АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа № 22-ц/796/6083/2015 Головуючий у першій інстанції - Чередніченко Н.П.
Доповідач - Оніщук М.І.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 травня 2015 року колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду міста Києва в складі:

головуючого судді Оніщука М.І.,

суддів Крижанівської Г.В., Шебуєвої В.А.,

при секретарі Троц О.В.,

представника позивача Дідук О.В.,

представника відповідачів ОСОБА_3,

представника третьої особи Савескул-Савело В.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві апеляційну скаргу Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Старокиївський банк» Пантіної Любов Олександрівни на рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 16 березня 2015 року по цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Старокиївський банк» до ОСОБА_6, ОСОБА_7, третя особа: Фонд гарантування вкладів фізичних осіб про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину,

В С Т А Н О В И Л А:

У вересні 2014 року уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Старокиївський банк» Пантіна Л.О. звернулась до суду з позовом до ОСОБА_6, ОСОБА_7про визнання правочинів недійсними.

У лютому 2015 року позивач подав змінену позовну заяву про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину.

Свої вимоги позивач обґрунтовував тим, що 03.12.2012 між ПАТ «Старокиївський банк» та ОСОБА_6 було укладено договір банківського вкладу № 12/1008-2012, на підставі якого позивачем було відкрито вкладний рахунок в національній валюті та проводились необхідні операції відповідно до заяв клієнта та вимог законодавства України. 12.05.2014 НБУ було прийнято постанову № 276/БТ «Про віднесення ПАТ «Старокиївський банк» до категорії проблемних». На підставі постанови Правління НБУ від 17.06.2014 № 365 «Про віднесення ПАТ «Старокиївський банк» до категорії неплатоспроможних» виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб 17.06.2014 прийнято рішення № 50 «Про виведення з ринку та запровадження тимчасової адміністрації у ПАТ «Старокиївський банк» та призначення уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на тимчасову адміністрацію в ПАТ «Старокиївський банк». З 18.06.2014 розпочато процедуру виведення ПАТ «Старокиївський банк» з ринку шляхом запровадження в ньому тимчасової адміністрації.

У зв'язку з тим, що сума грошових коштів на рахунку ОСОБА_8 перевищувала суму граничного розміру відшкодування коштів, на думку позивача, відповідачем за сприяння відповідних працівників банку було ініційовано процес фіктивного відкриття рахунків фізичними особами для штучного зарахування коштів на них у розмірі, що не перевищує суму граничного відшкодування коштів у сумі до 200 000 грн.

Позивач зазначає, що ОСОБА_8 та ОСОБА_7 було вчинено ряд дій, необхідних для досягнення вказаної мети, а саме ОСОБА_7 та ще 20 фізичних осіб уклали з банком договори банківського рахунку та договори банківського вкладу, на підставі яких були відкриті вкладні, поточні та інші рахунки в банку, зокрема ОСОБА_7 уклав з банком договір банківського рахунку № НОМЕР_1 від 16 квітня 2014 року, на підставі якого банком відкрито поточний (на вимогу) рахунок, та договір банківського вкладу № 05/1026-2014 від 14.05.2014, на підставі якого банком відкрито вкладний рахунок.

Позивач зазначає, що працівник банку, використовуючи комп'ютерну техніку, здійснив розрахунково-касові операції щодо нібито видачі ОСОБА_9 готівкових коштів з його рахунків, хоча фактично готівкові кошти не видавались з каси банку. Також працівник банку, використовуючи комп'ютерну техніку, здійснив розрахунково-касові операції, згідно яких грошові кошти (до 200 000 грн.) на кожну із 21 фізичної особи були зараховані (ніби внесені готівкою) на поточні (на вимогу) рахунки ОСОБА_7 та 20 фізичних осіб, хоча фактично готівкові кошти не вносились в касу банку.

Таким чином, працівником банку 14.05.2014 в нічний час на рахунок ОСОБА_7 була зарахована сума грошових коштів у розмірі 195 000 грн. У подальшому кошти з поточних рахунків ОСОБА_7 та 20 фізичних осіб були перераховані на їх вкладні рахунки.

На думку позивача договори, укладені ОСОБА_7 з банком, та розрахунково-касові операції здійснені ОСОБА_8 та ОСОБА_7, мають ознаки фіктивних правочинів, які не відповідають інтересам держави, оскільки договір № 12/1008-2012 від 03.12.2012 між ПАТ «Старокиївський банк» та ОСОБА_8, укладено строком на 1,5 роки, був достроково розірваний з ініціативи ОСОБА_8, хоча строк його дії закінчувався через декілька тижнів (03.06.2014). Відповідачем прийнято рішення щодо дострокового припинення договору та повернення вкладу, незважаючи на негативні фінансові наслідки, передбачені п.п. 2.5 та 2.6 договору. Операції щодо зняття готівкових коштів з рахунків ОСОБА_8 та внесення готівкових коштів на рахунки ОСОБА_7та ще 20 фізичних осіб були проведені після закриття каси банку.

Також позивач зазначає, що договір банківського вкладу № 05/1025-2014 від 14.05.2014було укладено ОСОБА_7 на дуже короткий термін, а саме з 14.05.2014 по 21.05.2014. На думку позивача, вказаний договір було укладено таким чином, щоб як найшвидше настав момент виникнення вимог до банку щодо повернення ОСОБА_7 грошових коштів. Відсоткова ставка за договором складає 1% річних у гривні, з чого випливає, що ОСОБА_7 не мав реального наміру створити правові наслідки, обумовлені правочином у вигляді тривалого обслуговування вкладного рахунку в банку та отримання доходу у вигляді відсотків по такому договору банківського вкладу.

29.08.2014 на підтвердження факту нікчемності виявлених правочинів було видано наказ № 61, відповідно до якого було зупинено перерахування/виплата за транзакціями і правочинами, визнано нікчемними всі транзакції та правочини (договори), зокрема і договір банківського рахунку № НОМЕР_1 від 16.04.2014, договір банківського вкладу №05/1025-2014 від 14.05.2014.

Позивач вказує на те, що, зважаючи на те, що правочини, які були вчинені відповідачами виключно з метою штучного створення обов'язку фонду гарантування щодо відшкодування грошових коштів, яке фонд гарантування здійснюватиме за рахунок державних коштів, такі правочини спрямовані на заволодіння державними коштами, відповідно порушують публічний порядок.

Нікчемний правочин є недійсним через невідповідність його вимогам закону та не потребує визнання його таким судом.

За таких підстав, позивач просив застосувати наслідки недійсності нікчемного правочину до укладеного договору банківського рахунку № НОМЕР_1, укладеного між ОСОБА_7 та ПАТ «Старокиївський банк» 16.04.2014, та до договору банківського вкладу №05/1025-2014, укладеного між ОСОБА_7 та ПАТ «Старокиївський банк» 14.05.2014. Стягнути в дохід держави всі кошти, які були отримані незаконним шляхом, внаслідок укладених нікчемних договорів.

Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 16.03.2015 позов залишено без задоволення.

В апеляційній скарзі позивач посилаючись на незаконність, необґрунтованість рішення, ухваленого з порушенням норм матеріального та процесуального права, просить рішення скасувати та ухвалити нове про задоволення позову. Зокрема зазначає, що сума грошових коштів, номінально видана ОСОБА_6 є кратною сумам грошових коштів, внесених ОСОБА_7 та 20 фізичними особами, тобто 13.05.2014 ОСОБА_6 було знято з рахунків в ПАТ «Старокиївський Банк» суму грошових коштів в розмірі 4 118 989,22 грн. Вказує, що оскільки ОСОБА_7 уклав договір наступного дня після зняття коштів з рахунків ОСОБА_6, а саме: 14.05.2014 на строк до 21.05.2015, він не мав наміру створити правові наслідки, обумовлені правочином у вигляді тривалого обслуговування вкладного рахунку в банку.

Представники позивача та третьої особи в судовому засіданні підтримали апеляційну скаргу з викладених в ній підстав та просили її задовольнити.

Представник відповідачів в судовому засіданні проти задоволення апеляційної скарги заперечував за її безпідставністю і необґрунтованістю та просив рішення суду залишити без змін, оскільки воно постановлено з дотриманням вимог закону.

Заслухавши доповідь судді, вислухавши пояснення осіб, які з'явились в судове засідання, вивчивши та дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції.

Згідно вимог ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення суду, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Залишаючи позов без задоволення суд першої інстанції виходив з того, що твердження позивача про те, що укладені відповідачами з банком угоди є удаваними та фіктивними, не відповідають нормам чинного законодавства України, обставинам справи та наявним у справі доказам.

Вказані висновки суду є законним та обґрунтованим, з огляду на наступне.

Як вбачається з матеріалів справи та вірно встановлено судом першої інстанції, що 03.12.2012 між ПАТ «Старокиївський банк» та ОСОБА_8 було укладено договір банківського вкладу № 12/1008-2012, за умовами якого відповідач вніс на відкритий йому вкладний рахунок 4 085 410,50 грн. зі сплатою 10% річних, строком повернення вкладу 03.06.2014.

На підставі поданої відповідачем 05.05.2014 заяви про видачу коштів з вкладу, договір банківського вкладу № 12/1008-2012 від 03.12.2012 було достроково припинено, а кошти з депозитного рахунку в сумі 33 578,72 грн. були отримані відповідачем 13.05.2014 в повному обсязі, у зв'язку із чим взаємні зобов'язання між ПАТ «Старокиївський банк» та відповідачем з приводу виконання договору банківського вкладу № 12/1008-2012 від 03.12.2012 припинилися.

16.04.2014 між ОСОБА_7 та ПАТ «Старокївський банк» було укладено договір банківського рахунка № НОМЕР_1, на який відповідачем 13.05.2014 було внесено грошові кошти в сумі 195 000 грн. згідно заяви про внесення готівки № 63037.

14.05.2014 між ОСОБА_7 та ПАТ «Старокиївський банк» було укладено договір банківського вкладу № 05/1025-2014, за умовами якого банк відкрив вкладнику вкладний (строковий) рахунок «Недільний» у гривні, а вкладник вносить на цей рахунок 195 000 грн. зі сплатою 1% річних з датою повернення вкладу 21.05.2014 року.

Згідно платіжного доручення № 63463 від 14.05.2014 195 000 грн. були перераховані з поточного на депозитний рахунок, а після закінчення строку дії договору банківського вкладу кошти в сумі 195 000 грн. перераховані на поточний рахунок ОСОБА_7, але останньому не повернуті, у зв'язку з відсутністю у банку фінансових можливостей для цього.

12.05.2014 НБУ було винесено постанову № 276/БН «Про віднесення ПАТ «Старокиївський банк» до категорії проблемних».

На підставі постанови НБУ від 17.06.2014 № 365 «Про віднесення ПАТ «Старокиївський банк» до категорії неплатоспроможних», виконавчою дирекцією Фонду грантування вкладів фізичних осіб 17.06.2014 прийнято рішення № 50 «Про виведення з ринку та запровадження тимчасової адміністрації у ПАТ «Старокиївський банк» та призначення уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на тимчасову адміністрацію в ПАТ «Старокиївський банк».

Уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на тимчасову адміністрацію в ПАТ «Старокиївський банк» призначено Пантіну Л.О.

Тимчасову адміністрацію в ПАТ «Старокиївський банк» запроваджено строком на три місяці з 18 червня по 18 вересня 2014 року.

Також встановлено, що рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 02.12.2014, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 27.01.2015, відмовлено в задоволенні позову ПАТ «Старокиївський банк» до ОСОБА_8 та ОСОБА_12 про визнання правочинів недійсними. Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 02.12.2014, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 27.01.2015, в задоволенні позову ПАТ «Старокиївський банк» до ОСОБА_8 та ОСОБА_12 про визнання правочинів недійсним.

Відповідно до ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Відповідно до ст. 228 ЦК України правочин вважається таким, що порушує публічний порядок, якщо він був спрямований на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина, знищення, пошкодження майна фізичної або юридичної особи, держави, Автономної Республіки Крим, територіальної громади, незаконне заволодіння ним. Правочин, який порушує публічний порядок, є нікчемним.

У разі недодержання вимоги щодо відповідності правочину інтересам держави і суспільства, його моральним засадам такий правочин може бути визнаний недійсним. Якщо визнаний судом недійсний правочин було вчинено з метою, що завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, то при наявності умислу у обох сторін - в разі виконання правочину обома сторонами - в дохід держави за рішенням суду стягується все одержане ними за угодою, а в разі виконання правочину однією стороною з іншої сторони за рішенням суду стягується в дохід держави все одержане нею і все належне - з неї першій стороні на відшкодування одержаного. При наявності умислу лише у однієї із сторін все одержане нею за правочином повинно бути повернуто іншій стороні, а одержане останньою або належне їй на відшкодування виконаного за рішенням суду стягується в дохід держави.

Таким чином цивільні правочини, які порушують публічний порядок є нікчемними, і в той же час такі правочини можуть бути визнані недійсними.

Відповідно до роз`яснень, викладених у п. 18 постанови Пленуму Верховного суду України від 06.11.2009 № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними»при кваліфікації правочину за ст. 228 ЦК України має враховуватися вина, яка виражається в намірі порушити публічний порядок сторонами правочину або однією зі сторін. Доказом вини може бути вирок суду, постановлений у кримінальній справі, щодо знищення, пошкодження майна чи незаконного заволодіння ним тощо.

Судом першої інстанції вірно зазначено, що позивачем не надано доказів вини ОСОБА_7 чи його наміру порушити публічний порядок.А відтак суд першої інстанції правильно визнав вимогу про стягнення з останнього грошових коштів такою, що не ґрунтується на вимогах закону, оскількиєдиним засобом доказування порушення публічного порядку укладеного правочину є вирок суду у кримінальному провадженні за правиламиКПК України, згідно з яким особу відповідача визнано винною у скоєнні злочину, спрямованого на незаконне заволодіння майном держави внаслідок укладених вищевказаних договорів. До того ж грошові кошти у розмірі 195 000 грн. ОСОБА_7 не отримав від банку, а вніс на рахунок банку відповідно дозаяви на переказ готівки № 63037 (призначення платежу: поповнення поточного рахунку) і надалі зазначені кошти йому повернуто не було.

Встановлення факту нікчемності правочину тимчасовою адміністрацією банку у цивільному процесі не є преюдиційним фактом та потребує доказуванню у загальному порядку.

Суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що наказ № 61 від 29.08.2014 Уповноваженої особи ФГВФО на тимчасову адміністрацію ПАТ «Старокиївський банк» Пантіної Л.О., відповідно до якого було зупинено перерахування/виплати за транзакціями і правочинами та визнано нікчемними всі транзакції та правочини (договори), зокрема й договори банківського рахунку та банківського вкладу ОСОБА_7не може прийняти до уваги, оскільки вимогамист. 61 ЦПК Українипередбачається 4 підстави для звільнення від доказування, зокрема обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню; обставини, визнані судом загальновідомими, не потребують доказуванню; обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини; вирок у кримінальному провадженні, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративні правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Вказаний перелік є виключним та не передбачає встановлення інших фактів, у тому числі нікчемності правочину зацікавленою особою.

Відповідно до п. 2 та п. 7 ч. 3 ст. 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» правочини (у тому числі договори) неплатоспроможного банку є нікчемними з таких підстав: 2) банк до дня визнання банку неплатоспроможним взяв на себе зобов'язання, внаслідок чого він став неплатоспроможним або виконання його грошових зобов'язань перед іншими кредиторами повністю чи частково стало неможливим; 7) банк уклав правочини (у тому числі договори), умови яких передбачають платіж чи передачу іншого майна з метою надання окремим кредиторам переваг (пільг), прямо не встановлених для них законодавством чи внутрішніми документами банку.

Однак, ПАТ «Старокиївський банк» віднесений до категорії неплатоспоможних на підставі постанови Правління НБУ від 17.06.2014, тоді як договори з ОСОБА_7укладені відповідно 16.04.2014 та 14.05.2014, тобто до віднесення банку до категорії неплатоспоможних, а за п. 7 ч. 3 ст. 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» правочин має бути вчинений уже неплатоспроможним банком.

Доводи апеляційної скарги про те, що касові операції були проведені у нічний час на висновки суду не впливають, оскільки відкриття банківських рахунків та зарахування коштів на банківські рахунки віднесено до компетенції банку. Надана суду довідка про рух коштів по рахункам із датою формування 17.09.2014 не може бути підтвердженням та вважатися належним і допустимим доказом у справі.

З огляду на викладене, висновок суду про відсутність передбачених законом підстав для застосування наслідків недійсності нікчемного правочину, є цілком правомірним та обґрунтованим, з чим повністю погоджується й суд апеляційної інстанції.

Отже, суд першої інстанції повно та всебічно розглянув справу, надав всім доводам сторін належну правову оцінку, оцінив належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності та постановив законне, правильне по суті і справедливе рішення.

Таким чином, при апеляційному розгляді справи порушень норм матеріального і процесуального права, які є підставою для скасування рішення, в справі не виявлено.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, при цьому, не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Отже, з огляду на вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку про відхилення апеляційної скарги та залишення рішення суду без змін.

Враховуючи викладене, керуючись, ст.ст. 218, 303, 304, 307, 308, 313-315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Старокиївський банк» Пантіної Любов Олександрівни - відхилити.

Рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 16 березня 2015 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та протягом двадцяти днів може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий

Судді