УХВАЛА

Іменем України

23 грудня 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Донецької області в складі:

Головуючого : Бугрим Л.М.

суддів Ткаченко Т.Б..ОСОБА_1

при секретарі Зал Ю.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Маріуполі апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Першотравневого районного суду Донецької області від 03 березня 2013 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до Дочірнього підприємства « Ілліч ОСОБА_3 ОСОБА_3» про визнання договору оренди недійсним.

В С Т А Н О В И Л А :

У травні 2013 року ОСОБА_2А звернулась до суду з позовом до дочірнього підприємства « Ілліч ОСОБА_3 ОСОБА_3» про визнання договору недійсним. В обґрунтування позову вона посилалась на те, що після смерті матері ОСОБА_4 вона успадкувала на підставі свідоцтва про спадщину за заповітом земельну ділянку, яка розташована на території Бердянської селищної ради Володарського району Донецької області площею 4.75 га. Цільове призначення земельної ділянки ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Після оформлення спадщини вона дізналась про існування договору оренди земельної ділянки укладеного в 2007 році та додаткової угоди до нього між матірю ОСОБА_4 та Дочірнім підприємством « Ілліч ОСОБА_3 ОСОБА_3». Зокрема , договір оренди було зареєстровано 11 січня 2008 року Першотравневим відділом ДРФ ДП «Центр Держаного земельного кадастру» при Державному комітеті України по земельним ресурсам ». Згідно договору оренди орендодавець передає орендарю ДП « Ілліч ОСОБА_3» строком на 15 років земельну ділянку. Розмір орендної плати складає щорічно 2% вартості земельної ділянки. Додатковою угодою від 021.11.2009 року внесені зміни до договору оренди земельної ділянки, які зареєстрована також в зазначеному реєстрі. Однак, вона вважає ,що її мати договір оренди та додаткову угоду до нього не укладала , а тому у неї як у спадкоємця виникло право на витребування майна. На підставі наведеного просила задовольнити позов та визнати договір оренди земельної ділянки та додаткову угоду до нього недійсними .

Рішенням суду в задоволенні позову ОСОБА_2 було відмовлено .

На вказане рішення суду нею була подана апеляційна скаргу, у якій ставиться питання про скасування судового рішення. В обґрунтування доводів апеляційної скарги вона посилалась на те, що її мати не укладала ні договір оренди , ні додаткову угоду та їх не підписувала . В судовому засіданні судом було оглянуто оригінал договору оренди в якому міститься підпис нібито її матері та ксерокопії договорів довічного утримання та заповіт у яких підпис матері суттєво відрізняється від підпису, який є у договорі оренди . І хоча судом першої інстанції і була призначена на її клопотання судово-почеркознавча експертиза однак, на клопотання експерта про надання додаткових матеріалів в яких міститься вільний зразок підпису матері такі матеріали надані не були.Однак, її достеменно відомо про те, що мати договір оренди та додаткову угоду не підписувала , а тому договір оренди та додаткова угода до нього повинні бути визнанні недійсними . Вважала що суд неповно зясував істотні обставини відносно підписання договору оренди та додаткової угоди.

В судовому засіданні апеляційного суду 2 грудня 2015 року позивач підтвердила той факт , що її мати ОСОБА_4 дійсно на підставі укладеного спірного договору оренди отримувала від відповідача до самої смерті у якості плати за користування земельною ділянкою сільськогосподарські продукти харчування ( соняшникову олію , овочі , а також сіно,вугілля тощо ) і з якими з нею ділилась .Після оформлення спадкових прав на майно її як новому власнику земельної ділянки було запропоновано в якості орендної плати лише грошові кошти з чим вона не згодна . Окрім того , після смерті матері зясувалось , що на договорі оренди та на додатковій угоді до договору оренди підпис не належить її матері, тому просила визнати такий договір недійсним.

Представники відповідача ОСОБА_5Р та ОСОБА_6 просили апеляційну скаргу відхилити , рішення суду залишити без зміни, посилались на те. що підприємство відповідача зі свого боку дотримувалось умов договору та надавали попередньому власникові паю ОСОБА_4 продукти сільськогосподарського виробництва , будь - яких зауважень з її боку не надходило, укладений договір вона не оскаржувала.

Заслухавши доповідь судді ,вислухавши пояснення сторін , перевіривши матеріали справи , доводи апеляційної скарги,апеляційний суд вважає що апеляційна скарга підлягає відхиленню , а рішення суду залишенню без зміни виходячи з наступного.

Відповідно до вимог положень ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим . Законним є рішення , яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно з законом . Обґрунтованим є рішення ухвалене на основі повного і всебічно зясованих обставин , на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Вказаним вимогам рішення суду відповідає. Розглядаючи справу, суд вірно визначив характер спірних правовідносин, повно та всебічно дослідив обставини справи, надані докази , яким дав правильну правову оцінку, правильно застосував матеріальний закон та вірно вирішив спір.

Зокрема, судом першої інстанції було встановлено, що ОСОБА_4 на праві приватної власності належала земельна ділянка площею 4,75га , яка розташована на території Бердянської сільської ради Першотравневого району Донецької області, що підтверджується копією державного акту № ДН 153287 від 26.09.2007 року виданого на імя ОСОБА_4 Першотравневою держадміністрацією .

10 жовтня 2007 року між ОСОБА_4 та дочірнім підприємством «Ілліч ОСОБА_3 « ВАТ « Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча « від імені якого діяв заступник директора Кацко і.С. було укладено договір оренди на належну її земельну ділянку ( а.с.8-10 т.1)

В договорі оренди визначені права та обовязки сторін в тому числі розмір орендної плати за користування земельною ділянкою, форма розрахунків , відповідальність сторін, умови зміни, розірвання договору, порядок вирішення спорів, повязаних з виконанням договору та інше.

Вказаний договір оренди було зареєстровано у Першотравневому районному відділ Донецької філії ДП « Центр держаного земельного кадастру» при Державному комітеті України по земельним ресурсам , про що у книзі записів державної реєстрації договорів оренди вчинено запис за № 84 від 11 січня 2011 року.

4 серпня 2011 року між вказаними сторонами було укладено додаткову угоду згідно з якою були внесені зміни до пунктів 2.3,3.1,5.1,5.2,6.1,6.2, п.7. договору оренди. Згідно з пунктом 8 ця додаткова угода є невідємною частиною договору оренди землі , укладена в чотирьох примірниках ( а.с. 10 т. 1)

Зокрема , згідно з пунктами 5.1, 5.2 додатково угоди розмір орендної плати збільшився та складає 3% вартості орендованої земельної ділянки . Обчислення розміру орендної плати за земельну ділянку здійснюється з урахуванням індексації грошової оцінки землі.

Вказаний договір оренди та додаткова угоди підписані сторонами та зареєстровані в установленому законом порядку .

У відповідності з положеннями ст. 16 Закону України « Про оренду землі» укладення договору оренди земельної ділянки із земель приватної власності здійснюється за згодою орендодавця та особи , яка згідно з законом вправі набувати право оренди на таку земельну ділянку.

У відповідності з положеннями ч.1 ст. 202, ст. 626 ЦК України правочином ( договором ) є домовленість двох або більше сторін спрямованих на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обовязків

Згідно з ч.1 ст. 792 ЦК України за договором найму ( оренди ) земельної ділянки наймодавець зобовязується передати наймачеві земельну ділянку на встановлений договором строк у володіння та користування за плату.

Згідно з ч.1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору .

Згідно з п. 3 ч.1 ст. 203 ЦК України у письмовій формі належить вчиняти правочини між фізичною та юридичною особою, крім правочинів, передбачених ст. 206 цього Кодексу.

Згідно зі ст. 210 ЦК України правочин підлягає реєстрації лише у випадках передбачених законом. Такий правочин є вчиненим з моменту його державної реєстрації...

Згідно зі ст. 125 ЗК України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки вникають з моменту державної реєстрації цих прав

Згідно з ч.1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною ( сторонами ) вимог, які встановлені частинами першою - третьою , пятою та шостою ст. 203 цього Кодексу.

Перевіряючи дотримання зазначених положень закону при укладенні договору оренди та додаткової угоди до цього договору між ОСОБА_7 та ДП « Ілліч ОСОБА_3 ОСОБА_3» , суд першої інстанції дійшов висновку про те , що як при укладені договору оренди так і при укладенні додаткового договору до договору оренди вимоги закону були дотримані.

Вказані договори укладені у письмовій формі , підписані сторонами . зареєстровані в установленому законом порядку. Договір оренди містить усі необхідні умови, у ньому детально виписані права та обовязки кожної сторони, передбачена орендна плата, відповідальність за порушення умов договору. Зазначений договір оренди та додаткова угода підписані сторонами та допущені до виконання. .

В порядку виконання цього договору ОСОБА_4 передала відповідачеві земельну ділянку, про що було складено акт приймання - передачі земельної ділянки ,яку відповідач прийняв, використовував за призначенням, вирощував сільськогосподарську продукцію,,та сплачував орендну плату орендодавцю до її смерті. (а.с. 56 т.1 ).

ОСОБА_4 для укладення договору оренди надала усі необхідні правовстановлюючі документи в тому числі і свій паспорт., що вбачається з пакету документів для укладення договору оренди ( а.с. 51- 62 ).

Вказані обставини свідчать про те, що ОСОБА_4 мала намір та волевиявлення на укладення договору оренди належної її земельної ділянки і це волевиявлення реалізувала шляхом підписання договорів.

Як із пояснень представників відповідача так і із пояснень ОСОБА_2 в судовому засіданні апеляційного суду ,які вона надавала 2 грудня 2015 року вбачається , що вказаний договір виконувався сторонами та не заперечувався за життя ОСОБА_7.

Зокрема , ОСОБА_2А пояснювала . що її мати ОСОБА_4 дійсно кожного року до самої смерті ( яка наступила 25 січня 2010 року) отримувала від відповідача у якості плати за договором оренди продукти харчування ( олію , борошно, пшеницю , овочі тощо ), які частково передавала і позивачу. Будь-якого спору з цього приводу щодо орендної плати між сторонами не виникало.. Після смерті матері та оформлення відповідних прав власника у порядку спадкування відповідач запропонував її, ОСОБА_2, отримати грошові кошти за оренду земельної ділянки з чим вона не погодилась , оскільки окрім коштів відповідач повинен надати і продукти харчування, а також сіно, вугілля тобто все те , що отримувала її мати. І лише тоді ОСОБА_2 оглянувши договір оренди побачила ,що договір оренди та додаткова угода до договору підписані не матірю , а іншою особою.

Вказані обставини щодо незгоди ОСОБА_2 з продовженням договору оренди у звязку з неналежним його виконанням відповідачем підтверджуються і письмовими заявами ОСОБА_2 на адресу директора ДП « ОСОБА_8 ОСОБА_3».

Зокрема , як вбачається із тексту заяв ОСОБА_2 від 12.0.2013 року та від 1 .04.2013 року на імя директора підприємства відповідача вона не була згодна з продовженням договори оренди через невиконання відповідачем усіх умов договору. Аналогічна позиція ОСОБА_2А викладена і в листі від 1 квітня 2013 року у якому вона посилалась на те, що раніше отримували в якості плати за оренду земельної ділянки вугілля,соняшникову олію, солому , сіно ,овочі , а зараз не отримує нічого, а тому вона не буде продовжувати на наступний рік договір оренди .

Вказані обставини свідчать про те, що конфлікт між сторонами виник через незгоду позивача отримувати лише грошові кошти за оренду земельної ділянки у той час як на її думку мати отримувала ще й продукти харчування , а також сіно, вугілля тощо.

В судовому засіданні апеляційного суду від 23 грудня 2015 року позивачка підтвердила, що якби відповідач виконував умови договору та надавав її відповідну орендну плату ,то вона не ставила би питання про визнання договору оренди недійсним.

Таким чином, на думку колегії суддів , вказані обставини свідчать про те, що як ОСОБА_4 так і її доньці ОСОБА_2 ( яка постійно допомагала матері та уклала з нею договір довічного утримання 29.02.2008 року) було відомо про укладення договору оренди , який виконувався і на той час умови договору були для власника земельної ділянки прийнятними. Оригінал договору оренди та додаткової до нього угоди знаходився у ОСОБА_4 ,однак вона вважала їх належними, а тому ані договір оренди , ані додаткову угоду до нього з підстав фальсифікації її підпису не оспорювала та до суду з такими вимогами не зверталась.

Також на той час і ОСОБА_9 , якій на підставі договору довічного утримання перейшов у власність 29.02.2008 року жилий будинок у якому проживала мати ОСОБА_4 не зверталась до відповідача та не запропонувала матері оспорювати договір оренди та додаткову угоди з підстав фальсифікації її підпису. Лише після оформлення спадкових прав на земельну ділянку у звязку з незгодою з орендною платою, ОСОБА_2А звернулась до суду з позовом про визнання договору оренди та додаткової угоди недійсними з підстав того , що підпис на договорі оренди та додаткової угоди не належить її матері.

Однак, доказів з приводу того ,що ОСОБА_4 не підписувала договір оренди та додаткову угоду вона не надала.

У процесі розгляду справи апеляційним судом для перевірки доводів ОСОБА_2 призначалась судово-почеркознавча експертиза для проведення якої на адресу Донецького науково-дослідного інституту судових експертиз направлені оригінали договору оренди, додаткової угоди до договору оренди та оригінали документів з вільними зразками підпису ОСОБА_4

Однак, як вбачається з листа Заступника Міністра юстиції № 7891/0-324/9 від 28.11.2014 року почеркознавча експертиза проведена не була у звязку з проведенням на території м. Донецька антитерористичної операції та припиненням роботи інституту. Доступ до приміщень інституту відсутній.( а.с.186 т .1 )

Згідно відповіді в.о. директора Донецького науково-дослідного інституту судових експертиз від 1 липня 2015 року на запит апеляційного суду на цей час приміщення інституту захоплено незаконними збройними формуваннями та до теперішнього часу перебуває під контролем бойовиків , доступ до архіву інституту керівництво не має , а тому надати висновок експертизи не представляється можливим. ( а.с. 198 т.1)

Таким чином, через проведення АТО на території м. Донецька сталося неможливим проведення почеркознавчою експертизи .

Разом з тим, колегія суддів зазначає,що у відповідності з положеннями ч.6. ст.. 147 ЦПК України висновок експертизи для суду не є обовязковим і оцінюється судом за правилами встановленими ст.. 212 цього Кодексу , а тому висновок експертизи сам по собі не може бути єдиним доказом , а оцінюється у взаємному звязку доказів у їх сукупності..

Виходячи з наведеного , колегія суддів вважає, що суд першої інстанції прийшов до правильного правового висновку про безпідставність позовних вимог , оскільки як договір оренди так і додатковий договір укладені в установленому законом порядку та з дотриманням вимог закону

Колегія суддів вважає такі висновки суду правильними , та такими , що відповідають обставинам справи та вимогам закону. Позивачка не надала суду переконливих доказів на підтвердження фальсифікації підпису ОСОБА_4 в договорі оренди та додатковому договорі , не надала доказів і тому що ОСОБА_4 не було відомо про укладення договору оренди та додаткової угоди від її імені, а тому доводи апеляційної скарги про те, що судом не було проведена почеркознавча експертиза не є підставою для скасування судового рішення..

Доводи апеляційної скарги про те, що позивач дізналася про існування договору оренди лише після смерті матері є непереконливими та спростовуються її поясненнями в апеляційному суду, її листами на адресу відповідача із яких вбачається , що позивач була незгодна з запропонованою її відповідачем орендною платою у порівняні з орендною платою , яку надав відповідач її матері , а про фальсифікацію підпису її матері в цих договорах не зазначалось.

Рішення суду постановлено з дотриманням вимог матеріального та процесуального закону

У відповідності з положеннями ст. 308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Керуючись ст. ст.. 303, 304, 307, 308 , 31 ЦПК України , колегія суддів

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Першотравневого районного суду Донецької області від 03 березня 2013 року залишити без зміни .

Ухвала суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ .

Судді