Номер провадження: 22-ц/785/495/15
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
Доповідач Комаровська Н. В.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31.03.2015 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

Головуючого - Комаровської Н.В.,

Суддів - Калараша А.А., Короткова В.Д.,

З участю секретаря - Абалдової О.С. ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4 з участю третіх осіб - ОСОБА_5, реєстраційної служби Одеського міського управління юстиції про витребування майна з чужого незаконного володіння, скасування запису про реєстрацію права власності за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Суворовського районного суду м.Одеси від 17.06.2014р.,-

в с т а н о в и л а :

13.09.2013р. ОСОБА_2 звернулася з позовом до ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про витребування майна з чужого незаконного володіння, скасування запису про реєстрацію права власності та з урахуванням уточнених позовних вимог просила витребувати з незаконного володіння відповідача ОСОБА_4 на її користь об'єкт нерухомого майна - 1/4 частину квартири АДРЕСА_1 усунути перешкоди з боку ОСОБА_4 у користуванні вказаною частиною квартири шляхом вселення позивача до квартири, зобов'язавши ОСОБА_4 не чинити перешкод ОСОБА_2 у користуванні 1/4 частини спірної квартири , скасувати рішення про державну реєстрацію за ОСОБА_4 права власності на 1/4 частини квартири , відновивши державну реєстрацію права власності на зазначене вище нерухоме майно за ОСОБА_2, яка є власником зазначеної квартири на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом та стягнувши з відповідача ОСОБА_4 понесені судові витрати.

В обгрунтування своїх вимог позивач посилалась на те,що на час звернення з позовом скасовані судові рішення, на підставі яких вона була позбавлена належній їй на праві власності 1/4 частини квартири АДРЕСА_1

Справа розглянути у відсутності відповідачів та третіх осіб.

Рішенням Суворовського районного суду м.Одеси від 17.06.2014р. позов задоволений.

В апеляційній скарзі ОСОБА_4 просить про скасування рішення,мотивуючи тим,що суд неправильно застосував норми матеріального права.

Заслухавши доповідь судді-доповідача,доводи апеляційної скарги та заперечення на неї,розглянувши матеріали справи,перевіривши законність та обґрунтованість рішення в межах апеляційної скарги та заявлених вимог,колегія суддів дійшла висновку про часткове задоволення апеляційної скарги з таких підстав.

При розгляді справи сужом встановлено,що на підставі свідоцтва про право на спадщину від 01.08.2005р. ОСОБА_2 отримала у власність 1/4 частину квартири АДРЕСА_1

Рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 28.08.2006 р. у справі за позовом з ОСОБА_6 до ОСОБА_2 про усунення від права на спадкування за законом, визнання свідоцтва про право власності в порядку спадкування за законом недійсним, визнання права власності в порядку спадкування за законом визнано недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом, на підставі якого позивач ОСОБА_2 отримала у власність спірну частину квартири (а.с. 71-72).

Рішенням апеляційного суду Одеської області від 25.10.2006 р. рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 28.08.2006 р. скасовано, у задоволенні позову відмовлено (а.с. 73-74).

Рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 26.11.2012 р., ухваленому у справі за позовною заявою ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про визнанн права власності на частку у спільному майні, скасування запису в реєстрі прав власності на нерухоме майно припинено право власності ОСОБА_2 на 1/4 частину квартири АДРЕСА_1 дорога в місті Одесі; визнано за ОСОБА_3 право власності на зазначену частину квартири; стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 в рахунок сплати вартості зазначеної частини квартири грошові кошти в сумі 84000 грн., які розміщені на депозитному рахунку територіального управління державної судової адміністрації Одеської області (а.с. 60-61). Ухвалою апеляційного суду Одеської області від 26.02.2013 р. рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 26.11.2012 р залишено без змін (а.с. 62-63).

На підставі зазначеного рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 26.11.2012 р. ОСОБА_3 зареєстрував за собою право власності на спірну частину квартири та в подальшому на підставі договору купівлі-продажу від 12.07.2013 року продав її ОСОБА_4 (а.с. 69).

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 24.07.2013р. рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 26.11.2012 р. та ухвала апеляційного суду Одеської області від 26.02.2013 р. скасовані, справу передано на новий розгляд до суду першої інстанції (а.с. 65-67).

Рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 27.01.2014 р., ухваленому у справі за позовною заявою ОСОБА_3 до ОСОБА_2, треті осоприпинено право власності ОСОБА_2 на спірну 1/4 частину квартири АДРЕСА_1 дорога в місті Одесі; визнано за ОСОБА_3 право власності на зазначену частину квартири; стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 в рахунок сплати вартості зазначеної частини квартири грошові кошти в сумі 84000 грн., які розміщені на депозитному рахунку територіального управління державної судової адміністрації Одеської області (а.с. 122-123).

Ухвалою апеляційного суду Одеської області від 23.04.2014 р. рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 27.01.2014 р. скасовано, у задоволенні позову відмовлено (а.с. 168).

Таким чином,на час звернення ОСОБА_2 з позовом про витребування майна із чужого незаконного володіння скасовані судові рішення, на підставі яких спірна частина квартира вибула з власності позивача ОСОБА_2

За положеннями ст. 388 ЦК України, якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно, зокрема, вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом.

Відповідно до п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" від 06.11.2009 року №9 реституція як спосіб захисту цивільного права (частина перша статті 216 ЦК) застосовується лише в разі наявності між сторонами укладеного договору, який є нікчемним чи який визнано недійсним. У зв'язку з цим вимога про повернення майна, переданого на виконання недійсного правочину, за правилами реституції може бути пред'явлена тільки стороні недійсного правочину. Норма частини першої статті 216 ЦК не може застосовуватись як підстава позову про повернення майна, переданого на виконання недійсного правочину, яке було відчужене третій особі. Не підлягають задоволенню позови власників майна про визнання недійсними наступних правочинів щодо відчуження цього майна, які були вчинені після недійсного правочину. У цьому разі майно може бути витребувано від особи, яка не є стороною недійсного правочину, шляхом подання віндикаційногопозову, зокрема від добросовісного набувача - з підстав, передбачених частиною першою статті 388 ЦК. Відповідно до частини п'ятої статті 12 ЦК добросовісність набувача презюмується. Якщо судом буде встановлено, що набувач знав чи міг знати про наявність перешкод до вчинення правочину, в тому числі й те, що продавець не мав права відчужувати майно, це може свідчити про недобросовісність набувача і є підставою для задоволення позову про витребування у нього майна. Рішення суду про задоволення позову про повернення майна, переданого за недійсним правочином, чи витребування майна із чужого незаконного володіння є підставою для здійснення державної реєстрації права власності на майно, що підлягає державній реєстрації, за власником, а також скасування попередньої реєстрації (статті 19, 27 Закону України від 1 липня 2004 року №1952-IV "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень").

Відповідно до частини першої статті 388 ЦК України, якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала право його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно:

1) було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння;

2) було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння;

3) вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом.

Отже, важливою умовою звернення з віндикаційним позовом (стаття 388 ЦК України) є відсутність між позивачем і відповідачем зобов'язально-правових відносин.

Добросовісним повинен вважатися той набувач, який не знав і не повинен був знати, що набуває майно в особи, яка не має права його відчужувати, а недобросовісним володільцем - та особа, яка знала або повинна була знати, що її володіння незаконне.

За пунктом 3 частини першої статті 388 ЦК України можливість витребувати майно від добросовісного набувача є за наявності у діях власника майна волі на передачу майна.

За змістом наведеного майно, яке вибуло з володіння власника на підставі рішення суду, ухваленого щодо цього майна, але в подальшому скасованого, слід вважати таким, що вибуло з володіння власника поза його волею.

Така правова позиція висловлена Верховним Судом України в постанові від 11.06.2014р.

Суд правильно застосував ст.388 ЦК України і дійшов обґрунтованого висновку про вибуття із володіння ОСОБА_2 належного їй на праві власності майна не з її волі та задоволення її позовних вимог про витребування майна із чужого незаконного володіння.

Разом з тим,судова колегія не погоджується з висновком суду щодо скасування реєстрації права власності за ОСОБА_4 та відновлення реєстрації права власності за ОСОБА_2,оскільки,як зазначено вище, само рішення суду про витребування майна із чужого незаконного володіння є підставою для здійснення державної реєстрації права власності на майно, що підлягає державній реєстрації, за власником, а також скасування попередньої реєстрації (статті 19, 27 Закону України від 1 липня 2004 року №1952-IV "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень").

Крім того,реєстраційна служба Одеського міського управління юстиції залучена до участі у справі не як відповідач,а як третя особа,до неї вимоги про скасування реєстрації та відновлення реєстрації не заявлялись.

Відповідно до п.п.3,4 ч.1 ст.309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення або зміни рішення є невідповідність висновків суду обставинам справи та порушення чи неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

Враховуючи,що суд неправильно застосував норми матеріального права,які регулюють питання реєстрації права власності, що призвело до невідповідності висновків суду обставинам справи в цій частині оскаржуваного рішення, воно підлягає скасуванню в цій частині з ухваленням нового рішення про на підставі п.п.3,4 ч.1 ст.309 ЦПК України.

Керуючись ст.ст.307 ч.1 п.2,309 ч.1 п.п.3,4 ЦПК України,колегія суддів,-

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 задовільнити частково.

Рішення Суворовського районного суду м.Одеси від 17.06.2014р. скасувати в частині скасування реєстрації права власності за ОСОБА_4 та відновлення реєстрації права власності за ОСОБА_2 та в цій частині ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову ОСОБА_2.

В решті рішення залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення.

Рішення може бути оскаржено в касаційному порядку протягом двадцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий Н.В.Комаровська

Судді: А.А.Калараш

В.Д.Коротков