У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 вересня 2015 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних

і кримінальних справ у складі:

Ситнік О.М., Горелкіної Н.А., Євграфової Є.П.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про визнання таким, що втратив право користування житловим приміщенням і зняття з реєстраційного обліку, за касаційною скаргою ОСОБА_5 на рішення Орджонікідзевського районного суду

м. Харкова від 20 травня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Харківської області від 23 червня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У листопаді 2014 року ОСОБА_4 звернулася до суду з позовом, у якому зазначала, що їй на підставі договору купівлі-продажу належить на праві власності квартира АДРЕСА_1. У зазначеній квартирі з 05 грудня 2012 року зареєстровані: позивачка, її батько - ОСОБА_6, її мати - ОСОБА_7, донька - ОСОБА_8 та її брат - ОСОБА_5

Оскільки з квітня 2013 року відповідач у спірній квартирі не проживає без поважних причин, просила визнати ОСОБА_5 таким, що втратив право користування житловим приміщенням і зняти його з реєстраційного обліку.

Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Харкова

від 20 травня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Харківської області від 23 червня 2015 року, позов задоволено. Визнано ОСОБА_5 таким, що втратив право користування квартирою АДРЕСА_1 зі зняттям його з реєстраційного обліку.

У касаційній скарзі ОСОБА_5, посилаючись на порушення судами норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції, ухвалу суду апеляційної інстанції та ухвалити нове рішення, яким у позові відмовити.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга не може бути задоволена з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи у касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Судами встановлено, що квартира АДРЕСА_1 на підставі договору купівлі-продажу від 16 квітня 2005 року на праві власності належить ОСОБА_4 (а. с. 4−6).

У зазначеній квартирі зареєстровані: ОСОБА_4, її батько - ОСОБА_6 з 11 травня 2005 року, мати позивачки − ОСОБА_7 з 11 травня 2005 року, дочка позивачки - ОСОБА_8 з 17 листопада 2010 року, брат позивачки - ОСОБА_5 з 05 грудня 2012 року (а. с. 7).

Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_843459/ed_2015_05_14/pravo1/T030435.html?pravo=1> член сім'ї власника житла втрачає право на користування житлом у разі відсутності члена сім"ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Згідно з вимогами ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу <http://kodeksy.com.ua/tsivil_nij_protsesual_nij_kodeks_ukraini/statja-61.htm>. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Із матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_5 з квітня 2013 року у квартирі АДРЕСА_1 без поважних причин не проживає, його майна у квартирі немає, відповідач проживав зі своєю дружиною в Автономній Республіці Крим, що не заперечувалося самим відповідачем, підтверджено показаннями свідків. Належних доказів неможливості проживання чи поважних причин відсутності у спірній квартирі відповідач не надав.

Суди обґрунтовано задовольнили позов відповідно до вимог

ч. 2 ст. 405 ЦК України, оскільки відповідач не проживав у спірній квартирі з квітня 2013 року, тобто більше одного року без поважних причин.

Доводи касаційної скарги зводяться до переоцінки доказів, на правильність висновків судів вони не впливають та їх не спростовують.

Згідно ст. 337 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судами першої та апеляційної інстанцій при розгляді справи дотримано вимоги закону, у зв'язку з чим колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу відхилити, а судові рішення залишити без змін.

Керуючись статтями 332, 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_5 відхилити.

Рішення Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 20 травня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Харківської області від 23 червня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Колегія суддів:

Ситнік О.М., Горелкіна Н.А., Євграфова Є.П.