Номер провадження: 22-ц/785/2372/15
Головуючий у першій інстанції Жуган Л. В.
Доповідач Процик М. В.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.08.2015 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі: головуючої судді Процик М.В.,

суддів Дрішлюка А.І., Сєвєрової Є.С.,

при секретарі Решетник М.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості,

за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 24 листопада 2014 року,-

ВСТАНОВИЛА:

У березні 2014 року ПАТ «КБ ПриватБанк» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення кредитної заборгованості за договором № б/н від 31.01.2006 року у загальному розмірі 30258 грн. 75 коп.. Позивач посилався на тривале порушення відповідачем своїх зобов'язань по кредитному договору.

Відповідач ОСОБА_2 позов не визнав, посилався на те, що договір з банком не укладав, підпис у договорі йому не належить, що на момент укладення договору у нього був інший паспорт, а паспорт вказаний у договорі був втраченим, що співробітник банку, який начебто видав кредит знаходиться в місцях позбавлення волі, та що за 8 років жодних листів про наявність кредиту від банку йому не надходило. В останнє судове засідання відповідач не з'явився, просив відкласти розгляд справи у зв'язку з відрядженням.

Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 24 листопада 2014 року позов ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості - задоволено. Стягнуто з ОСОБА_2 (ІНФОРМАЦІЯ_1, ІПН НОМЕР_1) на користь ПАТ «КБ «ПриватБанк» (, рахунок №3111, МФО 305299) заборгованість за договором № б/н від 31.01.2006 року у загальному розмірі 30258 (тридцять тисяч двісті п'ятдесят вісім) гривень 75 коп., яка складається із: 3996 (три тисячі дев'ятсот дев'яносто шість) гривень 40 коп. - заборгованість за кредитом; 24345 (двадцять чотири тисячі триста сорок п'ять) гривень 27 коп. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 500 (п'ятсот) гривень - штраф (фіксована частина); 1417 (одна тисяча чотириста сімнадцять) гривень 08 коп. - штраф (процентна частина). Стягнуто з ОСОБА_2 (ІНФОРМАЦІЯ_1, ІПН НОМЕР_1) на користь ПАТ «КБ «ПриватБанк» (, рахунок №0001, МФО 305299) судові витрати у розмірі 302 (триста дві) гривні 59 коп.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить рішення суду від 24 листопада 2014 року скасувати і ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову у повному обсязі, посилаючись на неповне з'ясування судом обставин справи, на невідповідність висновків суду обставинам справи, та на порушення судом норм матеріального і процесуального права.

Заслухавши доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у позові, з наступних підстав.

За правилами ч. 1 п. 4 ст. 309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення є порушення або неправильне застосування норм матеріального і процесуального права.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову банку до відповідача, суд першої інстанції виходив з того, що позивач свої зобов'язання перед боржником належно виконав, надавши кредит, що боржник свої зобов'язання перед позивачем порушив, у зв'язку з чим несе відповідальність перед кредитором за невиконання зобов'язань по кредитному договору.

Однак повністю з таким висновком суду погодитись неможливо.

У відповідності зі ст. ст. 213-214 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилались як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Вказаним вимогам цивільно-процесуального закону рішення суду не відповідає.

За змістом ст.ст.1046-1048,1054ч.1,525ч.1,611ч.1п.3 ЦК України за кредитним договором банк… зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити обумовлені проценти. Одностороння відмова від зобов'язання не допускається. У разі порушення зобов'язання позикодавець вправі вимагати сплати неустойки.

Із матеріалів справи вбачається, що 31.06.2006 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та громадянином ОСОБА_2 був укладений кредитний договір № б/н від 31.06.2006 року у вигляді заяви, копія якої додана до позовної заяви. (а.с.8-14) Відповідно до умов договору позивач зобов'язався надати відповідачу кредит у розмірі 4000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну карту зі сплатою відсотків ( 4% в місяць із розрахунку 360 днів у році) за користування кредитом на суму залишку заборгованості за кредитом, а відповідач зобов'язався використати кредит за цільовим призначенням, сплатити проценти за користування кредитом та повернути банку кредит в розмірах, в порядку та в строки, визначені кредитним договором. Позичальник погодився з умовами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною картою та Тарифами банку. Відповідно до п. 6.5 умов надання банківських послуг позичальник зобов'язався погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також сплачувати комісії на умовах, передбачених цим договором. Відповідно до п. 6.6 умов надання банківських послуг у разі невиконання зобов'язань за договором, на вимогу банку виконати зобов'язання з повернення кредиту, оплати винагороди банку. За п.8.6. при порушенні строків платежів по будь-якому із грошових зобов'язань більше ніж на 120 днів, клієнт зобов'язаний сплатити штраф у розмірі 500 грн. + 5% від суми позову. За п.9.12. договір діє протягом 12 місяців з моменту підписання і якщо жодна із сторін не проінформує іншу сторону про припинення дії Договору, він автоматично пролонгується на такий же строк.

А між тим, із дослідженого апеляційним судом оригіналу заяви про видачу кредитної карти від імені ОСОБА_2 розмір процентів в графі базова процентна ставка не проставлено. (а.с.55) У відповідності з наданим позивачем розрахунком відповідач свої зобов'язання перед банком не виконує, внаслідок чого, станом на 27.02.2014 року, у нього перед позивачем утворилася заборгованість у загальній сумі 30258,75 грн., яка складається із: заборгованості по кредиту у сумі 3996,40 грн.; заборгованості по процентам у сумі 24345,27 грн.; із неустойки у вигляді штрафу - 500 грн. (фіксована частина) та штрафу 1417,08 грн. (процентна складова). (а.с.5-7) Розрахунок боргу відповідачем не спростовувався.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України). Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України). Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність. Зокрема, частина друга статті 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права (частина перша статті 261 ЦК України). Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Таким чином, у разі неналежного виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу. Згідно зі статтею 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги.

Відповідно до пунктів 3.1.1, 5.4 Правил користування платіжною карткою граничний строк дії картки (місяць і рік) указано на ній, і вона дійсна до останнього календарного дня такого місяця, строк погашення процентів за кредитом визначено щомісячними платежами, а строк погашення кредиту в повному обсязі визначено останнім днем місяця вказаного на картці (поле MONTH). Згідно з правовою позицією Верховного Суду України, висловлено у справі № 6-134цс 14, «відповідно до правил користування платіжною карткою, які є складовою кредитного договору, картка діє в межах визначеного нею строку; за таким договором, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту перебіг позовної давності (ст. 257 ЦК України) щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі зі спливом останнього дня місяця дії картки (ст. 261 ЦК України), а не закінченням строку дії договору».

За умовами заяви відповідача на видачу кредитної карти строк дії платіжної карти сторонами встановлено по липень 2008 року. (а.с.8зв.,55) Відтак, право на подачу позову до суду у позивача виникло з серпня 2008 року. Натомість ПАТ «КБ ПриватБанк» подало позов до суду 31 березня 2014 року, тобто зі значним пропуском строку позовної давності. Доказів видачі банком відповідачу нової платіжної карти ані суду першої інстанції, ані суду апеляційної інстанції представниками позивача не надано.

У відповідності зі ст.169 ч.1п.2 ЦПК України суд відкладає розгляд справи у разі першої неявки у судове засідання сторони…, оповіщеної у встановленому порядку про час і місце судового розгляду, якщо сторона повідомила про причини неявки, які судом визнано поважними.

Із матеріалів справи вбачається, що відповідач ОСОБА_2 увесь час у судові засідання з'являвся, і приймав участь у розгляді справи. (а.с.33,39-40,44,48а,51,62-63) За три дні до розгляду справи, який мав відбутися 24.11.2014р., і який закінчився ухваленням рішення, відповідач подав суду письмову заяву про перенесення судового засідання у зв'язку з відрядженням у Львівську область.(а.с.66) Всупереч поданій заяві та правилам ст. 10 ч. 4 ЦПК України, за якими на суд покладається обов'язок сприяти сторонам у здійсненні їх прав, і роз'яснювати наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій, суд першої інстанції визнав неявку відповідача неповажною у зв'язку з ненаданням ним письмових доказів про відрядження.

Разом з тим, відповідачем до апеляційної скарги додано копію наказу про відрядження та проїзні документи на його ім'я на 23 листопада 2014 року зі ст. Одеса до ст. Львів та на 27 листопада 2014р. зі ст. Львів до ст. Одеса. А тому, колегія суддів вважає помилковим висновок суду першої інстанції про неповажність причин неприбуття відповідача у судове засідання. В порушення вищевказаних норм процесуального права та у відповідності з доводами апеляційної скарги, суд позбавив відповідача можливості до ухвалення рішення, як того вимагає ст. 267 ч.3 ЦК України, подати заяву про застосування строку позовної давності. В цій частині з доводами відповідача колегія суддів погоджується, і у зв'язку з порушенням судом норм процесуального права, вважає за можливе застосувати строк позовної давності на стадії апеляційного провадження, і відмовити позивачу у позові у повному обсязі у зв'язку з пропуском строку позовної давності.

Доводи відповідача про те, що він кредит не отримував, договір не укладав, що на момент укладення договору він мав уже інший паспорт, оскільки паспорт зазначений у договорі був ним втраченим, про що свідчить довідка Малиновського РВ ОМУ ГУМВС України в Одеській області (а.с.38), не можуть братися до уваги, оскільки можливість знаходження втраченого паспорта і його фактичного використання відповідачем не виключається.

Доводи відповідача про те, що він договір не підписував, що підпис в заяві йому не належить також не можуть братися до уваги, оскільки через відсутність достатньої кількості вільних взірців підпису відповідача почеркознавча експертиза проведена не була, а суду за ст. 60 ч.4 ЦПК України заборонено ґрунтуватися на припущеннях. Доводи відповідача щодо неотримання ним кредиту належними і допустимими доказами не підтверджено.

За таких обставин, апеляційну скаргу ОСОБА_2 слід задовольнити частково, рішення суду першої інстанції належить скасувати, і ухвалити нове рішення про відмову позивачу у позові у зв'язку з пропуском строку позовної давності.

Керуючись ст. ст. 303,307,309,313-316,317,319 ЦПК України, колегія суддів,-

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 24 листопада 2014 року скасувати.

У задоволенні позову Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення кредитної заборгованості відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, однак може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуюча: М.В. Процик

Судді: Є.С. Сєвєрова А.І. Дрішлюк