АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/1323/15Головуючий по 1 інстанції
Категорія : 44 Скляренко В. М.
Доповідач в апеляційній інстанції
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 травня 2015 року Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Черкаської області в складі:

головуючогоДемченка В. А.
суддівПодороги В. М. , Бородійчука В. Г.
при секретарі<Волвенко А.В. судового засідання ПІБ>

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Черкаси апеляційну скаргу ОСОБА_6 та його представника ОСОБА_7 на рішення Придніпровського районного суду м.Черкаси від 03 квітня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_8, яка діє в своїх інтересах та інтересах неповнолітніх дітей ОСОБА_9 та ОСОБА_10, третя особа - Орган опіки та піклування м. Черкаси про виселення та зняття з реєстрації, -

в с т а н о в и л а :

Позивач ОСОБА_6 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_8, яка діє в своїх інтересах та інтересах неповнолітніх дітей ОСОБА_9 та ОСОБА_10, третя особа - Орган опіки та піклування м. Черкаси про виселення та зняття з реєстрації.

В обґрунтування своїх позовних вимог зазначав, що він є власником квартири АДРЕСА_2, що стверджується свідоцтвом про право власності НОМЕР_1 від 13.04.2010 року.

Також вказував, що він з відповідачкою ОСОБА_8 перебував в зареєстрованому шлюбі з 14.02.2005 року по 27.08.2009 року. Від даного шлюбу вони мають двох неповнолітніх дітей ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_10, ІНФОРМАЦІЯ_2 року народження.

В квартирі АДРЕСА_2 зареєстровані та проживають: відповідачка ОСОБА_8 та їх неповнолітні діти ОСОБА_9 та ОСОБА_10, які були зареєстровані у вказаній квартирі з його згоди.

Вселення їх в квартиру АДРЕСА_2 було проведено на час проведення ремонту у квартирі АДРЕСА_1 з подальшим виселенням їх у вказану квартиру.

Рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 21.01.2014 року проведено поділ спільного майна подружжя: визнано за ним (ОСОБА_10.) право власності на ? частину квартири АДРЕСА_1. На іншу ? частину квартири визнано право власності за відповідачкою ОСОБА_8, таким чином відповідачка ОСОБА_8 має власне житло для проживання.

Також, позивач вказував, що державою йому, як власнику житла, гарантовано право не лише на володіння, а і на розпорядження та користування нерухомим майном. Однак на даний час, він, хоча і є власником квартири АДРЕСА_2, але позбавлений права володіння, користування та розпорядження вказаною квартирою.

Стаття 47 Конституції України та ст. 319 ЦК України гарантують йому право, як власнику, володіти, користуватися та розпоряджатися своїм майном на власний розсуд. Однак в даний час він позбавлений цього права протиправними діями відповідачів.

Відповідно до ст. 391 ЦК України власник має право вимагати усунення перешкод в здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Також законом йому гарантовано право використовувати квартиру для свого проживання чи вселення в неї членів родини.

Відповідно до ст. 109 ЖК України виселення із займаного житлового приміщення допускається лише з підстав, установлених законом.

Відповідно до ст. 405 ЦК України члени сім'ї власника, які проживають разом з ним, мають право на користування житлом відповідно до Закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником.

Вказує, що він позбавлений всіх прав власника в результаті проживання у квартирі відповідачів. На даний час шлюбні відносини з відповідачкою ОСОБА_8 припинено, а відповідачка ОСОБА_8 та їх діти, на даний час не є членами його сім'ї, так як не проживають разом, не ведуть спільного побуту і на даний час в нього є інша сім'я.

Також вказував, що йому, як власнику, завдаються матеріальні збитки, оскільки відповідачі користуються квартирою, однак оплату за комунальні послуги відповідачка ОСОБА_8 повністю не сплачує. В зв'язку з цим виникла велика заборгованість, яку він вимушений сплачувати, як власник житла.

А тому, просив виселити ОСОБА_8, неповнолітніх дітей ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_3, ОСОБА_10, ІНФОРМАЦІЯ_2 року народження, з квартири АДРЕСА_2 та зняти їх з реєстрації.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_6 та його представник ОСОБА_7 позовні вимоги підтримали та просили їх задовольнити.

Рішенням Придніпровського районного суду м.Черкаси від 03 квітня 2015 року в задоволенні позову ОСОБА_6 до ОСОБА_8, яка діє в своїх інтересах та інтересах неповнолітніх дітей ОСОБА_9 та ОСОБА_10, третя особа - Орган опіки та піклування м. Черкаси про виселення та зняття з реєстрації відмовлено.

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_6 та його представник ОСОБА_7 подали апеляційну скаргу на дане рішення, в якій просять рішення суду скасувати, ухваливши нове рішення про задоволення позовних вимог, оскільки вважають його ухваленим із порушенням норм матеріального та процесуального права та при неповному з'ясуванні обставин, що мають значення по справі.

Заслухавши суддю-доповідача, сторони по справі, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до відхилення, а рішення суду першої інстанції до залишення без змін з наступних підстав.

Розглядаючи спір, судова колегія вважає, що районний суд повно і всебічно дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює, і як наслідок ухвалив рішення по справі з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відмовляючи позивачу ОСОБА_6 у задоволенні позову про виселення відповідачки ОСОБА_8 з неповнолітніми дітьми зі спірної квартири, суд першої інстанції обґрунтовано виходив із того, що відповідно до положень ЖК та СК України сам факт припинення сімейних відносин з власником квартири не позбавляє колишніх членів його сім'ї права користуватися займаним приміщенням і не є підставою для їх виселення з цього жилого приміщення.

Так, колегією суддів за матеріалами справи встановлено, що сторони перебували в шлюбі з 14.02.2005 року, який 27.08.2009 року був розірваний відділом реєстрації актів цивільного стану Чорнобаївського районного управління юстиції в Черкаській області ( а. с. 5).

Від шлюбу сторони мають двох неповнолітніх дітей ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_3, та ОСОБА_10, ІНФОРМАЦІЯ_2 року народження, що підтверджується свідоцтвами про народження дітей виданими Відділом реєстрації актів цивільного стану Чорнобаївського районного управління юстиції Черкаської області, серії НОМЕР_2 від 27.02.2007 року та Відділом реєстрації актів цивільного стану Чорнобаївського районного управління юстиції Черкаської області, серії НОМЕР_3 від 20 липня 2005 року ( а. с. 7 - 8).

Батько неповнолітніх дітей ОСОБА_6 є власником квартири АДРЕСА_2 загальною площею 84,0 кв. м., житловою площею 43,6 кв. м., що стверджується свідоцтвом про право власності на нерухоме майно, виданим 13.04.2010 року, серія НОМЕР_1 ( а. с. 13).

Як встановлено в судовому засіданні суду першої інстанції у квартирі АДРЕСА_2 з 06.07.2012 року зареєстровані зі згоди позивача та проживають відповідачка ОСОБА_8 та неповнолітні діти сторін ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_3, та ОСОБА_10, ІНФОРМАЦІЯ_2 року народження, ( а. с. 22 - 24, 88), також, у вказаній квартирі з 10.01.2014 року зареєстрований позивач ОСОБА_10.( а. с. 87).

Таким чином, колегія суддів погоджується із висновком районного суду стосовно того, що сторони, як батьки неповнолітніх дітей, що не досягли чотирнадцяти років на момент вселення їх в квартиру, у відповідності до вимог ст.ст. 59, 160 СК України з урахуванням інтересів дітей визначили місце реєстрації та проживання їх в квартирі АДРЕСА_2 яка є власністю батька дітей. Разом з дітьми в зазначеній квартирі була зареєстрована та проживає мати неповнолітніх дітей - ОСОБА_8, яка здійснює свої обов'язки по вихованню дітей.

У відповідно до ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства» основним обов'зком батьків є забезпечення інтересів дітей.

Згідно ст. 18 зазначеного Закону діти - члени сім'ї власника житлового приміщення мають право користуватися займаним приміщенням нарівні з власником.

Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Статтею 391 ЦК України визначено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

У разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про виселення.

Згідно зі ст. 405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником.

За змістом ч. 4 ст. 156 ЖК України до членів сім'ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу, зокрема, його дружина, діти і батьки. Членами сім'ї власника будинку може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство.

Підстави виселення членів сім'ї (колишніх членів сім'ї) власника будинку (квартири) передбачені ст. 157 ЖК України та ч. 1 ст. 116 ЖК України.

Натомість частина 4 ст. 156 ЖК передбачає збереження такого права користування житлом лише для членів сім'ї, які припинили сімейні відносини з власником будинку (квартири), за умови збереження права власності на будинок (квартиру) цього самого власника, тобто при незмінності власника майна.

Зазначені висновки не суперечать нормам ст. 47 Конституції України, ст. 9 ЖК, ст. 311 ЦК, враховуючи, що право на житло (користування ним, усунення перешкод у користуванні ним) підлягає захисту лише у випадку порушення прав особи.

Окрім цього, колегія суддів враховує і те, що право члена сім'ї власника на користування житлом є сервітутним правом, у зв'язку з чим припинення цього права повинно відбуватися відповідно до вимог статей 405, 406 ЦК.

Зокрема, сервітут може бути припинений за рішенням суду на вимогу власника майна за наявності обставин, які мають істотне значення або через відсутність без поважних причин члена сім'ї понад один рік у спірному житловому приміщенні, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Щодо виселення колишніх членів сім'ї власника, то відповідно до статей 9, 156, 157 ЖК сам факт припинення сімейних відносин із власником (власниками) квартири не позбавляє колишніх членів його (їх) сім'ї права користуватися займаним приміщенням і не є підставою для їх виселення з цього жилого приміщення.

Право вимагати в судовому порядку виселення колишніх членів сім'ї власник жилого будинку (квартири) має відповідно до ст. 157 ЖК, але за наявності обставин, передбачених ч. 1 ст. 116 цього Кодексу.

Передбачені статтями 9, 156, 157 ЖК обмеження щодо виселення колишніх членів сім'ї власника не є порушенням права власності.

Відповідно до ч. 4 ст. 41 Конституції України, ст. 319, частин 1, 2 ст. 321 ЦК власник не може бути протиправно позбавлений права власності або обмежений у цьому праві, однак у передбачених законом випадках обмеження права власності можуть мати місце. У цьому випадку обмеження прав власника передбачені статтями 156, 157 ЖК. Такий висновок Верховний Суд України зробив у справі N 6-24089св06 (ухвала від 31 січня 2007 р.). Подібне у справі N 6-20552св07 (рішення від 28 травня 2008 р.).

Крім того, в судовому засіданні суду як першої так і апеляційної інстанції позивачем не доведено належними та допустимими доказами, що проживання відповідачки, як колишньої дружини, та неповнолітніх дітей сторін у квартирі АДРЕСА_2, власником якої він є, створює йому перешкоди в користуванні вказаною квартирою.

А тому, колегія погоджується із висновком суду першої інстанції про відсутність правових підстав для виселення відповідачки та неповнолітніх дітей сторін зі спірної квартири, власником якої є позивач.

Відповідно до вимог ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без зміни, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

У зв'язку з цим, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції вірно застосовано норми матеріального права та ухвалено рішення з додержанням положень законодавства, а доводи апелянтів у апеляційній скарзі на те, що рішення суду незаконне нічим не підтверджено та не наведено підстави, передбачені ст. 309 ЦПК України, які б давали підстави скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення у справі.

Враховуючи викладене та керуючись ст. ст. 307 , 308 , 313 , 314, 315 , 319 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_6 та його представника ОСОБА_7 - відхилити.

Рішення Придніпровського районного суду м.Черкаси від 03 квітня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_8, яка діє в своїх інтересах та інтересах неповнолітніх дітей ОСОБА_9 та ОСОБА_10, третя особа - Орган опіки та піклування м. Черкаси про виселення та зняття з реєстрації - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили негайно з моменту проголошення та може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня проголошення.

Головуючий :

Судді :