АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 квітня 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого: Корчевного Г.В.,

суддів: Лапчевської О.Ф., Слободянюк С.В.,

при секретарі Бугай О.О.,

Розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 19 листопада 2014 року у справі за позовом Відкритого акціонерного товариства «Київхімволокно» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором оренди, -

УСТАНОВИЛА:

У травні2014 року позивач ВАТ «Київхімволокно» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 та просив стягнути заборгованість за договором оренди. В обґрунтування позову зазначав, 17 січня 2014 року між ВАТ «Київхімволокно» та ОСОБА_1 був укладений договір оренди № Л 139 з відповідними додатками до нього, за яким відповідачу в оренду передано нежитлове приміщення площею 1480 кв.м., про що складено акт передачі. Також на підставі додаткової угоди № 1 від 17.01.2014 року до договору № JI 139 ОСОБА_1 було додатково передано орендну площу розміром 400 кв.м. 28 лютого 2014 року між позивачем та відповідачем було підписано акт про повернення майна площею 1 880 кв.м., з цього часу кошти за користування приміщенням не нараховувалися.Відповідач не в повному обсязі сплатив ВАТ «Київхімволокно» грошові кошти за договором оренди і додатків до нього, в результаті чого виникла заборгованість в сумі 21 858 грн. 92 коп., яку позивач просить стягнути з орендаря та крім того, стягнути судові витрати.

Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 19 листопада 2014 року позов Відкритого акціонерного товариства «Київхімволокно» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором оренди задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Відкритого акціонерного товариства «Київхімволокно» заборгованість за договором оренди № Л 139 від 17.01.2014 року у розмірі 21 858 грн. 92 коп. та судовий збір в сумі 243 грн. 60 коп., а всього суму 22 102 (двадцять дві тисячі сто дві) грн. 52 коп.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, відповідач ОСОБА_1 звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 19 листопада 2014 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі.

Унікальний номер справи: 755/13111/14-ц
№ апеляційного провадження: 22-ц/796/3480/2015
Головуючий у суді першої інстанції: Виниченко Л.М.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Корчевний Г.В.
Свою апеляційну скаргу мотивує тим, що рішення суду 1-ї інстанції прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Вважає, що задовольняючи позов, судом не встановлено усі обставини, що мають значення для справи, зокрема не взято до уваги, що документи, подані позивачем, не можуть бути доказами, оскільки вони не оформлені належним чином, бо на них відсутні підпис посадової особи та печатка позивача.

Посилається, що судом не було в повній мірі досліджено той факт, що при складанні та підписанні акту повернення майна за договором оренди № Л 139 від 17.01.14р. від 28.02.2014 року не було зазначено позивачем будь-які претензії до орендаря.

Зазначає, що судом не було взято до уваги, що в матеріалах справи відсутні будь-які докази щодо боргу скаржника - бухгалтерські виписки, рахунки, письмові претензії, які б свідчили про наявність та обґрунтованість боргу, оскільки позивач є юридичною особою, яка повинна проводити облік по всіх розрахунках, натомість сума боргу була зазначена лише в позовній заяві.

Вважає, що оскільки позивачем було надано схему приміщень, які завірені лише печаткою самого позивача, цей документ не можна брати до уваги як доказ, оскільки відповідач наполягав саме на технічній документації, яка належним чином оформлена. На думку апелянта, даний факт призвів до неправильних розрахунків суми боргу, оскільки позивач одночасно частину приміщень здавав іншій особі - ОСОБА_4, що підтверджується актом передачі в оренду нежитлового приміщення від 15.11.13р. та ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 12.06.14р., згідно якої позивач одночасно намагається стягнути борг з скаржника та третьої особи.

Колегія суддів, вивчивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає апеляційну скаргу такою, що не підлягає задоволенню, з огляду на таке.

Установлюючи наявність або відсутність фактів, якими обґрунтовувалися вимоги чи заперечення, визнаючи одні та відхиляючи інші докази, суд повинен свої дії мотивувати та враховувати, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 4 ст. 60 ЦПК України).

Статтею 57 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність чи відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів і висновків експертів.

Відповідно до ст. 61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню.

Судом першої інстанції встановлено, що 17 січня 2014 року між ВАТ «Хімволоркно» та ОСОБА_1 було укладено Договір оренди № Л 139, відповідно до умов якого позивач передав відповідачу в оренду нежитлове приміщення площею 1 480 кв.м., що знаходиться на 2 поверсі будівлі капронового виробництва, яке визначено в план-схемі розміщення об'єкту оренди, яка являється додатком № 1 до договору (надалі по тексту - договір оренди, а.с. 5-7).

Також встановлено, що на виконання умов договору оренди представником ВАТ «Київхімволокно» та ОСОБА_1 складено акт про передачу позивачем відповідачу приміщення загальною площею 1 480 кв.м. та обладнання від 17.01.2014 року (а.с. 8).

Крім того, сторонами був підписаний Додаток № 2 від 17.01.2014 р. до договору оренди № Л 139 від 17.01.2014 р. про технічне забезпечення електропостачання споживача та спільне використання водопровідних та каналізаційних мереж, яким визначалося надання ВАТ «Київхімволокно» ОСОБА_1 послуг по передачі електроенергії, води, водовідведення, користування внутрішньою телефонною лінією відомчої АТС під час користування орендованим приміщенням (надалі по тексту - додаток № 2, а.с. 9-10).

В подальшому, 23 січня 2014 року між позивачем та відповідачем була підписана додаткова угода № 1 до договору оренди № Л 139 від 17.01.2014 р., відповідно до умов якої ВАТ «Київхімволокно» передає ОСОБА_1 у орендне користування додаткове приміщення, що знаходиться на 2 поверсі будівлі капронового виробництва загальною площею 400 кв.м., згідно акту приймання-передачі; умови користування обумовлені в договорі, вартість 1 м. кв. - 11,11 грн. (а.с. 11).

Орендоване приміщення загальною площею 400 кв.м. на підставі додаткової угоди № 1 до договору оренди № Л 139 від 17.01.2014 р. було передане позивачем у користування відповідача за актом про передачу в оренду нежитлового приміщення та обладнання від 23.01.2014 р., який містить підпис ОСОБА_1 (а.с. 12).

Ухвалюючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції керувався тим, що згідно ч. 1 ст. 759 ЦК України, за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов'язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що відповідно до п. п. 1.2; 3.1.2 договору оренди, розмір площі, що орендується, визначається в акті приймання-передачі приміщення і не підлягає зменшенню за рахунок встановлених орендарем стін, внутрішніх перегородок і перекриттів. Орендна плата буде нараховуватись у відповідності з даними, вказаними в акті прийому передачі приміщення, розмір орендної плати за один квадратний метр площі об'єкту оренди становить 11,11 гривень у тому числі ПДВ. Розмір орендної плати на місяць за весь об'єкт оренди визначається як добуток розміру орендної плати за один квадратний метр та площі об'єкту оренди.

Відповідно до п. 3.1.6 договору оренди, орендна плата за поточний місяць сплачується орендарем без нагадування орендодавцем в безготівковому порядку на поточний рахунок орендодавця авансом не пізніше 5 числа кожного поточного місця.

Додатком № 2 до договору оренди № Л 139 від 17.01.2014 р. визначено ціну послуг та порядок розрахунків за постачання позивачем електроенергії, водопостачання і водовідведення щодо орендованих відповідачем приміщень.

Згідно з п. п. 5.1, 5.5 Додатку № 2, відповідач зобов'язувався до 5 числа наступного за звітним періодом місяця самостійно отримувати та сплачувати рахунки за спожиті енергоресурси позивачу. Відповідач зобов'язувався щомісячно до 25 числа з'являтися в енергобюро відповідача для складання двостороннього акту про фактично використані електроенергію, воду з урахуванням водовідведення та інші послуги за поточний місяць. У разі неявки відповідача обсяги споживання електроенергії та води з урахуванням водовідведення та інші послуги відображаються в акті виконаних робіт і вважаються погодженими та підлягають сплаті. Відсутність підпису відповідача у вказаному акті не є підставою для несплати отриманих послуг.

Колегія суддів вважає обґрунтованими висновки суду першої інстанції, оскільки позивачем надано суду належні та допустимі докази на обґрунтування підстав позову та розміру стягнення заборгованості за договором оренди.

Розглядаючи доводи апеляційної скарги, зокрема те, що відповідачу не було передане орендоване приміщення, так як додаток № 1 з план-схемою розміщення площі ОСОБА_1 не підписувався, крім того незрозумілим є нарахування суми заборгованості, яка не відповідає орендній платі за приміщення площею 400 кв.м., а також в оренду була передана одна й та ж сама площа приміщення двом різним особам, колегія суддів зазначає, що вони повторюють доводи, якими відповідач заперечував позовні вимоги, вказані обставини належним чином були встановлені судом першої інстанції, де їм була надана обґрунтована правова оцінка.

Зокрема, встановлено, що відповідачем визнається факт підписання договору оренди та ставиться під сумнів підписання ОСОБА_1 додатку № 2 до договору, проте клопотання про призначення почеркознавчої експертизи в спростування наявного підпису на правочині не заявлялося.

Крім того, судом першої інстанції з'ясовано, що пояснення відповідача про те, що йому не було передане в оренду приміщення, оскільки не підписувався додаток № 1 до договору оренди, не відповідає дійсності, оскільки площа приміщень визначаються в акті приймання -передачі приміщення і не підлягають зменшенню за рахунок встановлених орендарем стін, внутрішніх перегородок і перекриттів. Встановлено, що відповідач не з'являвся у підрозділ орендодавця за отриманням додатку № 1 до договору оренди зі схемою об'єкту оренди, яка наявна у матеріалах справи (а.с. 52), в матеріалах справи відсутні докази того, що на вимогу відповідача співробітники позивача на надавали додатку № 1 до договору оренди та йому чинилися перешкоди у користуванні об'єктом оренди. Така заява про надання додатків до ВАТ «Хімволокно» подавалася лише 20.03.2014 року, тобто вже після розірвання договору оренди.

Згідно відомостей Акту від 28.02.2014 р. про повернення майна за договором оренди відповідач повертає позивачу нежитлові приміщення загальною площею 1 880 кв.м. (а.с. 13).

Відносно доводів апеляційної скарги, що позивачем одні й ті ж самі приміщення одночасно передавалися в оренду відповідачу та іншому орендарю, так як з наявних у матеріалах справи план-схемах убачається, що приміщення площею 1880 кв.м. та площею 400 кв.м., яке надане третій особі, є суміжними і їхні площі не накладаються (а.с. 58, 59).

Таким чином, наведені апелянтом розрахунки щодо орендної плати не відповідають матеріалам справи, оскільки нарахування за ними проведено лише щодо площі 400 кв.м., однак відповідачем підписувався договір оренди ще на площу 1 480 кв.м., а в подальшому вже на 400 кв.м., тобто загальна площа орендованого приміщення становила 1 880 кв.м. Та крім того, сплата рахунків за електроенергію, водопостачання та інших супутніх оренді послуг передбачена умовами додатку № 2 до договору оренди, зокрема складанням двостороннього акту про використані енергоресурси, воду та інші послуги, що відповідно до положень укладеного правочину вважаються погодженими з відповідачем та підлягають сплаті.

Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції та зазначає, що ВАТ «Київхімволокно» сума заборгованості нарахована відповідно до умов підписаного із ОСОБА_1 договору оренди і додатку № 2 до договору оренди та відповідачем не спростована, тому суд приймає до уваги заявлений позивачем розмір боргу за період дії договору оренди з 17.01.2014 року до 28.02.2014 р. в сумі 21 858 грн. 92 коп., яка обчислена з урахуванням сплачених відповідачем коштів у розмірі 9 000 грн. (взаєморозрахунок - а.с. 15).

Відповідно до ч. 1 ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов'язання.

Відповідно ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір сумі 243 грн. 60 коп.

Колегія суддів вважає, що за таких обставин доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 не знайшли підтвердження матеріалами справи, та були додатково перевірені судом апеляційної інстанції шляхом надання позивачем до суду документів, які відповідачем були зазначені як складені з порушенням законодавства.

Зокрема, позивачем ВАТ «Київхімволокно» надано завірені копії додаткової угоди №1 від 23.01.2014 р. до договору оренди № Л 139 від 17.01.2014 р. та акту від 23.01.2014 р., якими сторони засвідчили передачу на умовах договору оренди додаткового приміщення 400 м2, які містять підпис ОСОБА_1, наказ міністерства промислової політики від грудня 1994 року «Про створення ВАТ «Київхімволокно», перелік нерухомого майна, що передається у власність акціонерному товариству, який містить будівлю капронового виробництва, реєстраційне посвідчення Київського міського бюро технічної інвентаризації, які засвідчують правомірність позовних вимог та обґрунтованість розрахунків стягнення заборгованості за договором оренди.

Відповідно до вимог ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин.

Згідно положень ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Апеляційний суд не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення.

З огляду на те, що доводи апеляційної скарги висновків в рішенні суду не спростовують та містяться лише на формальних міркуваннях, колегія суддів вважає, що рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 19 листопада 2014 року обґрунтоване та законне і скасуванню не підлягає.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 308, 312-315 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - відхилити.

Рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 19 листопада 2014 року - залишити без змін.

Ухвала набирає чинності негайно, проте може бути оскаржена в касаційному порядку протягом 20 днів з моменту проголошення шляхом подачі касаційної скарги до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ.

Головуючий:

Судді: