обґрунтовували тим, що за розпорядженням КМДА від 20 жовтня 2004 року було зобов`язано мешканцям будинку надати ордери на житлові приміщення які вони займали, а саме особам які постійно проживають, зареєстровані та перебувають на квартирному обліку.

Позивач вважав , що оскільки станом на дату звернення до відповідача 2014 рік їх сім`я відповідає всім вимогам, які були визначені розпорядженням, їм повинен бути виданий ордер на ту кімнату яку вони займають з 2002 року.

Висновок суду про те, що сім`я ОСОБА_3 не звернулась до адміністрації за видачею ордеру в 2005 році не може бути підставою для відмови в задоволенні позову.

Суд не врахував, що позивачі потребують поліпшення житлових умов, а тому відповідач безпідставно відмовив їм у видачі ордеру.

В судовому засіданні апеляційного суду позивач ОСОБА_2 та її представник доводи скарги підтримали.

Представник Оболонської державної адміністрації та третьої особи доводи скарги не визнали, просили залишити рішення суду без змін .

Заслухавши доповідь судді Желепи О.В., пояснення позивача ОСОБА_2, представників сторін, з'ясувавши обставини справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія приходить до висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відмовляючи в задоволенні позову суд вважав встановленими такі обставини.

Рішенням КМДА № 142 від 15 травня 1995 року будинок АДРЕСА_1 переданий в повне господарче відання до холдингової компанії «Київміськбуд», цим же рішенням визначено статус будинку, як гуртожиток для сімейних.

ОСОБА_3 працювала в БМУ №2 ВАТ «Домобудівний комбінат №4» з 07.08.2002 року по 22.11.2012 року, звільнена за власним бажанням за ст.38 КЗпП України, що підтверджується трудовою книжкою на а.с.20

17.09.2002 року ВАТ «ДБК-4» видано ОСОБА_3 ( в шлюбі ОСОБА_3) ордер №930 на заселення в гуртожиток на право займання 1 л/місця в гуртожитку по АДРЕСА_1. Ордер виданий на основі спільного рішення керівництва (адміністрації) профспілкового комітету ВАТ «ДБК-4» №19 від 05.09.2002 року (а.с.19).

Відповідно до п.1 розпорядження КМДА від 20.10.2004 року №1915 (із змінами від 10.02.2004 року №2240) визнано будівлі, зокрема по АДРЕСА_1 житловим будинком для малосімейних з 01.01.2005 року (а.с.9,10).

Судом встановлено, що спільне рішення адміністрації та профспілкового комітету АТ ХК «Київміськбуд» про надання ОСОБА_3, ОСОБА_2 жилого приміщення кімнати АДРЕСА_1 не приймалось.

Позивачка підтвердила, що не зверталась про видачу їй ордеру до Оболонської районної у м. Києві державної адміністрації при зміні статусу будинку по АДРЕСА_1 на житловий будинок для малосімейних, оскільки на час видачі розпорядження, окрім неї в кімнаті проживали, ще й інші соби.

Зазначеним вище розпорядженням КМДА було доручено адміністрації та профспілковому комітету акціонерного товариства холдингової компанії «Київміськбуд» надати житлові приміщення сім»ям, які постійно проживають, зареєстровані та перебувають на квартирному обліку у житлових будинках, зазначених у п.1 цього розпорядження, протягом 2005 року.

П. 4 даного роспорядження було_зобов»язано Оболонську району у м. Києві державну адміністрацію затвердити відповідні спільні рішення адміністрації та профспілкового комітету акціонерного товариства холдингової компанії «Київмісьбуд» про надання житлових приміщень мешканцям будинків, зазначених у п.1 цього розпорядження, які в них постійно проживають, зареєстровані та перебувають на черзі квартирного обліку, та видати ордер у встановленому порядку протягом 2005 року.

З довідки форми №3 вбачається, що сім`я ОСОБА_3 постійно проживають у спірному жилому приміщені (а.с.21).

Позивачі зареєстровані за вказаною житловою площею 26.09.2008 року за постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 22.08.2008 року (а.с.23-24).

Відповідно до листа Оболонської районної в м. Києві державної адміністрації від 24.06.2014 року (а.с.27) ОСОБА_3 перебуває на квартирному обліку з сім»єю з 3 осіб на загальних підставах з 15.05.2014 року, де на сьогодні в загальному списку серед черговиків, що пройшли перереєстрацію та перебувають в Єдиному реєстрі громадян, які потребують поліпшення житлових умов,значиться під №4891 (а.с.27).

Таким чином судом встанолвено, що станом на 2005 рік, протягом якого відповідно до вищевказаного розпорядження КМДА, районна адміністрація повинна була видати відповідні ордери громадянам за спільними рішеннями адміністрації та профспілкового комітету, позивачі постійно проживали у спірному приміщенні, проте не були в ньому зареєстровані та не перебували на квартирному обліку, а тому на них не розповсюджувалась дія данного розпорядження КМДА, що підтверджується і тим, що вони не звертались до адміністрації з питання видачі ордеру серії Б і звернулися до суду лише після того, як Були прийняті на квартирний облік у 2014 році. Право на жиле приміщення виникає з часу його надання, тому саме при наданні приміщення необхідно вирішувати питання щодо оскарження дій у відмові видачі ордера.

Інші розпорядження КМДА з приводу продовження терміну видачі ордерів, тощо КМДА не видавалися, а тому суд прийшов до висновку про помилкове тлумачення позивачами цього розпорядження.

Згідно положень ч.І ст.43ЖК України громадянам, які перебувають на обліку потребуючих поліпшення житлових умов, жилі приміщення надаються в порядку черговості.

Доводи позивачів про те, що вони мають право користування кімнатою АДРЕСА_1 у зв»язку з тим, що проживають в ній з 2002 року та ОСОБА_3 працює в ВАТ «ДБК-4» , не можуть бути підставою для зобов`язання відповідача видати їм ордер без рішення власника про надання цього житла, а також з порушенням правил черговості.

Суд вважав дії відповідача у відмові у видачі ОСОБА_3 ордера серії Б на спірне приміщення законними, що не позбавляє позивачів можливості користування спірним житлом разом з неповнолітнім сином та права звернення до компетентних установ для вирішення питання про приватизацію.

Вищенаведені обставини справи, які суд вважав встановленими є доведеними.

Висновок суду про недоведеність порушення прав позивачів відповідачем, відповідає цим обставинам та вимогам Закону.

Доводи апеляційної скарги, про те, що у суду були всі підстави для задоволення позову, так як позивачі довели наявність всіх обставин, які були передбачені в розпорядженні 2004 року, як підстави для видачі ордеру серії Б, колегія суддів не приймає, з огляду на таке.

Суд першої інстанції, правомірно виходив з того, що розпорядженням на яке посилались позивачі, було зобов`язано видати ордери лише тим мешканцям будинку, які станом на дату видачі розпорядження постійно проживали в будинку, були в ньому зареєстровані та перебували на квартирному обліку.

Позивачі не заперечували, що вони не перебували на квартирному обліку, а тому не звертались до 2014 року з проханням видати їм ордер.

Крім того приміщення в 2005 році окрім позивача ОСОБА_3, займали ще й інші мешканці, які відселились значно пізніше.

Відмовляючи в 2014 році у видачі ордеру, державна адміністрація правильно виходила з того, що ордер є документом, який дає право на заселення до житла.

Позивачі в спірній кімнаті постійно проживають та зареєстровані, один з членів сім`ї в 2002 році , вселився до спірної кімнати на підставі ордеру. Таким чином на даний час їх право на вселення, через відсутність ордеру не порушується.

Враховуючи, що житло надається в порядку черговості, та з врахуванням часу постановки позивачів на квартирний облік, відсутні підстави, що відповідач порушив вимоги Закону, відмовляючи позивачам у видачі ордеру в 2014 році .

Посилання позивачів на те, що відсутність ордеру серії Б, порушує їх право на приватизацію житла, в якому вони постійно проживають та зареєстровані є недоведеними, тому, що позивачі не надали суду будь-яких доказів про те, що вони звертались до компетентних органів з проханням провести приватизацію, а їм було відмовлено.

За відсутності неправомірних дій з боку Оболонської державної адміністрації в м. Києві, суд не мав підстав для зобов`язання відповідача вирішувати питання щодо надання квартири, оскільки порядок надання житлових приміщень у користування громадянам передбачений ст.52 ЖК України. Звертаючись до суду за захистом своїх порушених прав та зобов`язання вчинити певні дії, позивачі не довели факту їх порушення відповідачем, а тому правові підстави для задоволення позову відсутні.

Суд повно і об'єктивно з'ясував дійсні обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін зібраними у справі доказами, яким дав належну правову оцінку.

Рішення суду першої інстанції ухвалене без порушення норм матеріального та процесуального права, а тому в задоволенні апеляційної скарги необхідно відмовити.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-315, 316, 317 ЦПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Оболонського районного суду м. Києва від 18 грудня 2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий: Судді: