РІШЕННЯ

Іменем України

27 лютого 2015 року Мурованокуриловецький районний суд Вінницької області в складі: головуючої - судді Тучинської Н.В.

секретаря судового засідання Хонькович Л.І.

відповідача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт Муровані Курилівці справу за позовом приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Інтер-поліс» до ОСОБА_1, третя особа - ОСОБА_2 про визнання недійсним договору страхування, -

в с т а н о в и в:

03 січня 2014 року близько 13-ої години 30 хвилин ОСОБА_1 на автодорозі «Київ-Десна», керуючи транспортним засобом ВАЗ 21093, номерний знак НОМЕР_1, не вибрав безпечну швидкість руху, не врахував дорожню обстановку, виїхав на зустрічну смугу, внаслідок чого допустив зіткнення з автомобілем «Volkswagen Boro» номерний знак НОМЕР_3, під керуванням ОСОБА_3, власником якого є ОСОБА_2.

Постановою Вишгородського районного суду Київської області від 25 березня 2014 року винним у вищевказаній дорожньо-транспортній пригоді визнано ОСОБА_1 Винуватцем ДТП було пред'явлено договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (поліс) № АС/9096188, укладений 17 грудня 2013 року на транспортний засіб ВАЗ 21093, номерний знак НОМЕР_1.

Згідно інформації, наявної у ПАТ СК «Інтер-Поліс», бланк полісу обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності № АС/9096188 не використаний, страховий платіж не надходив, звіт про оформлення Полісу страховим агентом не надано, а тому, страхова компанія звернулась до суду з позовом про визнання з цієї підстави недійсним укладений між ПАТ СК «Інтер-Поліс» та ОСОБА_1 договір страхування.

Представник позивача (а.с. 7) у судове засідання не з'явився, надав суду заяву, у якій просив провести розгляд справи у його відсутності (а.с. 51).

Третя особа - ОСОБА_2, як власник транспортного засобу, яким керував потерпілий в ДТП, в судове засідання не з'явилася вдруге, хоча кожного разу належним чином була повідомлена про день, час і місце судового розгляду (а.с. 48, 49).

Відповідач ОСОБА_1 у судовому засіданні позовні вимоги не визнав та суду пояснив: Він дійсно є винуватцем ДТП, яка мала місце 03 січня 2014 року і в якій постраждав автомобіль «Volkswagen Boro» номерний знак НОМЕР_3, власником якого є ОСОБА_2 Після визначення майнової шкоди, яку було спричинено потерпілому внаслідок ДТП, 50 тисяч гривень було відшкодовано ПАТ СК «Інтер-Поліс», а ще 50 тисяч гривень відшкодував потерпілому особисто він. Після цього позивач вирішив визнати недійсним договір страхування, мотивуючи тим, що не внесено страховий платіж і не зроблено звіт про використання бланку Поліса. Вважає, що за це має нести відповідальність страховий агент, який оформив Поліс і отримав від нього 600 гривень17 грудня 2013 року.

Розглянувши справу в судовому засіданні, дослідивши та оцінивши в сукупності надані позивачем докази, суд прийшов до висновку, що позов приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Інтер-поліс» про визнання недійсним договору страхування у вигляді полісу обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів не підлягає до задоволення, виходячи з наступного:

Як встановлено у судовому засіданні та підтверджується матеріалами справи між ПАТ «СК «Інтер-Поліс» та ОСОБА_1 укладено договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів від 17 грудня 2013 року серії АС 9096188 на транспортний засіб ВАЗ 21093, номерний знак НОМЕР_1 (а.с. 6).

03 січня 2014 року близько 13-ої години 30 хвилин на автодорозі «Київ-Десна» ОСОБА_1, керуючи транспортним засобом ВАЗ 21093, номерний знак НОМЕР_1, не вибрав безпечну швидкість руху, не врахував дорожню обстановку, виїхав на зустрічну смугу, внаслідок чого допустив зіткнення з автомобілем «Volkswagen Boro», номерний знак НОМЕР_3, під керуванням ОСОБА_3

Відповідно до постанови Вишгородського районного суду Київської області від 25 березня 2014 року, ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 124 КупАП та застосовано адміністратине стягнення у виді штрафу у розмірі 25 НМДГ у сумі 425 гривень (а.с. 4).

Під час вчинення дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_1 мав при собі договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (Поліс) № АС/9096188, укладений 17 грудня 2013 року, на транспортних засіб ВАЗ 21093, номерний знак НОМЕР_1 виданий ПАТ СК «Інтер-Поліс» (а.с. 52).

Як слідує із копії роздруківки Єдиної централізованої бази даних МТСБУ про визначення статусу полісу та страховика, що видав поліс за серією, номером та параметрами від 02 жовтня 2014 року (а.с. 5) поліс обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АС/9096188 від 13 грудня 2013 року не використаний, страховий платіж за вищевказаний поліс у ПАТ СК «Інтер-Поліс» не надходив, звіт про оформлення полісу страховим агентом не надано.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про страхування», визначено, що страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів громадян та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати громадянами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів.

Договір страхування - це письмова угода між страхувальником і страховиком, згідно з якою страховик бере на себе зобов'язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору (ст. 16 Закону України «Про страхування»).

Стаття 18 Закону України «Про страхування» передбачає, що для укладання договору страхування страхувальник подає страховику письмову заяву за формою, встановленою страховиком, або іншим чином заявляє про свій намір укласти договір страхування.

Факт укладання договору страхування може посвідчуватися страховим свідоцтвом (полісом, сертифікатом), що є формою договору страхування.

Відповідно до п. 1.8. ст. 1 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» № 1961-IV від 01.07.2004 року, страховий поліс це єдина форма внутрішнього договору страхування, яка посвідчує укладання такого договору.

Статтею 983 ЦК України передбачено, що договір страхування набирає чинності з моменту внесення страхувальником першого страхового платежу, якщо інше не передбачено договором страхування.

Відповідно до вимог Інструкції про Порядок заповнення бланку поліса обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів зразка 2011 року, форма, якого затверджена розпорядженням Держфінпослуг від 29 серпня 2011 року № 558, затвердженої протоколом Президії МТСБУ від 01 серпня 2011 року № 279/2011 року, у графі «Сплачений» до відповідних клітинок записується година, хвилина, день, місяць, рік сплати платежу та номер і вид платіжного документу (квитанція, прибутковий ордер, тощо), що засвідчує таку сплату.

Як вбачається з матеріалів цивільної справи, та згідно п. 10 спірного Полісу, загальний розмір страхового платежу становить 558 гривень 90 копійок. Разом з тим у Полісі обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АС/9096188 в графі «Сплачений» відсутні відомості про сплату відповідачем страхового платежу.

В судовому засіданні поясненнями відповідача, а також записом у п. 10 Полісу про розмір страхового платежу встановлено, що ОСОБА_1 виконав свій обов'язок по передачі платежу страховому агенту.

На думку суду, відсутність запису про час і дату сплати страхового платежу, а також відсутність банківських документів про це свідчать про недбале виконання своїх обов'язків страховим агентом, а ОСОБА_1 не повинен нести відповідальність за правильність заповнення бланку Полісу.

Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Страховиком не оскаржувалися в цивільному чи кримінальному порядку дії страхового агента щодо правомірності володіння бланками страхових полісів, а також щодо визнання недійсними інших договорів, укладених таким же способом.

Відповідно до ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Зміст правочину не може суперечити цьому кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства (ч. 1 ст. 203 ЦК України).

Частиною 1 ст. 215 ЦК України визначено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною вимог, які встановлені частинами 1-3, 5 та 6 ст. 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтерисована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним.

Відповідно до п. 7 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», виконання чи невиконання сторонами зобов'язань, які виникли з правочину, має значення лише для визначення наслідків його недійсності, а не для визнання правочину недійсним.

Отже, судом не встановлено наявності визначених законом підстав для визнання цього Полісу недійсним, а невнесення страхового платежу страховим агентом та списання бланку Полісу і подача страховим агентом звіту про використання Полісу не може бути підставою для визнання недійсним договору страхування.

Згідно з вимогами ст. 16 ЦК України, звертаючись до суду, позивач за власним розсудом обирає спосіб захисту. Обравши способом захисту визнання правочину недійсним, позивач у силу ст. 10 ЦПК України зобов'язаний довести правову та фактичну підставу недійсності правочину.

З врахуванням викладених вище обставин, зокрема, що укладений між сторонами договір відповідає вимогам ст. 203 ЦК України, оскільки його зміст не суперечить положенням Цивільного кодексу України, а також іншим актам цивільного законодавства, а саме невиконання або неналежне виконання угоди не може бути підставою для визнання угоди недійсною, суд приходить до висновку про відсутність підстав для визнання недійсним договору страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АС/9096188 від 17 грудня 2013 року.

Керуючись: ст.ст. 16, 202, 203, 215, 216, 981, 983, 998 ЦК України, ст. 1, 16, 18 Закону України «Про страхування», ст. 1 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», п. 7 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», ст.ст. 3, 10, 57-64, 88, 212, 213, 215 ЦПК України, суд

в и р і ш и в:

Приватному акціонерному товариству «Страхова компанія «Інтер-поліс» відмовити у задоволенні позову до ОСОБА_1, третя особа - ОСОБА_2 про визнання недійсним договору страхування.

Рішення може бути оскаржено сторонами в апеляційному порядку до апеляційного суду Вінницької області через Мурованокуриловецький районний суд шляхом подання в 10-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

Суддя: _________