Справа № 635/8665/14-ц
Провадження № 2/635/243/2015
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А І Н И

17 вересня 2015 року Харківській районний суд Харківської області у складі:

головуючого - судді Бобко Т.В.

секретар судових засідань ОСОБА_1,

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду у селищі Покотилівка Харківського району Харківської області цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення додаткових витрат на батька, викликаних тяжкою хворобою та інвалідністю,-

в с т а н о в и в:

Позивач звернувся до суду із позовом, який неодноразово уточнював та в остаточній редакції просить стягнути з відповідача на свою користь фактично понесені додаткові витрати, викликані його тяжкою хворобою та інвалідністю у сумі 24667,60 гривень, з яких 17420,23 гривень витрати на придбання ліків та медичного обладнання протягом часу з 2011 року по червень 2015 року, 745,00 гривень витрати на санаторне лікування, 254,86 гривень витрати на залізничні білети; 350,00 гривень витрати на придбання окулярів; 5897,50 гривень витрати на придбання дієтичних продуктів харчування протягом часу з січня по червень 2015 року включно. Крім того, позивач просить стягнути з відповідача на свою користь додаткові витрати викликані тяжкою хворобою та інвалідністю щомісячно у розмірі 2347,24 гривень, з яких: 1011 гривень медичне обладнання для інєкцій інсуліну та вимірювання цукру; 353,32 гривень лікарські препарати; 982,91 гривень витрати на дієтичне харчування. Також, позивач просить відшкодувати сплачені ним судові витрати, а саме витрати по оплаті правової допомоги.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилався на те, що відповідач по справі є його сином та платником аліментів на батька у розмірі 280 гривень щомісячно. Позивач є інвалідом ІІ групи, страждає на тяжке захворювання цукровий діабет ІІ типу, тяжкої форми, інсулінозалежний, а також має інші захворювання: ішемічна хвороба серця, стабільна стенокардія, ІІІ ф.кл., гіпертонічна хвороба ІІІ ступеню, солевий діатез, аденому передміхурової залози ІІ ст., хронічний пієлонефрит, мочекислий діатез.

Відповідно до рекомендацій лікаря позивач має проходити санаторне лікування, харчуватись за дієтою № 9, щоденно вживати лікарські препарати, дотримуватися інсулінотерапії, постійно вимірювати цукор крові. Відповідач має велику заборгованість за аліментами, у звязку з чим позивач не має матеріальної можливості придбавати ліки за рахунок аліментів. Другий платник аліментів ОСОБА_4 з дня призначення аліментів жодного разу не сплатив аліменти. Протягом часу з 2011 року по червень 2015 року у зв'язку з тяжкою хворобою та інвалідністю позивач фактично витратив 49335,19 гривень, на думку позивача, враховуючи той факт, що крім відповідача позивач має також іншого сина, стягненню з відповідача підлягає ? частина зазначеної суми.

Крім того, позивач змушений нести такі витрати, що носять систематичний та обовязковий характер і викликані його важким захворюванням, а саме - витрати на придбання інсулінових шприців, голок до шприц-ручок, тест-стрічок для вимірювання рівня цукру в крові. Вартість медичного обладнання, життєво необхідного позивачу у звязку з цукровим діабетом складає 2022 гривень на місяць. Вартість лікарських препаратів на місяць складає 706,65 гривень, тобто сума щомісячних витрат позивача, що повязані з його хворобою та інвалідністю і мають довічний характер складає 2728,65 гривень на місяць лікарські препарати та медичне обладнання; та 1965,83 гривень на місяць продукти дієтичного харчування. Враховуючи той факт, що крім відповідача позивач має також іншого сина, стягненню з відповідача підлягає ? частина зазначеної суми у вигляді щомісячних виплат. Також, позивач просить стягнути з відповідача на його користь судові витрати, а саме витрати по оплаті правової допомоги у загальній сумі 4000,00 гривень.

У судовому засіданні позивач та представник позивача ОСОБА_5, яка діє на підставі довіреності, підтримали позовні вимоги у повному обсязі та просили їх задовольнити. Крім того, позивачем було надано письмові пояснення, в яких він також зазначає про те, що розмір пенсії позивача складає 1295,52 гривень на місяць, аліменти сплачуються відповідачем несвоєчасно та не в повному обсязі, станом на 01.01.2015 року відповідач має заборгованість за аліментами у розмірі 3000 гривень. Позивач не має додаткових джерел доходу, крім вищевказаних, не має нерухомості, з якої можливо отримати дохід. Позивач зазначив, що він повністю виконував свої батьківськи обовязки стосовно відповідача, дбав про його здоровя з дитинства, сплачував вартість навчання сина в Харківському автодорожньому університеті, брав участь у всіх сферах його життя як до досягнення ним повноліття так і після цього. Що стосується матеріального стану відповідача, позивач пояснив, що відповідач протягом часу з 10 червня 2008 року по 10 червня 2015 року сплачував кредит за придбаний автомобіль, щомісячний платіж складав 400 доларів США на місяць. Таким чином, враховуючи можливість відповідача регулярно сплачувати значну на погашення кредиту, а також утримувати автомобіль, можна оцінити матеріальний стан відповідача як добрий. Крім того, позивач зазначає, що відповідачем від свого імені було розміщено оголошення про продаж садового будинку, що також свідчить про гарний матеріальний стан відповідача. Відповідачем не надано доказів на підтвердження надання ним матеріальної допомоги на утримання своїх дітей та колишньої дружини. Тобто, відповідачем не доведено ту обставину, що він не має матеріальної можливості виконувати обовязок щодо участі у додаткових витратах батька або наявність підстав звільнення його від такого обовязку.

Представник відповідача ОСОБА_6, яка діє на підставі довіреності, у судовому засіданні позовні вимоги не визнала у повному обсязі, з тих підстав, що позивач отримує пенсію та аліменти від дітей щомісячно, а також не позбавлений можливості звернутися за отриманням соціальної допомоги. Крім того, позивач є власником нерухомого майна, а саме ? частини квартири АДРЕСА_1, 53/100 частин домоволодіння № 16 по вул. Жихорській в с. Покотилівка Харкіського району Харківської області, при цьому перешкоджає іншим власникам користуватися цим майном. Також, позивач є власником транспортного засобу автомобіля марки ЗАЗ Таврія, збирає колекцію автомобілів. Так, протягом 2014 року позивачем було придбано автомобілі марки Nissan Bluebird, 1987 р.в. за 300 доларів США, Peugot 305, 1983 р.в. за 300 доларів США, Fiat 141, 1988 р.в. за 300 доларів США. Вказані обставини свідчать про достатній матеріальний стан відповідача. Натомість, відповідач має на утриманні неповнолітнього сина ОСОБА_7, на якого щомісячно сплачує аліменти у розмірі 1000 гривень, допомагає своїй колишній дружині ОСОБА_8, яка не має постійного заробітку, сплачує комунальні платежі, має іншу неповнолітню дитину ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_1. Також, у звязку з перешкодами з боку батька у користуванні власним житлом, відповідач змушений платити за оренду іншого житла. Крім того, представник відповідача зазначає, що позивач ніколи не займався вихованням сина та нехтував обовязками батька. Представник відповідача зазначив також в ході розгляду справи про у відсутність у позивача належних та допустимих доказів понесення ним додаткових витрат, надані ним чеки про придбання медичних засобів та ліків самі по собі не свідчать про призначення лікарями та вживання позивачем таких ліків, надані ж позивачем чеки про придбання продуктів харчування взагалі ж містять перелік продуктів, які є шкідливими для вживання особою, хворою на цукровий діабет.

Суд, вислухавши пояснення позивача, представників сторін, дослідивши надані сторонами докази у їх сукупності, вважає позовну заяву такою, що підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено шо позивач ОСОБА_2 є батьком відповідача ОСОБА_3. Харківською міжрайонною МСЕК від 21 листопада 2011 року позивачу встановлено 2 групу інвалідності безстроково за загальним захворюванням, останній отримує пенсію у сумі 1295,52 гривень.

Вказані обставини не заперечуються особами, що беруть участь у справі.

Відповідно до ч. 1 ст. 202 СК України, повнолітні дочка, син зобовязані утримувати батьків, які є непрацездатними і потребують матеріальної допомоги.

Згідно ст. 203 СК України дочка, син крім сплати аліментів зобовязані брати участь у додаткових витратах на батьків, викликаних тяжкою хворобою, інвалідністю або немічністю.

Рішенням судової колегії судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області від 03 серпня 2011 року з ОСОБА_3 та ОСОБА_4 стягнуто аліменти на утримання батька ОСОБА_2 у розмірі 200 гривень з кожного, в задоволенні позовних вимог в частині стягнення додаткових витрат відмовлено.

Рішенням Харківського районного суду Харківської області від 21 травня 2013 року збільшено розмір аліментів на утримання непрацездатного батька, з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 стягнуто 280 гривень замість 200 гривень щомісячно. У задоволені позовних вимог про стягнення додаткових витрат на батька відмовлено. Рішення набрало законної сили.

Зазначеними рішенням встановлено обовязок ОСОБА_3 та ОСОБА_4 утримувати батька ОСОБА_2, при таких обставинах, відповідно до ч. 2 ст. 223 ЦПК України, суд не приймає доводи представника відповідача про те, що позивач не виконував свої батьківські обовязки по відношенню до відповідача та не перевіряє наявність підстав виникнення цього обовязку.

На підтвердження існування низки захворювань та призначення лікарями відповідного лікування, позивачем були надані витяги з історії хвороби про проходження стаціонарного лікування та консультативні висновки спеціалістів. Як вбачається з наданих позивачем медичних документів, позивач є інвалідом ІІ групи (а.с. 4), страждає на цукровий діабет ІІ типу тяжкої форми, інсулінозалежний, ішемічну хворобу серця, стабільну стенокардію, ІІІ ф.кл., гіпертонічну хворобу ІІІ ступеню (а.с. 5-9, 34, 35, 45, 47, 55), крім того, позивач страждає на солевий діатез, аденому передміхурової залози ІІ ст. (а.с. 103), хронічний пієлонефрит, мочекислий діатез.

Відповідно до рекомендацій лікаря позивач має проходити санаторне лікування, харчуватись за дієтою № 9, щоденно вживати лікарські препарати, дотримуватися інсулінотерапії, постійно вимірювати цукор крові (а.с. 106-107).

Суд, частково задовольняючи позовні вимоги в частині стягнення додаткових витрат, викликаних інвалідністю та хворобою позивача, виходить з наступного.

Лікарські засоби відпускаються хворим на цукровий діабет у разі амбулаторного лікування за рецептами лікарів закладів охорони здоровя за місцем проживання, відповідно до Переліку лікарських засобів вітчизняного 3 та іноземного виробництва, які можуть закуповувати заклади й установи охорони здоровя, що повністю або частково фінансується з державного та місцевих бюджетів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 05.09.1996 р. №1071 «Про порядок закупівлі лікарських засобів закладами та установами охорони здоровя, що фінансуються з бюджету» (в редакції від 14.02.2014 року). Рецепти на лікарські засоби виписуються хворому на цукровий діабет за наявності відповідних показань з обовязковим записом про призначення лікарських засобів в медичній документації (медична карта амбулаторного хворого). Хворі на цукровий діабет отримують лікарські засоби за рецептами лікаря у аптеках, закріплених за цими закладами безкоштовно.

Позивачем не було надано суду доказів про неможливість безкоштовного отримання інсуліну та його аналогів, а також засобів самоконтролю за рівнем цукру. При таких обставинах, суд не вбачає підстав покладати на відповідача витрати, повязані з інсулінозалежністю позивача, оскільки останнім не було реалізовано своє право на безкоштовне отримання інсуліну або його аналогів, а також засобів самоконтролю.

На підтвердження фактично понесених витрат, повязаних з хворобою, позивачем було надано фіскальні чеки на придбання ліків та медичних препаратів, згідно яких він протягом часу з 2011 року по червень 2015 рік витратив на придбання ліків та медичних препаратів 32990,15 гривень.

Обчислюючи суму додаткових витрат, що підлягають стягненню з відповідача, суд враховує відомості про витрати, що були здійснені після ухвалення рішення від 21 травня 2013 року по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про збільшення розміру аліментів на утримання батька, оскільки вказаним рішенням було відмовлено у стягненні з відповідача додаткових витрат на батька, рішення суду в цій частині позивачем не оскаржувалося. При таких обставинах, суд приймає в якості доказів фіскальні чеки датовані після 21 травня 2013 року.

Загальна сума витрат на придбання лікарських препаратів протягом часу з травня 2013 року по червень 2015 року складає загальну суму 11640,87 гривень, з яких 3570,02 гривень підтверджено фіскальними чеками за травень - листопад 2013 року, 7364,20 гривень підтверджено фіскальними чеками за 2014 рік, 706,65 гривень підтверджено фіскальними чеками 2015 року. Досліджені судом фіскальні чеки підтверджують придбання позивачем лікарських препаратів Нориплел-Біфорте, Глюкофаж 500, Вазар Н160, Карвітекс, Ацекор кардіо, Атокор, Стамло, Моносан, Кардіомагніл та інші, про призначення яких за результатами обстеження та стаціонарного лікування позивачем надані відповідні медичні документи, зазначені вище в рішенні. Позивачем надані суду оригінали фіскальних чеків, що є належними та допустимими доказами того факту, що ліки та медичні препарати були придбані саме позивачем, враховуючи низку захворювань, які має позивач, та надані ним відповідні медичні документи, відсутні будь-яких підстави для наявності сумнівів щодо придбання ліків та медичних препаратів особисто позивачем виключно для його лікування.

Посилання представника відповідача на ті обставини, що частина наданих позивачем фіскальних чеків є доказами в цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про припинення права власності, суд до уваги не приймає, оскільки як вбачається з матеріалів зазначеної цивільної справи № 635/9756/13-ц, яка була оглянута в ході судового розгляду, та змісту судового рішення по даній справі, зазначені фіскальні чеки не були прийняті судом для вирішення зазначеної справи.

Судом встановлено, що позивач протягом часу з 29.12.2014 року по 03.01.2015 року проходив санаторне лікування в ДП «Клінічний санаторій «Роща» ЗАТ «Укрпрофздравниця», вартість якого склала 1490,00 гривень. Протягом часу з 07.03.2015 року по 25.03.2015 року позивач проходив безкоштовне санаторне лікування в філії ЗАТ «Трускавецькурорт» санаторій «Кристал», проте ним були витрачені кошти на оплату залізничних білетів у сумі 509,73 гривень.

Суд вважає, що вказані витрати повязані зі станом здоров'я позивача та його інвалідністю та підлягають відшкодуванню, оскільки санаторне лікування здійснювалось за призначенням лікаря.

На підтвердження придбання дієтичного харчування на суму 11795,00 гривень позивачем не надано суду належних та допустимих доказів, фіскальні чеки супермаркету «Сільпо» протягом часу з січня по червень 2015 року, не містять відомості про придбання будь-яких продуктів з рекомендованої позивачу дієти № 9, а містять перелік продуктів та товарів, які за загальновідомими нормами не відносяться до дієтичних.

Позивачем було надано фіскальний чек на суму 700 гривень на придбання окулярів за призначенням лікаря. Суд не вважає ці витрати такими, що викликані важким захворюванням позивача та його інвалідністю.

Суд не вбачає підстав для стягнення з відповідача на користь позивача щомісячно додаткових витрат на придбання ліків за призначеннями лікарів у майбутньому, оскільки позивачем не надано суду достатніх даних про призначення лікарями лікування та майбутній період, тривалість такого лікування та переліку медичних препаратів, з аналізу наданих позивачем медичних документів та чеків про придбання ліків не вбачається підстав вважати такі витрати систематичними та можливості зробити розрахунок таких витрат на майбутнє. Крім того, відсутні докази неможливості покриття таких витрат у майбутньому за рахунок аліментів, які підлягають на підставі судових рішень сплаті на користь позивача його синами. Що стосується щомісячних витрат на придбання інсуліну та засобів самоконтролю, як зазначалося вище у цьому рішенні, позивачем не доведено неможливість отримання цих препаратів за рахунок держави. Розмір витрат на дієтичне харчування за призначеною позивачу дієтою позивачем не обґрунтований та не підтверджений жодним доказом.

При таких обставинах, суд вважає витрати на придбання ліків протягом часу з травня 2013 року по червень 2015 у сумі 11640,87 гривень та витрати на санаторне лікування з оплатою залізничних білетів у сумі такими, що викликані хворобою позивача та його інвалідністю.

Як було встановлено у ході судового розгляду справи та не оспорювалося особами, що беруть участь у справі, ОСОБА_2 отримує пенсію у розмірі 1295,52 гривень, має двох синів платників аліментів на батька.

Враховуючи розмір аліментів, які підлягають сплаті з відповідача та іншого сина ОСОБА_4 за судовими рішеннями, розмір пенсії позивача, а також враховуючи безумовну наявність інших витрат, які не пов'язані з лікуванням, а зумовлені елементарними потребами людини в процесі її життєдіяльності, суд погоджується з доводами позивача, що витрати, які викликані інвалідністю позивача та низкою захворювань, не можуть бути покриті за рахунок пенсії та аліментів. Відповідачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердженні існування у позивача додаткових джерел доходу, посилання представника відповідача про отримання грошової допомоги від сестри позивача, що підтверджується квитанціями про грошові перекази на ім'я позивача, суд оцінює критично, оскільки судом не встановлений характер правовідносин, які склалися між позивачем та його сестрою, а представником відповідача не надано належних доказів на спростування доводів позивача про те, що такі перекази мають характер позики та підлягають поверненню позивачем.

Судом не може бути прийнято в якості доказу матеріального становища позивача лист ОУ Харківської ОДПІ ГУ Міндоходів від 05.06.2014 року про реєстрацію за ОСОБА_2 декількох транспортних засобів, оскільки наявність чи відсутність реєстрації транспортних засобів може бути підтверджена лише відомостями з органів ДАІ з автоматизованої бази обліку транспортних засобів. Доводи представника відповідача про те, що позивач є власником нерухомості та має можливість за її рахунок покрити додаткові витрати нічим не підтверджений.

Вирішуючи питання про ступінь участі відповідача у додаткових витратах на батька, суд виходить з того, що відповідач є одним з двох платників аліментів, має малолітніх дітей ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_3, щодо яких має обовязок матеріального утримання. Суд не вважає ту обставину, що відповідач протягом певного часу виплачував кредит за придбаний автомобіль доказом, що будь-яким чином характеризує його матеріальне становище.

При таких обставинах, виходячи з сімейного стану та матеріального становища відповідача, принципу розумності та справедливості, суд вважає за доцільне зменшити суму, що підлягає стягненню з відповідача, стягнувши на користь позивача додаткові витрати на придбання ліків у сумі 4000 гривень, а також ? частину понесених витрат на санаторне лікування та придбання залізничних білетів у сумі 999,86 гривень.

Суд відмовляє у стягненні витрат на оплату правової допомоги, у звязку з наступним.

Позивачем додано до матеріалів справи договір про надання правової допомоги від 20 січня 2015 року, укладений з адвокатом ОСОБА_10. Відповідно до додаткової угоди, яка є невідємною частиною договору, гонорар за договором про надання правової допомоги, складає 4000 гривень, оплата позивачем вказаної суми підтверджується квитанцією. Крім того, позивачем надані квитанції від 01.07.2015 року та від 15.07.2015 року про оплату винагороди адвокату ОСОБА_10 за участь у судовому засіданні у загальній сумі 400 гривень.

Згідно ч. 1 ст. 79 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат пов'язаних з розглядом справи.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 84 ЦПК України витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. Граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом.

При стягненні витрат на правову допомогу слід враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом або іншим фахівцем у галузі права незалежно від того, чи така особа брала участь у справі на підставі довіреності, чи відповідного договору ( ст.12,42,56 ЦПК України). Розмір витрат на оплату правової допомоги визначається за домовленістю між стороною та особою, яка надає правову допомогу. Разом із тим граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлений Законом України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах». Підстави, межі та порядок відшкодування судових витрат на правову допомогу, надану в суді як адвокатом, так і іншим фахівцем у галузі права, регламентовано у п. 2 ч. 3 ст. 79, статтях 84, 88, 89 ЦПК України.

Витрати на правову допомогу, граничний розмір якої визначено відповідним законом, про що зазначено в пункті 47 цієї постанови, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов'язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів).

Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені.

Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Надані позивачем документи про сплату послуг адвоката у розмірі 4000 гривень не містять переліку, які саме дії були вчинені адвокатом в позасудовому засіданні, а тому суд не можу вважати зазначену сум співмірною з наданими послугами. Що стосується квитанцій на оплату участі адвоката у судовому засіданні на загальну суму 400 гривень, то суд зазначає, що адвокат ОСОБА_10Л участі у жодному судовому засіданні не приймала.

Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до вимог ст.. 88 ЦПК України а саме - судовий збір у сумі 487,20 гривень суд стягує з відповідача.

На основі викладеного, керуючись ст.ст 10,11, 60, 61, 88, 212-215 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення додаткових витрат на батька, викликаних тяжкою хворобою та інвалідністю задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1) на користь ОСОБА_2 додаткові витрати у розмірі 4999 (чотири тисячі девятсот девяносто девять) гривень 86 (вісімдесят шість) копійок.

Стягнути з ОСОБА_3 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1) судовий збір у розмірі 487 (чотириста вісімдесят сім) гривень 20 копійок в дохід держави на розрахунковий рахунок Управління Державної казначейської служби України у Харківському районі Харківської області (код за , банк отримувача ГУДКУ у Харківській області, МФО 851011, рахунок отримувача 0429, код класифікації доходів бюджету 22030001, призначення платежу - судовий збір).

В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Харківської області протягом десяти днів з дня проголошення рішення шляхом подання апеляційної скарги. Особами, які брали участь у справі, але не були присутніми у судовому засіданні під час проголошення судового рішення може бути подана апеляційна скарга протягом 10 днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо воно не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя: