АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 2-893/1995 Головуючий в суді першої
Провадження № 22-ц/774/287/К/15 інстанції - Прудник Н.Г.
Категорія № 46 (1) Доповідач - Савіна Г.О.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 лютого 2015 року м. Кривий Ріг

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Дніпропетровської області в складі :

головуючого - судді Савіної Г.О.,

суддів - Остапенко В.О., Митрофанової Л.В.,

при секретарі - Булах К.А.,

за участю - представника позивача ОСОБА_2,

представника відповідача ОСОБА_3 - ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_5 на рішення Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу від 12 липня 1995 року у справі за позовом Виконкому Довгинцівської районної ради народних депутатів до ОСОБА_5 про визнання втративши права на житлову площу, -

ВСТАНОВИЛА:

Рішенням Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу від 12 липня 1995 року позовні вимоги Виконкому Довгинцівської районної ради народних депутатів задоволені, визнано ОСОБА_5 таким, що втратив право на квартиру АДРЕСА_1.

23 грудня 2014 року відповідач ОСОБА_5 звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій ставить питання про скасування рішення суду та ухвалення нового про визнання його власником вказаної квартири, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права. Вважає, що суд неправомірно позбавив його права на житло, не врахував, що у позивача були відсутні підстави для звернення до суду з таким позовом, оскільки він був відсутній з поважних причин, так як перебував на заробітках, а за квартирою приглядала його сестра.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно акту № 1 від 19 січня 2005 року "Про вилучення для знищення цивільних справ, що не підлягають зберіганню по закінченню строків зберігання" цивільні справи за 1995 рік з номера 1-1395, крім справ постійного зберігання, вилучено та знищено, в тому числі і справу № 2-893/1995 за позовом Виконкому Довгинцівської районної ради народних депутатів до ОСОБА_5 про визнання втративши права на житлову площу.

Як убачається з рішення Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу від 12 липня 1995 року позивач Виконком Довгинцівської районної ради народних депутатів звернувся до суду з позовом до ОСОБА_5 про визнання таким, що втратив право на житлову площу квартири АДРЕСА_1 посилаючись на те, що ордер на вказану квартиру, житловою площею 18,3 кв.м. виданий на ОСОБА_5, проте останній, згідно акту від 25.05.1995 року у квартирі не проживає з 04.05.1993 року, має заборгованість по сплаті за комунальні послуги, розмір якої на червень місяць 1995 року становить 1496000 карбованців та місце перебування ОСОБА_5 не встановлене.

Керуючись ст. ст. 71, 72 Житлового Кодексу України та виходячи з наявних у матеріалах справи доказів не проживання ОСОБА_5 більш ніж шість місяців у квартирі АДРЕСА_1 суд першої інстанції дійшов висновку про задоволення позовних вимог та визнання його таким, що втратив право користування вищезазначеною квартирою.

Колегія суддів погоджується з висновком суду враховуючи наступне.

Відповідно до ст. 71 Житлового Кодексу України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Якщо наймач або члени його сім'ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору - судом. Жиле приміщення зберігається за тимчасово відсутнім наймачем або членами його сім'ї понад шість місяців у випадках: 1) призову на строкову військову службу або направлення на альтернативну (невійськову) службу, а також призову офіцерів із запасу на військову службу на строк до трьох років - протягом усього періоду проходження зазначеної військової служби; перебування на військовій службі прапорщиків, мічманів і військовослужбовців надстрокової служби - протягом перших п'яти років перебування на дійсній військовій службі; 2) тимчасового виїзду з постійного місця проживання за умовами і характером роботи (екіпажі суден, працівники геологічних, розвідувальних партій, експедицій тощо) або у зв'язку з навчанням (студенти, аспіранти тощо) - протягом усього часу виконання цієї роботи або навчання; 3) поміщення дітей на виховання в державний дитячий заклад, до родичів, опікуна чи піклувальника - протягом усього часу їх перебування в цьому закладі, у родичів, опікуна чи піклувальника, якщо в жилому приміщенні, з якого вибули діти, залишились проживати інші члени сім'ї. Якщо в жилому приміщенні, з якого вибули діти, не залишились проживати члени їх сім'ї і приміщення надано іншим громадянам або вселення в нього є неможливим з інших причин, то після закінчення строку перебування дітей у державному дитячому закладі, повернення їх від родичів, опікуна (піклувальника) їм у порядку, передбаченому частиною першою статті 46 цього Кодексу, надається жиле приміщення виконавчим комітетом місцевої Ради народних депутатів за останнім постійним місцем проживання; 4) виїзду в зв'язку з виконанням обов'язків опікуна (піклувальника) - протягом усього часу виконання цих обов'язків;5) влаштування інвалідів у будинки-інтернати або інші установи соціальної допомоги - протягом дванадцяти місяців; 6) виїзду для лікування в лікувально-профілактичному закладі - протягом усього часу перебування в ньому; 7) взяття під варту - протягом усього часу перебування під слідством і судом. У випадках, передбачених пунктами 1 - 7 цієї статті, право користування жилим приміщенням зберігається за відсутнім протягом шести місяців з дня закінчення строку, зазначеного у відповідному пункті. Відповідно до Основ житлового законодавства Союзу РСР і союзних республік законодавством Союзу РСР і Української РСР може бути встановлено й інші умови і випадки збереження жилого приміщення за тимчасово відсутніми громадянами на більш тривалий строк.

Статтею 72. Житлового Кодексу України встановлено, , що визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.

Відповідно до ст.. 73 Житлового Кодексу України жилі приміщення, що їх займають наймачі та члени їх сімей, бронюються при направлені на роботу за кордон - на весь час перебування за кордоном, при виїзді на роботу в райони Крайньої Півночі і в прирівняні до них місцевості - на весь час дії трудового договору, а у випадках, передбачених законодавством Союзу РСР, - на весь час перебування в районах Крайньої Півночі і в прирівняних до них місцевостях. Відповідно до Основ житлового законодавства Союзу РСР і союзних республік законодавством Союзу РСР і Української РСР може бути передбачено й інші випадки бронювання жилих приміщень.

Бронювання жилого приміщення не допускається, якщо до наймача пред'явлено позов про розірвання чи зміну договору найму цього приміщення або про визнання ордера недійсним, а також в інших випадках, передбачених законодавством Союзу РСР і Української РСР. (ст.. 74 Житлового Кодексу України).

Згідно ст. 75 Житлового Кодексу у разі бронювання жилого приміщення виконавчий комітет районної, міської, районної в місті Ради народних депутатів за місцем знаходження приміщення, що бронюється, видає наймачеві або членові його сім'ї охоронне свідоцтво (броню). У разі виникнення спору питання вирішується в судовому порядку.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. У справах про дискримінацію позивач зобов'язаний навести фактичні дані, які підтверджують, що дискримінація мала місце. У разі наведення таких даних доказування їх відсутності покладається на відповідача. У справах щодо звільнення, притягнення до дисциплінарної відповідальності чи застосування до працівника з боку керівника або роботодавця заходів впливу (переведення, атестація, зміна умов праці тощо) у зв'язку з повідомленням таким працівником про порушення вимог Закону України "Про засади запобігання і протидії корупції" іншою особою обов'язок доказування правомірності прийнятих при цьому рішень, вчинених дій покладається на відповідача. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідачем всупереч вимогам указаної статті не надано суду доказів на підтвердження поважності причин його відсутності у квартирі з 04.05.1993 року та наявності підстав для збереження за ним жилого приміщення понад встановленого ст. 71 Житлового Кодексу України строку.

Указана ж ним причина відсутності у жилому приміщенні з 1993 року - перебування на заробітках не є поважною причиною.

В судовому засіданні представник відповідача не спростовував як факт відсутності відповідача у спірній квартирі понад встановлений ч. 1 ст. 71 Житлового Кодексу України строк, так і факт несплати відповідачем квартирної плати за користування жилим приміщенням з травня 1993 року та підтвердив відсутність будь-яких доказів на підтвердження наявності поважних причин відсутності відповідача у квартирі протягом понад двадцяти років.

В апеляційній скарзі відповідач ставить питання про визнання його власником квартири АДРЕСА_1. Дана вимога розгляду не підлягає, оскільки не була предметом розгляду у суді першої інстанції, а відповідно до ч. 1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалене з дотриманням норм матеріального та процесуального законодавства, у зв'язку з чим апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення суду першої інстанції - залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-315 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 відхилити.

Рішення Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу від 12 липня 1995 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий :

Судді: