Справа № 699/1213/14-ц
Номер провадження 2/699/35/15
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25.02.2015 року м.Корсунь-Шевченківський

Корсунь-Шевченківський районний суд Черкаської області в складі

головуючого - судді Савранського О.А.

за участю - секретаря Ященко О.М.

позивача - ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_1- ОСОБА_2

відповідача - ОСОБА_3

представника відповідача ОСОБА_3 - адвоката ОСОБА_4

представника відповідачів Корсунь-Шевченківського районного сектору Управління Державної міграційної служби України в Черкаській області, Управління Державної міграційної служби України в Черкаській області - Колісника О.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду м. Корсуні - Шевченківському цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3, Корсунь-Шевченківського районного сектору Управління Державної міграційної служби України в Черкаській області, Управління Державної міграційної служби України в Черкаській області про усунення перешкод в користуванні будинком шляхом виселення, суд

встановив:

Позивач ОСОБА_1 пред'явив у суд даний позов і просив усунути перешкоди в користуванні та розпорядженні будинком АДРЕСА_1 шляхом виселення відповідача з вказаного житлового будинку без надання іншого житла та зняття відповідача з реєстраційного обліку посилаючись на те, що являється власником зазначеного будинку. Згідно усної домовленості з ним, відповідач вселився і зареєструвався в його будинку. Відповідач проживає тимчасово, членом сім'ї не являється, добровільно звільнити помешкання та знятися з реєстрації не бажає.

До початку розгляду справи по суті позивач змінив підставу і предмет позову, і просить визнати незаконною реєстрацію відповідача, усунути перешкоди в користуванні та розпорядженні будинком шляхом виселення відповідача з вказаного житлового будинку без надання іншого житла та зобов'язати Корсунь-Шевченківський районний сектор Управління Державної міграційної служби України в Черкаській області здійснити скасування реєстрації відповідача.

У зв'язку з цим просив залучити третю особу Корсунь-Шевченківський районний сектор Управління Державної міграційної служби України в Черкаській області як співвідповідача.

Ухвалою суду від 10 листопада 2014 року дана особа була залучена.

Викликаний до суду представник залученого співвідповідача надав суду заперечення проти вимог позивача, просив відмовити у позові і зазначив, що районний сектор є територіальним підрозділом, а тому не може самостійно виступати відповідачем у справі. Крім того, як представник двох відповідачів зазначив, що вирішення спору між позивачем і первісним відповідачем залишає на розсуд суду.

Враховуючи викладене, суд поставив на розсуд учасників розгляду справи питання заміну даного відповідача на належного.

Позивач і його представник заперечили цьому посилаючись на наявність вимог саме до районного сектору і просили залучити УДМС ще одним співвідповідачем.

Відповідач і його представник не заперечили проти цього, але зазначили на наявність спору, який розглядається не в порядку цивільного судочинства.

Відповідно до приписів ч.1 ст.33 ЦПК України суд за клопотанням позивача,не припиняючи розгляду справи, замінює первісного відповідача належним відповідачем, якщо позов пред'явлено не до тієї особи,яка має відповідати за позовом,або залучає до участі у справі іншу особу як співвідповідача.

Ухвалою суду від 24 грудня 2014 року Управління Державної міграційної служби України в Черкаській області було залучено співвідповідачем.

До початку розгляду справи по суті позивач змінив предмет та підставу позову, відповідач не пред'явив зустрічний позов та протягом усього часу розгляду справи позивач не збільшив та не зменшив розмір позовних вимог, а тому суд розглянув цивільну справу в межах пред'явлених вимог і на підставі поданих сторонами доказів.

Враховуючи викладене, ухвалою від 25 лютого 2015 року суд закрив провадження у цивільній справі в частині позовних вимог до Корсунь-Шевченківського районного сектору Управління Державної міграційної служби України в Черкаській області, Управління Державної міграційної служби України в Черкаській області про визнання незаконною реєстрації відповідача ОСОБА_3 та зобов'язання Корсунь-Шевченківського районного сектору Управління Державної міграційної служби України в Черкаській області здійснити скасування реєстрації відповідача так як у позивача виник спір, який виходячи зі змісту пред'явлених і визначених самим позивачем позовних вимог є публічно - правовим, а тому підлягає розгляду в порядку, визначеному ст.ст.17,18 КАС України. А тому, суд не вирішує питання застосування позовної давності заявленою відповідачем про те, що позивачу стало відомо про реєстрацію відповідача у 2009-2010 роках, а з позовною вимогою визнання незаконною реєстрацію відповідача він звернувся до суду лише 22 вересня 2014 року.

У суді позивач ОСОБА_1 і його представник ОСОБА_2 вимоги та їх обґрунтування підтримали. Крім того, позивач пояснив, що у 2001 році тимчасово дозволив відповідачу проживати в будинку, так як той став проживати як зять з його дочкою ОСОБА_7. Сам же він з дружиною через деякий час переїхали проживати в село. Коли дочка перестала жити разом з відповідачем, він попросив відповідача виїхати з будинку, але той відмовляється. Дійсно відповідач з дочкою робили ремонт в будинку: добудували гараж, кухню ,санвузол, ванну, провів газ, поміняв вікна, паркан та інші будівельні роботи. За комунальні послуги платив зять, так як він там проживав і проживає, тому повинен платити він хоча на його ім'я як власника будинку.

Відповідач ОСОБА_3 і його представник адвокат ОСОБА_4 вимоги позивача не визнали посилаючись на те, що при розгляді справи підлягають застосуванню норми ЖК України, а не ЦК України, оскільки спір виник між членом сім'ї та власником житла, ОСОБА_3 вселився у даний будинок як член його сім'ї у 2000 році проживати однією сім'єю без реєстрації шлюбу з дочкою позивача ОСОБА_7. Разом з батьками ОСОБА_7 тривалий час проживали, потім робили в будинку капітальний ремонт, кошти на який він витратив отримані за продаж своєї квартири. Вселився та зареєстрований по згоді власника житла. Ніякі перешкоди у здійсненні позивачем права користування та розпорядження будинком він не чинив та не чинить. Продовжує оплачувати всі комунальні послуги та витрати по утриманню будинку,проводити ремонтні роботи.

Суд, з'ясувавши всі обставини справи та перевіривши їх доказами, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, вважає, що позов не підлягає до задоволення в силу наступного.

Так,відповідно до приписів ст. ст.10, 11 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, оскільки цивільні справи розглядаються в межах заявлених вимог і на підставі наданих доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно ст.57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко - і відеозаписів, висновків експертів.

Крім того, відповідно до ч.1 ст.58 і ч.2 ст.59 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування та обставини справи, які за законом мають бути підтвердженні певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно ст.63 ЦПК України показання свідка - це повідомлення про відомі йому обставини, які мають значення для справи.

Згідно ст.64 ЦПК України письмовими доказами є будь-які документи, акти, довідки, листування службового або особистого характеру або витяги з них, що містять відомості про обставини, які мають значення для справи.

У суді встановлено, що відповідач ОСОБА_3 у 2000 році вселився в АДРЕСА_1 як член сім'ї позивача ОСОБА_1, оскільки став проживати однією сім'єю без реєстрації шлюбу з його дочкою ОСОБА_7. Через деякий час позивач разом зі своєю дружиною ОСОБА_9 (померла у 2010 році) переїхали на постійне місце проживання у свій будинок в с. Бровахи Корсунь-Шевченківського району Черкаської області, залишивши дане помешкання для проживання сім'ї дочки.

Відповідач, маючи на праві власності однокімнатну квартиру, в якій проживав і був зареєстрований, 09 листопада 2001 року продав її і цього ж числа був зареєстрований в будинку позивача та за його згодою.

Проживши разом з дочкою позивача однією сім'єю без реєстрації шлюбу до 2011 року, вони припинили сімейне життя. ОСОБА_7. переїхала проживати в м. Київ, а він залишився проживати в будинку, де проживає і на даний один. Відповідач регулярно оплачував та оплачує комунальні послуги та всі інші витрати пов'язані з утриманням будинку,проводив капітальний ремонт, що не заперечує і сам позивач. В підтвердження своїх заперечень відповідач надав суду письмові докази.

Свідки позивача ОСОБА_7.,ОСОБА_10, ОСОБА_11 і відповідача ОСОБА_12,ОСОБА_13,ОСОБА_14 дали аналогічні показання в частині того, що відповідач разом з дочкою позивача проживав однією сім'єю без реєстрації шлюбу в АДРЕСА_1 як член сім'ї позивача ОСОБА_1. Спочатку проживали всі разом, потім удвох, так як ОСОБА_1 зі своєю дружиною переїхав проживати в село, будинок залишив для проживання дочки з зятем, які в ньому робили ремонт удвох. Дані обставини не заперечує і сам позивач.

Відповідно до ч.1 ст.156 ЖК України члени сім'ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

Згідно ч.4 ст.156 ЖК України припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням.

Відповідно до ст.157 ЖК України членів сім'ї власника жилого будинку (квартири) може бути виселено у випадках, передбачених частиною першою статті 116 цього Кодексу. Виселення провадиться у судовому порядку без надання іншого жилого приміщення.

Згідно ч.1 ст.116 ЖК України якщо наймач, члени його сім'ї або інші особи, які проживають разом з ним, систематично руйнують чи псують жиле приміщення, або використовують його не за призначенням, або систематичним порушенням правил соціалістичного співжиття роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі чи в одному будинку, а заходи запобігання і громадського впливу виявились безрезультатними, виселення винних на вимогу наймодавця або інших заінтересованих осіб провадиться без надання іншого жилого приміщення.

Відповідно до правил ст.214 ЦПК України обов'язком суду є вирішення питання про характер спірних правовідносин і про те,яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин. Оскільки спір виник між членом сім'ї та власником житла, підлягають застосуванню норми ЖК України, а не ЦК України.

Крім того, згідно до ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Пославшись на порушення відповідачем вимог ст.391 ЦК України, згідно якої власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, позивач зазначив лише що відповідач не виселяється з його будинку. Також позивач не послався на норми матеріального права,які регулюють вирішення питань,пов'язаних із захистом права власності шляхом виселення осіб із житлових приміщень,належних особі на праві приватної власності.

Враховуючи викладене, суд вважає, що підстав для задоволення позову не має.

Заходи забезпечення позову судом не вживалися.

При відмові в позові суд не присуджує з відповідача на користь позивача понесені ним судові витрати в справі.

Керуючись ст.ст.212,213,214,215,218 ЦПК України, ст.ст.116,156 ч.1 і ч.4,157 ЖК України, суд

вирішив :

Відмовити в позові.

Повідомити осіб, які беруть участь у справі, що з повним рішенням суду вони зможуть ознайомитися 27 лютого 2015 року.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги,якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі,але не були присутні в судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Савранський О.&nbsp; А.