Справа № 2/303/2585/15
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

12 жовтня 2015 року м. Мукачево

Мукачівський міськрайонний суд Закарпатської області

в особі: головуючого судді Морозової Н. Л.

секретар судового засідання Ільчак Р. М.

за участю: представника позивача ОСОБА_1

відповідача ОСОБА_2 Л М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Мукачево цивільну справу за позовною заявою Публічного акціонерного товариства „Закарпаттяобленерго в особі Мукачівського міського РЕМ до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за спожиту електричну енергію,

в с т а н о в и в:

Позивач, в особі начальника Мукачівського міського РЕМ звернувся в суд з позовом про стягнення з ОСОБА_2 суми боргу за спожиту електричну енергію в розмірі 12 875,51 гривень та судових витрат у справі.

Позовні вимоги мотивує тим, що між постачальником та споживачем ОСОБА_2 10 жовтня 2013 року укладено договір на користування електричною енергією №011-1003. Згідно умов пункту 1 Договору «енергопостачальник» бере на себе зобовязання надійно постачати споживачеві електричну енергію у необхідних йому обсягах відповідно до потужності електроустановок споживача, з гарантованим рівнем надійності безпеки і якості, а «споживач» зобовязується оплачувати одержану електричну енергію за обумовленими тарифами у терміни передбачені цим договором та забезпечувати належне виконання обовязків визначених п. 11 Договору. Внаслідок неналежного виконання «Споживачем» передбачених Договором зобовязань, за період з березня 2013 року по липень 2015 року (включно) виникла заборгованість за спожиту електричну енергію в сумі 12 875,51 грн., оплату якої «споживач» - Відповідач у добровільному порядку не здійснив. Відносини з приводу постачання фізичним особам електричної енергії регулюються ст. 714 ЦК України, ст.ст. 24-27 ЗУ „Про електроенергетику (далі Закон), Правилами користування електричною енергією для населення, затверджених постановою КМУ від 26.07.1999 року за № 1357 (далі ПКЕЕН) та іншими актами цивільного законодавства. За змістом ч. 7 ст. 26 Закону та п. 48 ПКЕЕН споживач енергії несе відповідальність згідно із законодавством України за порушення умов договору з енергопостачальником та ПКЕЕН, у т.ч. і за прострочення терміну внесення платежів за електричну енергію.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримала повністю та просила їх задоволити з підстав наведених у позовній заяві. Посилаючись на те, що відповідач споживач, укладаючи та підписуючи 10 жовтня 2013 року договір на користування електричною енергією №011-1003, фактично визнала, що на момент укладення такого договору ( п.18 Договору), - станом на 10.10.2013 року заборгованість становить суму 10 144,17 гривень та зобовязалася на умовах Договору вподальшому оплачувати вартість спожитої електричної енергії. Після укладення Договору на користування електричною енергією №011-1003 від 10.10.2013 року, споживач ОСОБА_2, в порушення «умов та порядку оплати» за електроенергію, не оплачувала щомісячно, до 10-го числа місяця наступного за розрахунковим вартість за спожиту електроенергію.

Відповідач в судовому засіданні заперечила проти задоволення позовних вимог та просила відмовити в задоволенні позову. Посилаючись на те, що Договір на користування електричною енергією №011-1003 від 10.10.2013 року, підписувала під тиском обставин, вважає його не підписаним нею, а тому і всю суму нараховану незаконно і не правильно. Зазначає, що сплачувала за використану електроенергію, за показниками лічильника, вираховуючи самостійно суми. За її підрахунками, жодної заборгованості перед ПАТ «Закарпаттяобленерго» не має.

Заслухавши пояснення сторін, перевіривши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку:

Судом встановлено, що відповідач по справі ОСОБА_2, зареєстрована в ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.16), з якою існують договірні відносини, передбачені Договором №011-1003 від 10.10.2013 року про користування електричною енергією (а.с.10), який підписаний сторонами.

Таким чином, відповідач ОСОБА_2 є побутовими споживачем електричної енергії, має особовий рахунок № 170020185, з якого вбачається, що у відповідача є заборгованість за спожиту електроенергію перед позивачем.

Відповідно до п.5 ч.3 ст. 20 Закону України Про житлово-комунальні послуги споживач зобовязаний своєчасно сплачувати житлово-комунальні послуги згідно за діючими тарифами. Плата за спожиту електроенергію повинна вноситися щомісячно.

Відповідно до ст. 32 Закону України Про житлово-комунальні послуги плата за житлово-комунальні послуги нараховується щомісячно відповідно до умов договору.

Згідно п.п. 19, 20 Правил користування електричною енергією для населення ( ППЕЕН), затверджених ухвалою Кабінету Міністрів України № 1357 від 26.07.1999 р., розрахунки населення за спожиту електроенергію здійснюються за діючими тарифами для населення на підставі фактичних свідчень приладів обліку, не пізніше за 10 число за розрахунковим періодом.

Згідно ст.. 526 ЦК України, зобовязання повинні виконуватися належним чином та у встановлений строк. Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошових зобовязань.

Згідно умов пункту 1 Договору «енергопостачальник» бере на себе зобовязання надійно постачати споживачеві електричну енергію у необхідних йому обсягах відповідно до потужності електроустановок споживача, з гарантованим рівнем надійності безпеки і якості, а «споживач» зобовязується оплачувати одержану електричну енергію за обумовленими тарифами у терміни передбачені цим Договором та забезпечувати належне виконання обовязків визначених п. 11 Договору.

Відповідно до п.18 Договору, станом на 10.10.2013 року (день укладення Договору№011-100) заборгованість ОСОБА_2 за користування електричною енергією, становила суму 10 144,17 гривень.

Підписуючи Договір, сторони дійшли згоди, щодо істотних умов договору та погодилися із зазначеним у ньому. Таким чином, споживач ОСОБА_2, підписавши Договір 10.10.2013 року, фактично визнала суму заборгованості (п.18 договору), яка мала місце на момент його укладення та зобовязалася виконувати умови договору щодо оплати за електричну енергію.

Суд критично оцінює твердження відповідача ОСОБА_2 щодо недійсності вказаного Договору, оскільки жодних належних та допустимих доказів не підтвердження обставин, які є підставою для заперечення та невизнання позову відповідачем не надано.

У процесі перевірки матеріалів справи, встановлено, що всі здійсненні ОСОБА_2 платежі за електроенергію, відображені у карточці абонента № 170020185 ОСОБА_2 (а.с.5-7). Крім того сторонами визнано, що станом на початок березня 2015 року - останньої звірки показників лічильника, показник лічильника становив 01021. Після чого, як визнала відповідач, - вона не давала доступ контролерам позивача для перевірки показників лічильника, посилаючись на те, що не буває вдома.

Таким чином, на момент укладення Договору на користування електричною енергією №011-1003 від 10.10.2013 року, - у Споживача ОСОБА_2 вже була наявна заборгованість в розмірі 10 144,17 гривень. За період з жовтня 2013 року по липень 2015 року вже існуюча заборгованість, збільшилася на 2 731,34 гривень, що склало загальну суму 12 875,51 грн.

Відомості про погашення споживачем ОСОБА_2 заборгованості в розмірі 10 144,17 грн., що була наявна на момент укладення договору, судом не встановлено, а відповідачем не надано.

Внаслідок неналежного виконання «Споживачем» передбачених Договором зобовязань, за період з березня 2013 року по липень 2015 року (включно) виникла заборгованість за спожиту електричну енергію в сумі 2 731,34 гривень, яка в сумі з заборгованістю, яка мала місце станом на 10.10.2013 року, - склала суму 12 875,51 грн., оплату якої «споживач» - Відповідач у добровільному порядку не здійснив.

За змістом ч. 7 ст. 26 Закону та п. 48 ПКЕЕН споживач енергії несе відповідальність згідно із законодавством України за порушення умов договору з енергопостачальником та ПКЕЕН, у т.ч. і за прострочення терміну внесення платежів за електричну енергію.

За ст. ст. 11, 16, 509, 526, 610, 614 ЦК України зобов'язання повинні виконуватись належним чином і в установлений законом строк. При цьому недопустима одностороння відмова від виконання зобов'язань.

Згідно із ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

У відповідності ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст.88 ч.1 ЦПК України з відповідача на користь Мукачівського міського РЕМ ПАТ «Закарпаттяобленерго» слід стягнути понесені стягувачем і документально підтверджені судові витрати у виді судового збору.

Таким чином, вимоги представника позивача є підставними і такими, що підлягають задоволенню.

Керуючись: ст. ст.10, 60, 88, 208, 209, 212-218 ЦПК України, ст.ст.11, 16, 611, 629 ЦК України, ст.ст. 24-27 Закону України „Про електроенергетику, Правилами КЕЕЕН, затверджених постановою КМУ від 16.07.1999 р. № 1357, суд

р і ш и в :

Позов задоволити повністю.

Стягнути з ОСОБА_2, 23.07.1958 р. н., ІПН НОМЕР_1, зареєстрованої в ІНФОРМАЦІЯ_2 в користь Мукачівського міського РЕМ ПАТ «Закарпаттяобленерго», код 00131529, р/р 6900 в Ф-ЗОУ ВАТ „Ощадбанк м. Ужгород, МФО 312356 суму заборгованості в розмірі 12 875,51 гривень.

Стягнути з ОСОБА_2, 23.07.1958 р. н., ІПН НОМЕР_1, зареєстрованої в ІНФОРМАЦІЯ_2 в користь Мукачівського міського РЕМ ПАТ «Закарпаттяобленерго», код 00131529, р/р 6900 в Ф-ЗОУ ВАТ „Ощадбанк м. Ужгород, МФО 312356 сплачену позивачем суму судового збору в розмірі 243,60 гривень.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Апеляційного суду Закарпатської області через суд першої інстанції шляхом подачі в 10-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час оголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Головуючий Морозова Н. Л.