Справа №464/6757/15-ц
пр № 2-з/464/91/15
УХВАЛА

19.08.2015 року м.Львів

Суддя Сихівського районного суду м.Львова Радченко Е.А., розглянувши заяву публічного акціонерного товариства «ВіЕс Банк» про забезпечення позову по справі №464/6757/15-ц ,-

в с т а н о в и в:

позивач звернувся в суд із позовною заявою, в якій просить стягнути солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь позивача заборгованість за кредитним договором у розмірі 1 205 259,12 грн. та понесені судові витрати.

Разом з позовною заявою від позивача надійшло клопотання про забезпечення позову, в якій просить з метою забезпечення позову накласти арешт на грошові кошти, рухоме і нерухоме майно, що належить відповідачам. В якості забезпечення позову просить також обмежити право виїзду відповідачів за межі України шляхом тимчасової відмови у видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон, тимчасового затримання або вилучення паспорта, якщо він був раніше виданий. В обґрунтування заяви покликається на те, що відповідачі заборгованість, що виникла за кредитним договором, у добровільному порядку не сплачують, у звязку із чим утворилась заборгованість, яка є значною, через що відповідачі можуть розпорядитися власним майном, з метою уникнення виконання рішення суду, внаслідок чого законні права позивача не будуть захищені, а виконання рішення суду стане неможливим. Просить заяву задовольнити у повному обсязі.

Заява про забезпечення позову розглядається без повідомлення відповідачів та інших осіб, які беруть участь у справі, відповідно до вимог ч.1 ст.153 ЦПК України.

Розглянувши заяву про забезпечення позову, приходжу до переконання, що заяву слід повернути заявнику, виходячи з наступного.

Так, відповідно до ст.151 ЦПК України забезпечення позову за заявою осіб, які беруть участь у справі, допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Відповідно до ст.ст. 151,153 ЦПК України та роз'яснень Верховного Суду України, викладених в п.1 постанови Пленуму від 22.12.2006 року № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову»,- єдиною підставою для забезпечення позову є мотивована заява будь-кого з осіб, які беруть участь у справі.

Однак, в порушення вище зазначених вимог процесуального закону, подаючи заяву про забезпечення позову позивач не зазначив підстави обрання такого виду забезпечення позову, як і не обґрунтував причини застосування заходів по забезпеченню позову, не вказав на ті обставини, які свідчать про те, що неприйняття зазначеного заходу може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Види забезпечення позову визначені в ч.1 ст.152 ЦПК України та згідно із ч.3 даної статті види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Позивач не зазначив вартості майна та не надав доказів на підтвердження вартості.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені в зв'язку із застосуванням відповідних заходів.

Оскільки позивачем не наведено обставин, які свідчать про те, що невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду, суд приходить до висновку, що позивачу слід повернути заяву про забезпечення позову, роз'яснивши йому, що він не позбавляється права звернутись із заявою про забезпечення позову в будь який час протягом розгляду справи в суді.

Крім цього, п.4 постанови Пленуму ВСУ „Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову № 9 від 22.12.2006 р. передбачено, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Проте клопотання про забезпечення позову подане з порушенням вищезгаданих вимог, а саме не конкретизовано, на яке майно (та його вартість) та на які грошові кошти, на яких саме рахунках, необхідно накласти арешт, не надано доказів про належності відповідачам такого майна.

Щодо клопотання про забезпечення позову в частині обмеження відповідачів у праві виїзду за межі України, то суддя виходить з наступного.

Відповідно до ч.1 ст.151 ЦПК України суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, може вжити передбачені цим Кодексом види забезпечення позову. Перелік видів забезпечення позову визначений у ст.152 ЦПК України. Серед видів такого забезпечення у ст.152 ЦПК України не передбачено вжиття судом тимчасового обмеження особи у праві виїзду за межі України.

Також, за умовами ч.1 ст.377-1 ЦПК України питання про тимчасове обмеження боржника - фізичної особи або керівника боржника - юридичної особи у праві виїзду за межі України при виконанні судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) вирішується судом за місцезнаходженням органу державної виконавчої служби за поданням державного виконавця, погодженим з начальником відділу державної виконавчої служби.

Тому, враховуючи, що в цивільному процесі відсутня правова норма, яка б надавала суду повноваження в порядку, передбаченому ст.ст.151-153 ЦПК України, застосовувати такий вид забезпечення позову, як тимчасове обмеження у виїзді за межі України, слід дійти висновку, що суд не може застосовувати зазначений спосіб забезпечення позову на стадії розгляду цивільної справи про стягнення заборгованості та виконання інших зобовязань.

Керуючись ст. ст.151-153, 208,210 ЦПК України суд,

у х в а л и в:

заяву публічного акціонерного товариства «ВіЕс Банк» про забезпечення позову по справі №464/6757/15-ц за позовом публічного акціонерного товариства «ВіЕс Банк» до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором кредитуі повернути заявнику.

Розяснити заявнику право повторного звернення до суду з заявою про забезпечення позову після усунення недоліків.

Копію цієї ухвали направити ПАТ «ВіЕс Банк».

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається до апеляційного суду Львівської області через Сихівський районний суду м.Львова протягом п`яти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя Е.А.Радченко