Дата документу Справа №
Апеляційний суд Запорізької області
Єдиний унікальний № 333/8369/14 Головуючий у 1 інстанції: Колесник А.О.
Провадження № 22ц/778/4827/15 Суддя-доповідач: ОСОБА_1
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 серпня 2015 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Запорізької області у складі:

Головуючого: Боєвої В.В.,

Суддів: Коваленко А.І., Бондаря М.С.,

При секретарі: Бурима В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 20 травня 2015 року по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа - Шоста Запорізька державна нотаріальна контора, про визначення додаткового строку для подачі заяви про прийняття спадщини,

В С Т А Н О В И Л А:

27.10.2014 року позивач звернувся до суду з вищезазначеним позовом, в обґрунтування якого зазначив, що 21.03.2014 р. померла його бабуся - ОСОБА_4, після смерті якої відкрилася спадщина у вигляді квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1. Як вказує позивач, він та ОСОБА_3 - чоловік померлої, є спадкоємцями померлої ОСОБА_4, інших спадкоємців не існує. Дівоче прізвище баби - Лисечко, таке ж прізвище до шлюбу мала і мати позивача, яка до шлюбу мешкала разом зі своєю матір'ю ОСОБА_4 (спадкодавцем) за адресою: АДРЕСА_1. Вказана квартира належала виключно бабі позивача - ОСОБА_4, яку вона приватизувала.

Позивач також вказував, що з дня свого народження з 04.09.1991 р. н. він мешкав з батьками та бабусею у зазначеній квартирі. 30.03.1995р., коли йому було три роки, його матір ОСОБА_5 померла, після чого його батько переїхав мешкати до м. Мелітополь Запорізької області. Лише коли йому виповнилося 16-17 років, приблизно в 2007-2008 роках, він дізнався про існування рідної бабусі - ОСОБА_4 З вказаного часу він підтримував зв'язок з останньою: інколи бачився з нею, розмовляв по телефону, відвідував бабу у лікарні в м. Запоріжжі.

Крім того, позивач зазначав, що в період з травня по вересень 2014 р. він регулярно телефонував своїй бабусі, проте відповідав по телефону відповідач та казав, що баби нема вдома чи вона вже спить. Декілька разів позивач приїздив в м. Запоріжжя до бабусі, але по домофону під'їзду йому ніхто не відповідав, двері ніхто не відчиняв.

ОСОБА_2 посилався на те, що він з 2000 р. по теперішній час зареєстрований та мешкає за адресою: Запорізька область м. Мелітополь, вул. Сєдовцев, буд. 72. За адресою: м. Мелітополь: АДРЕСА_2 (яку вказав відповідач ОСОБА_3 в своїй заяві до нотаріуса), він не мешкав і не був зареєстрований. 15.10.2014 р. мешканці квартири № 3, розташованої в буд.121 по вул. Леніна в м. Мелітополь, знайшли його батька ОСОБА_5 та передали йому лист від шостої Запорізької державної нотаріальної контори, який в подальшому батько передав позивачу. Лише 15.10.2014р. він отримав лист з Шостої Запорізької державної нотконтори, згідно якого дізнався, що його баба ОСОБА_4 померла ще 21.03.2014р., також нотаріус повідомляв його, що після смерті ОСОБА_4 відкрилася спадщина у вигляді квартири № 95, розташованої в буд. 5 по вул. Парамонова м. Запоріжжя, що він також є спадкоємцем. В цьому листі нотаріус роз'яснював йому, що для прийняття спадщини йому необхідно звернутися з відповідною заявою протягом шести місяців. В листі нотаріуса також зазначено, що спадщина відкрилася 21.03.2014р., проте цей лист був відправлений на його адресу поштою лише 22.09.2014р. тобто, сам нотаріус відправив йому повідомлення про смерть баби та про наявність спадщини вже після спливу шестимісячного строку.

На думку позивача, він був позбавлений можливості своєчасно звернутись до нотаріальної контори у встановлений законом строк з заявою про прийняття спадщини з тих причин, що він не знав про смерть своєї баби, відповідач приховав це від нього, а також з тієї причини, що нотаріус направив йому лист про смерть баби та про відкриття спадщини вже після спливу шестимісячного строку. У зв'язку з зазначеним позивач просив суд визначити додатковий строк в один місяць для подання ним заяви про прийняття спадщини за законом, що відкрилася 21.03.2014 року після смерті його баби ОСОБА_4.

Рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 20 травня 2015 року у задоволені позову відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на незаконність рішення суду, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю - доповідача, пояснення учасників апеляційного розгляду, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

За змістом статті 307 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове рішення по суті позовних вимог, або змінити рішення.

Відповідно до статті 309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є: неповне зясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими; невідповідність висновків суду обставинам справи; порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

Згідно частини 2 статті 314 ЦПК України апеляційний суд ухвалює рішення у випадках скасування судового рішення і ухвалення нового або зміни рішення.

Вирішуючи спір суд першої інстанції посилався на положення статей 1261, 1266, 1269 ЦК України, якими визначено: коло осіб, які є спадкоємцями першої черги: право на спадкування за правом представлення та порядок подання заяви про прийняття спадщини. Також суд застосував приписи статей 1270, 1272 ЦК України якими встановлено строки для прийняття спадщини та наслідки пропущення строку для прийняття спадщини.

Відмовивши позивачу в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що причиною пропуску строку звернення позивача до нотаріуса була його необізнаність про смерть спадкодавця, яку суд не вважав за поважну причину.

Основні доводи апеляційної скарги ОСОБА_2 полягають в тому, що суд першої інстанції допустив неповне зясування обставин, що мають значення для справи, зокрема, суд не врахував того, що відповідач ОСОБА_3 не повідомив його про смерть бабусі, а в своїй заяві до нотаріальної контори вказав невірну адресу його проживання. Вищевикладене призвело до невідповідності висновків суду обставинам справи.

Ці доводи заслуговують на увагу виходячи з наступного.

Судом встановлено, що 21.03.2014 р. померла бабуся позивача - ОСОБА_4, що підтверджується свідоцтвом про смерть останньої, виданого міським відділом РАЦС реєстраційної служби Запорізького міського управління юстиції 21.03.2014р., актовий запис № 1753. Після її смерті відкрилася спадщина у вигляді квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1. Спадкоємцями є позивач ОСОБА_2 та відповідач ОСОБА_3

В середині жовтня 2014 року позивач ОСОБА_2 отримав лист з Шостої Запорізької державної нотконтори, згідно якого дізнався, що його бабуся ОСОБА_4 померла ще 21.03.2014р., також нотаріус повідомляв його, що після смерті ОСОБА_4 відкрилася спадщина у вигляді квартири № 95, розташованої в буд. 5 по вул. Парамонова м. Запоріжжя, що він також є спадкоємцем. В цьому листі нотаріус роз'яснював йому, що для прийняття спадщини йому необхідно звернутися з відповідною заявою протягом шести місяців. В листі нотаріуса також зазначено, що спадщина відкрилася 21.03.2014р., проте цей лист був відправлений на його адресу поштою лише 22.09.2014р. тобто, сам нотаріус відправив йому повідомлення про смерть баби та про наявність спадщини вже після спливу шестимісячного строку.

За змістом статті 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Статтею 1266 ЦК України передбачено, що внуки, правнуки спадкодавця спадкують ту частку спадщини, яка належала б за законом їхнім матері, батькові, якби вони були живими на час відкриття спадщини.

Згідно частини 1 статті 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини.

Частиною 1 статті 1270 ЦК України визначено, що для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Частиною 1 статті 1272 ЦК України передбачено, що якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 ЦК України, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її.

Згідно частини 3 статті 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. Спадкоємець після визначення йому додаткового строку для прийняття спадщини має право прийняти спадщину в порядку, установленому статтею 1269 ЦК України, звернувшись в нотаріальну контору, після чого вважається таким, що прийняв спадщину.

З матеріалів спадкової справи вбачається, що інших спадкоємців першої черги після смерті спадкодавця ОСОБА_4, окрім позивача та відповідача, не має. Відповідач ОСОБА_3, звернувшись до нотаріальної контори в останній день установленого законом шестимісячного строку (лише 22.09.2014 року), повідомив нотаріуса, що є інший спадкоємець ОСОБА_2, проте невірно вказав адресу проживання ОСОБА_2 (а. с. 31-34).

Також з матеріалів даної цивільної справи видно, що нотаріус в той же день 22.09.2014 року (тобто, в останній день встановленого законом шестимісячного строку) направив лист на вказану відповідачем адресу ОСОБА_2, а ОСОБА_2 отримав цього листа вже після спливу вказаного строку для прийняття спадщини та зразу після отримання листа 27.10.2014 року звернувся до суду з цим позовом (а. с. 36 на звороті; 6-7; 2).

Згідно статті 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до положень статті 214 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

Відмовляючи в позові з підстав відсутності доказів поважності пропуску строку прийняття спадщини, в порушення вимог статей 213-214 ЦПК України, суд не звернув увагу на те, що позивач ОСОБА_2 не спілкувався з бабусею не по своїй волі, оскільки 30.03.1995 р. (коли йому було три роки) померла його матір ОСОБА_5 Після чого його батько переїхав від бабусі ОСОБА_4, яка мешкала з ними в Запоріжжі, в квартирі, яка натепер є обєктом спадкування, до м. Мелітополь Запорізької області. Лише приблизно в 2007-2008 роках позивач ОСОБА_2 дізнався про існування рідної бабусі - ОСОБА_4 та в основному спілкувався з нею по телефону - у спосіб, який був можливим з урахуванням значної відстані місця проживання його і бабусі та з урахуванням її похилого віку.

В порушення вимог статті 213 ЦПК України суд не дав оцінки показанням самого відповідача ОСОБА_3, який, заперечуючи проти позову ОСОБА_2, при розгляді справи в суді першої інстанції поясняв, що про смерть баби позивач дійсно не знав.

При апеляційному розгляді справи відповідач ОСОБА_3 пояснив суду, що не повідомляв ОСОБА_2 про смерть його бабусі, оскільки не вважав, що необхідно це робити.

Тобто, позивач був позбавлений можливості своєчасно звернутись до нотаріальної контори у встановлений законом строк з заявою про прийняття спадщини з тих причин, оскільки не знав про смерть своєї бабусі. Відповідач ОСОБА_3 приховав факт смерті бабусі від ОСОБА_2, а нотаріус направив останньому лист про смерть баби та про відкриття спадщини в останній день шестимісячного строку вихідний номер листа 2468/02-14 від 22.09.2014 року (а. с. 36 на звороті).

Оскільки лист був направлений за невірною адресою, яку вказав відповідач ОСОБА_3, ОСОБА_2 отримав цього листа лише 15.10.2014 року та у після отримання листа 27.10.2014 року звернувся до суду з цим позовом (а. с. 6-7; 8; 2)

Враховуючи вищевикладене, судова колегія дійшла висновку про поважність причин пропуску позивачем ОСОБА_2 встановленого законом шестимісячного строку звернення до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини, а тому апеляційна скарга ОСОБА_2 підлягає задоволенню з ухваленням нового рішення про задоволення його позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 307, 309 ЦПК України, колегія суддів

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 20 травня 2015 рокускасувати.

Ухвалити нове рішення наступного змісту: Позов задовольнити. Визначити ОСОБА_2 додатковий строк тривалістю 1 місяць для подання ним заяви про прийняття спадщини.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржено до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: