14.08.2015 Єдиний унікальний номер 205/7949/14-ц
Справа №2/205/835/2015
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 серпня 2015 року м. Дніпропетровськ

Ленінський районний суд м. Дніпропетровська в складі:

головуючої судді Шавули В.С.

при секретарі Перцевій М.В.

за участю позивача ОСОБА_1, представника ОСОБА_2,

представника відповідача ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до територіальної громади м. Дніпропетровська в особі Дніпропетровської міської ради, третя особа : Друга Дніпропетровська державна нотаріальна контора про визнання права власності в порядку спадкування за законом, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач 17 вересня 2014 року звернувся до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська з позовом до територіальної громади м. Дніпропетровська в особі Ленінської районної у м. Дніпропетровську ради, третя особа: Друга Дніпропетровська державна нотаріальна контора про визнання права власності в порядку спадкування за законом (а.с.1-4).

В обґрунтування своїх позовних вимог зазначив, що ІНФОРМАЦІЯ_2 року померла його мати - ОСОБА_5, після смерті якої відкрилась спадщина на домоволодіння АДРЕСА_1. Крім нього спадкоємцем був рідний брат - ОСОБА_6, який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 року. На час смерті матері ОСОБА_6 постійно проживав із спадкодавицею, а тому фактично прийняв спадщину.

Звернувшись до нотаріальної контори для належного прийняття спадщини після смерті матері, позивач не зміг оформити належним чином спадкові права на домоволодіння АДРЕСА_1, так як за життя померла не зареєструвала за собою право власності на дане домоволодіння, у зв'язку із чим, він вимушена був звернутися до суду з даним позовом, в якому уточнивши свої вимоги просить визнати в порядку спадкування за законом після смерті матері - ОСОБА_5, померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 року та після смерті брата - ОСОБА_6, померлого ІНФОРМАЦІЯ_3 року, за ним право власності на домоволодіння АДРЕСА_1, а саме: домоволодіння літ.А-1 загальною площею 166,3 кв.м. та житловою площею 86,6 кв.м. та господарських будівель та споруд: Б-літня кухня, В-сарай, Г-літня кухня, Д-душ, Е-вбиральня, Ж-навіс, огорожа та замощення.

В ході судового розгляду справи суд замінив неналежного відповідача територіальну громаду в особі Ленінської районної у м. Дніпропетровську раду на належного - територіальну громаду в особі Дніпропетровської міської ради.

Позивач разом із своїм представником діючим на підставі довіреності - ОСОБА_2, позовні вимоги підтримують у повному обсязі та просять задовольнити.

Відповідач в особі свого представника за довіреністю - ОСОБА_3, позовні вимоги не визнає у повному обсязі. Просить відмовити у повному обсязі.

Третя особа - Друга Дніпропетровська державна нотаріальна контора в особі свого представника в судове засідання не з'явилась. Про день, час та місце судового засідання повідомлявся у встановленому законом порядку. До суду надіслала письмову заяву, в якій просила справу слухати без своєї присутності відповідно до діючого законодавства, у зв'язку із зайнятістю (а.с.124).

Вступна та резолютивна частини рішення проголошені у судовому засіданні, повний текст виготовлений 18 серпня 2015 року.

За ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ст. 59 ЦПК України, обставини справи, які законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Вибір громадянами способу захисту своїх прав і свобод від порушень та протиправних посягань гарантовано ч.4 ст.55, ст.124 Конституції України, відповідно до якої кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань та закріплено статтями 7, 12 Загальної декларації про права людини, ст.13 Конвенції про захист прав і основних свобод людини, що згідно зі статтею 9 Конституції України є складовою національного законодавства.

Згідно ст. 41 Конституції України, право власності є непорушним. Кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю і ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом, зокрема із правочинів, вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом (ст.328 ЦК України в редакції 2003 року).

За змістом ст.392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Суд, з'ясувавши обставини по справі, дослідивши їх наданими доказами вважає позовні вимоги законними, обґрунтованими та такими, що підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

В ході судового засідання встановлено, що у батьків ОСОБА_7 та ОСОБА_5 народилися діти: ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_4 року та ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_5 року (а.с.8,9).

На підставі договору від 07 травня 1956 року виконкомом Дніпропетровської райради депутатів трудящих було надано ОСОБА_5 у безстрокове користування земельну ділянку загальною площею 714 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1, на якій було збудовано житловий будинок та прийнятий в експлуатацію (а.с.13-14,97).

Згідно рішення виконкому Дніпропетровської міської ради депутатів трудящих від 26.04.1960 року АДРЕСА_1 перейменовано на АДРЕСА_1 (а.с.15).

В домоволодінні АДРЕСА_1 ОСОБА_5 проживала постійно разом із синами ОСОБА_6 та ОСОБА_1, про свідчать записи у домовій книзі (а.с.59-60).

У відповідності до ст..100 ЦК Української РСР (в редакції, що діяла на момент виникнення права на будинок), В особистій власності громадян можуть бути предмети вжитку, особистого споживання, комфорту і підсобного домашнього господарства, жилий будинок і трудові заощадження.

Згідно зі ст.. 101 ЦК Української РСР (в редакції, що діяла на момент виникнення права на будинок), в особистій власності громадянина може бути один жилий будинок (або частина його).

В силу ст..128 ЦК Української РСР (в редакції, що діяла на момент виникнення права на будинок), право власності (право оперативного управління) у набувача майна за договором виникає з моменту передачі речі, якщо інше не передбачено законом або договором. Передачею визнається вручення речей набувачеві, а так само здача транспортній організації для відправки набувачеві і здача на пошту для пересилки набувачеві речей, відчужених без зобов'язання доставки. До передачі речей прирівнюється передача коносаменту або іншого розпорядчого документа на речі.

Так, відповідно до ст..316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

За ст..328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

ІНФОРМАЦІЯ_2 року ОСОБА_5 померла (а.с.6).

У відповідності до ст.. 529 ЦК Української РСР (в редакції 1963 року), при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого.

Згідно із ст..549 ЦК Української РСР (в редакції 1963 року), визнається, що спадкоємець прийняв спадщину якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном.

Як вбачається із домової книги, ОСОБА_6 постійно проживав та фактично одразу вступив в управління спадковим майном після смерті ОСОБА_5, померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 року (а.с.59-61), тобто фактично прийняв спадщину.

ОСОБА_6 помер ІНФОРМАЦІЯ_3 року (а.с.7).

На момент смерті матері і брата ОСОБА_1 постійно проживав та зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.82).

За життя ОСОБА_5 належним чином не зареєструвала право приватної власності на домоволодіння АДРЕСА_1, у зв'язку із чим, правовстановлюючі документи на домоволодіння на її ім'я відсутні.

ОСОБА_1 звернувся до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, але державним нотаріусом Другої Дніпропетровської нотаріальної контори було відмовлено ОСОБА_1 у видачі свідоцтва про право на спадщину після смерті ОСОБА_5, померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 року, у зв'язку із відсутністю правовстановлюючих документів на домоволодіння АДРЕСА_1 у м. Дніпропетровську, так як відсутні правовстановлюючі документи на нерухоме майно (з.а.с.75).

У відповідності до п.23 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» №7 від 30.05.2008 року, свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Відповідно до ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Як зазначено ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

З статті 1261 ЦК України вбачається, що у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Згідно зі ст. 1296 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

Таким чином, суд оцінивши в сукупності наявні у справі докази, приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 є обґрунтованими, законними, в повному обсязі доведеними, на підставі чого суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню в частині визнання за ним права власності на 1/2 частину домоволодіння розташованого за адресою : АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом після смерті матері ОСОБА_5, померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 року, а також визнання права власності за ним на 1/2 частину домоволодіння розташованого за адресою : АДРЕСА_1, в порядку спадкування за законом після смерті брата ОСОБА_6, померлого ІНФОРМАЦІЯ_3 року.

Крім того, вирішуючи питання щодо судових витрат, відповідно до ст.. 88 ЦПК України, суд вирішив стягнути із позивача на користь держави судові витрати в сумі 2 806,68 грн.

На підставі викладеного, керуючись постановою Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» №7 від 30.05.2008 року, ст.ст. 1216, 1218, 1262, 1268, 1296 ЦК України, ст.ст.15, 57-60, 66, 88, 212, 213-215, 218 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до територіальної громади м.Дніпропетровська в особі Дніпропетровської міської ради, третя особа : Друга Дніпропетровська державна нотаріальна контора про визнання права власності в порядку спадкування за законом, - задовольнити частково.

Визнати за ОСОБА_1 право власності ? частину домоволодіння розташованого за адресою : АДРЕСА_1, на земельній ділянці площею 714 кв.м., що складається із : А-1 - житловий будинок загальною площею 166,3 кв.м., житловою - 86,6 кв.м., в порядку спадкування за законом після смерті матері ОСОБА_5, померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 року.

Визнати за ОСОБА_1 право власності ? частину домоволодіння розташованого за адресою : АДРЕСА_1, на земельній ділянці площею 714 кв.м., що складається із : А-1 - житловий будинок загальною площею 166,3 кв.м., житловою - 86,6 кв.м., в порядку спадкування за законом після смерті брата ОСОБА_6, померлого ІНФОРМАЦІЯ_3 року.

В іншій частині позовних вимог - відмовити.

Стягнути із ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у сумі 2806 грн.68 коп. (дві тисячі вісімсот шість грн. 68 коп.)

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо скаргу про апеляційне оскарження не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя В.С. Шавула