Справа № 461/5677/15 Головуючий у 1 інстанції: Родченко В.Є.
Провадження № 22-ц/783/5171/15 Доповідач в 2-й інстанції: Бойко С. М.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 вересня 2015 року м.Львів

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого - судді Бойко С.М.,

суддів: Берези В.І., Штефаніци Ю.Г.,

секретаря - Брикайло М.В.,

з участю: представника позивача - Гаман В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Галицького районного суду м. Львова від 21 травня 2015 року у справі за позовом публічного акціонерного товариства «Ідея Банк» до ОСОБА_1, товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Гарант Плюс» про звернення стягнення на предмет застави та стягнення заборгованості за кредитним договором,-

встановила:

Ухвалою Галицького районного суду м. Львова від 21.05.2015 року відкрито провадження у даній справі.

Ухвалу суду оскаржив відповідач ОСОБА_1., просить її скасувати з підстав порушення норм процесуального права та постановити нову ухвалу про повернення позивачеві позовної заяви для подання до належного суду.

Свої доводи апелянт обґрунтовує тим, що провадження у справі відкрите з порушенням правил територіальної підсудності, справа не підсудна Галицькому районному суду м.Львова, оскільки зареєстрованим місцем його проживання є: АДРЕСА_1. Апелянт вважає безпідставними посилання позивача в позовній заяві на ст.113 ЦПК України, оскільки відповідач товариство з обмеженою відповідальністю (далі - ТОВ) «Фінансова компанія «Гарант Плюс» не є стороною кредитних правовідносин, які виникли між ним та позивачем, а позовні вимоги позивача, звернені до нього та до названого товариства не випливають із однієї правової підстави, а тому можуть розглядатись окремо.

В судове засідання відповідачі не з»явилися, хоча про час і місце розгляду справи були повідомлені у встановленому процесуальним законом порядку, що підтверджується поштовими повідомленнями про вручення їм судових повісток (а.с.78-79), клопотань про відкладення розгляду справи від них не надходило, тому розгляд справи апеляційним судом проведено відповідно до вимог ч.2 ст.305 ЦПК України у їхній відсутності.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення сторони позивача в заперечення апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість оскаржуваної ухвали, колегія суддів дійшла висновку про часткове задоволення апеляційної скарги з наступних підстав.

За загальним правилом територіальної підсудності, яке міститься в ст.109 ЦПК України, позови до фізичної особи пред»являються в суд за зареєстрованим у встановленому порядку місцем її проживання або за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її перебування, а позови до юридичних осіб пред»являються в суд за їхнім місцезнаходженням.

Якщо суддя, вирішуючи питання про відкриття провадження у справі, встановить, що справа не підсудна цьому суду, заява повертається позивачеві для подання до належного суду, про що постановляється ухвала (ст.ст.115, 121 ч.3 п.1 ЦПК).

Відповідно до пункту 1 частини 2 статті 122 ЦПК України, суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо заява не підлягає розгляду в судах у порядку цивільного судочинства.

У постановах Верховного Суду України від 01.07.2015 року (Справи №6-745цс/15, №6-467цс/15), які ухвалювались за результатами розгляду заяв про перегляд судових рішень в цивільних справах з підстав, визначених ст.355 ЦПК України і, в силу вимог ст.360-7 цього Кодексу, є обов»язковими для всіх судів загальної юрисдикції, викладена така правова позиція:

«Відповідно до статті 16 ЦПК України не допускається об»єднання в одне провадження вимог, які підлягають розгляду за правилами різних видів судочинства, якщо інше не встановлено законом.

Згідно з частиною другою статті 118 ЦПК України позивач має право об»єднати в одній позовній заяві кілька вимог, пов»язаних між собою.

Відповідно до роз»яснень, викладених в абзаці 1 пункту 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» (далі - постанова Пленуму Верховного Суду України №2), вирішуючи питання про відкриття провадження у справі, суд повинен виходити з того, що згідно зі статтею 124 Конституції України юрисдикція загальних судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі, а за частинами 1 і 2 статті 15 ЦПК України у порядку цивільного судочинства суди розглядають справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також з інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ за Кодексом адміністративного судочинства України (стаття 17) або ГПК України (статті 1, 12) віднесено до компетенції адміністративних чи господарських судів. Законом може бути передбачено розгляд інших справ за правилами цивільного судочинства.

Абзацом 3 пункту 15 постанови Пленуму Верховного Суду України №2 роз»яснено, що вимоги позивача до кількох відповідачів можуть бути об»єднані в одне провадження, якщо ці вимоги однорідні, зокрема такі, які нерозривно пов»язані між собою, або від вирішення однієї з них залежить вирішення інших. Таке об»єднання не допускається, якщо відсутня спільність предмета позову. Не допускається об»єднання в одне провадження вимог, які підлягають розгляду за правилами різних видів судочинства, якщо інше не встановлено законом.

Оскільки не допускається об»єднання в одне провадження вимог, які підлягають розгляду за правилами різних видів судочинства, якщо інше не встановлено законом, суд відкриває провадження у справі в частині вимог, які належать до цивільної юрисдикції, і відмовляє у відкритті провадження у справі щодо вимог, коли їх розгляд проводиться за правилами іншого виду судочинства».

Постановляючи оскаржувану ухвалу, суд першої інстанції вказаних вимог процесуального закону та роз»яснень Пленуму Верховного Суду України не врахував і не перевірив, чи вимоги позивача, які він об»єднав в одній позовній заяві і звернув до різних відповідачів, є нерозривно пов»язаними між собою та чи підлягають вони розгляду за правилами одного виду судочинства, оскільки вимога про звернення стягнення на предмет застави стосується лише відповідача - фізичної особи ОСОБА_1. і виникає з правовідносин між позивачем та відповідачем ОСОБА_1. на підставі укладених між ними кредитного договору та договору застави транспортного засобу, а вимога про стягнення коштів у розмірі 100 гривень - стосується правовідносин між позивачем та відповідачем ТОВ «Фінансова компанія «Гарант Плюс», яке є юридичною особою, на підставі укладеного лише між ними договору.

Допущені районним судом порушення норм процесуального закону на стадії відкриття провадження призвели до неправильного вирішення питання, а тому оскаржувана ухвала підлягає скасуванню на підставі п.3 ч.1 ст.312 ЦПК України з передачею питання про відкриття провадження на новий розгляд до суду першої інстанції, оскільки апеляційний суд такими повноваженнями не наділений.

Керуючись ст.ст. 303, 312 ч.1 п.3, 313, 315, 317, 319, 324 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Ухвалу Галицького районного суду м. Львова від 21 травня 2015 року скасувати і передати питання на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий: ______________Бойко С.М.

Судді: ______________Береза В.І.

______________Штефаніца Ю.Г.