Номер провадження: 22-ц/785/7261/15
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
Доповідач Дрішлюк А. І.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25.08.2015 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області у складі:

головуючого - судді Дрішлюка А.І., суддів Сєвєрової Є.С., Процик М.В.,

при секретарі судового засідання Решетник М.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «МІСЬКИЙ ОСОБА_2» ОСОБА_3В на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 19 червня 2015 року по цивільній справі за позовом заступника прокурора Приморського району м. Одеси в інтересах ОСОБА_4 до Публічного акціонерного товариства "МІСЬКИЙ ОСОБА_2 " про стягнення грошових коштів за договором банківського вкладу, -

ВСТАНОВИЛА:

До Приморського районного суду м. Одеси звернувся заступник прокурора Приморського району м. Одеси в інтересах ОСОБА_4 з позовом до Публічного акціонерного товариства " МІСЬКИЙ ОСОБА_2" про стягнення грошових коштів за договором банківського вкладу. Згідно із уточненим позовом від 19 травня 2015 року просив стягнути з відповідача суму боргу - індекс інфляції за час прострочення виплати з 01.01.2014 року по 20.11.2014 року за договором № 009005123-Ф/11-р у розмірі 8 770,23 грн.; стягнути суму боргу - 3% річних від простроченої суми з 01.01.2014 року по 20.11.2014 року за договором № 009005123-Ф/11-р у розмірі 1 099,97 грн.; стягнути на користь ОСОБА_4 компенсацію завданої моральної шкоди у розмірі 40 000,0 грн.; стягнути з банку на користь держави судовий збір. В обґрунтування позову посилався на те, що 22.08.2011 року між ПАТ «Конверстбанк» (правопопередник відповідача по справі) та ОСОБА_4 було укладено договір за №009-0005123-0/11-Р «Про відкриття рахунку з платіжною карткою та розрахункове обслуговування», відкрито особистий пенсійний рахунок №2001. Відповідно до виписки з особового рахунку № 2001 за договором №009-005123-0/11-р, яка надана ПАТ «Міський комерційний банк», за період з 01.08.2014 року по 23.09.2014 року на рахунок вкладника перераховано 41 305,50 гривень. Вказана сума виплачена ОСОБА_4 30 березня 2015 року, проте, оскільки, відповідач не повернув позивачу у визначені договором строки суму внеску та не сплатив суму нарахованих процентів, то відповідач порушив умови договору й зобовязаний сплатити 3% річних, інфляційні втрати та відшкодувати завдану моральну шкоду позивачу (а.с.55-60).

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 19 червня 2015 року позовні вимоги ОСОБА_4 до Публічного акціонерного товариства "МІСЬКИЙ ОСОБА_2" про стягнення грошових коштів за договором банківського вкладу були задоволені частково. Стягнуто з Публічного акціонерного товариства «МІСЬКИЙ ОСОБА_2» на користь ОСОБА_4 інфляційні нарахування на суму боргу в порядку притягнення до відповідальності за порушення грошового зобовязання в розмірі 8 770 грн. 23 коп., суму трьох відсотків річних, нарахованих на суму боргу, в розмірі 1 099 грн. 97 коп., на відшкодування завданої моральної шкоди суму в розмірі 40 000 грн. Стягнуто з Публічного акціонерного товариства «Міський комерційний банк» в дохід держави належний до сплати судовий збір в розмірі 365,40 грн. У задоволенні інших позовних вимог було відмовлено (а.с.69-71).

24 липня 2015 року уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «МІСЬКИЙ ОСОБА_2» ОСОБА_3В подав апеляційну скаргу на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 19 червня 2015 року. В обґрунтування апелянт посилається на необґрунтованість рішення суду та на порушення судом першої інстанції норм матеріального права. Зокрема, посилався на те, що починаючи з 20.11.2014 року діяльність ПАТ «МІСЬКИЙ ОСОБА_2» регламентується положеннями Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб». Відповідно до ч.5 ст.36 цього Закону, під час тимчасової адміністрації не здійснюється: нарахування неустойки (штрафів, пені), інших фінансових (економічних) санкцій за невиконання чи неналежне виконання зобовязань щодо сплати податків і зборів (обовязкових платежів), а також зобовязань перед кредиторами у тому числі не застосовується індекс інфляції за весь час прострочення виконання грошових зобовязань банку, також ч.4 ст.46 Закону з дня призначення Уповноваженої особи Фонду на ліквідацію припиняється нарахування відсотків, неустойки (штрафу, пені) та застосування інших санкцій за всіма видами заборгованості банку, а також не застосовується індекс інфляції за весь час прострочення виконання грошових зобовязань банку. Крім того, апелянт посилається на те, що вимога позивача щодо стягнення певної суми коштів суперечить ст.ст. 45, 49, 52 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», так як виплата коштів відбувається в порядку визначеному нормами чинного законодавства. (а.с.77-80).

В судовому засіданні представник прокурора та особа, в чиїх інтересах було подано позов - ОСОБА_4 проти задоволення позову заперечували.

Апелянт в судове засідання не зявився, про час та місце проведення судового засідання повідомлявся належним чином. У відповідності з вимогами ч.2 ст.305 ЦПК України, неявка сторони, яка сповіщена про день і час розгляду справи не перешкоджає розглядові справи.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши суддю-доповідача, доводи скарги, пояснення учасників провадження, які зявились, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення Приморського районного суду м. Одеси від 19 червня 2015 року в частині стягнення компенсації моральної шкоди - скасуванню з прийняттям нового рішення в скасованій частині виходячи з наступного.

Статтею 303 ЦПК України передбачено, що під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції. Апеляційний суд не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення.

Судом першої інстанції було встановлено, що ОСОБА_4 перебуває на обліку в Управлінні та отримує пенсію за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», що підтверджується копією довідки Управління Пенсійного фонду України у Приморському районі м.Одеси від 28.08.2014 № 4785/10, приєднаної до матеріалів справи. Пенсія перераховувалась Управлінням на поточний пенсійний рахунок № 2001, відкритий в ПАТ «КонверстБанк» (а.с.13).

Між ПАТ «Конверстбанк» та ОСОБА_4 22.08.2011 року укладено договір за №009-0005123-0/11-Р «Про відкриття рахунку з платіжною карткою та розрахункове обслуговування», відкрито особистий пенсійний рахунок № 2001 (а.с. 10-12).

Відповідно до виписки з особового рахунку № 2001 за договором №009-005123-0/11-р, яка надана ПАТ «МІСЬКИЙ ОСОБА_2», за період з 01.08.2014 року по 23.09.2014 року на рахунок вкладника перераховано 41 305,50 гривень (а.с. 14-15).

Згідно з умовами договору пенсійні виплати, що нараховуються позивачу органами пенсійного фонду України зараховуються на особистий рахунок ОСОБА_4, а банк приймає грошові кошти в валюті на вказаний у договорі рахунок, у порядку та на умовах визначених в цьому договорі.

Відповідно до п. п. 6.5-6.6 договору передбачено, що після подачі клієнтом заяви про закриття рахунку, залишок коштів, що перебуває на цьому рахунку повертається клієнту готівкою, або шляхом перерахування на інший рахунок.

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції правильно виходив з того, що позивач звернувся до відповідача із відповідною заявою про розірвання договору та повернення йому коштів, проте кошти йому було повернуто значно пізніше, лише після звернення позивача до органів прокуратури та після введення тимчасової адміністрації у банку. Сторони провадження знаходились в договірних відносинах, а тому вирішення спору між ними провадиться на підставі норм укладеного договору та норм чинного цивільного законодавства України.

Оскільки з боку банку мало місце порушення прийнятих на себе зобовязань за вказаним договором та відбулась виплата грошових коштів з простроченням строків виконання зобовязання, лише після запровадження рішенням Виконавчої дирекції ФГВФО № 124 від 20 листопада 2014 року тимчасової адміністрації банку (а.с. 44-51), позивач не отримав від відповідача власні кошти, то відповідно до ст. 625 ЦК України за грошовим зобовязанням позивач має право на стягнення трьох процентів річних та індексу інфляції. При цьому нарахування та стягнення штрафних санкцій відбулось за період до введення тимчасової адміністрації, тому відповідний довід апеляційної скарги відхиляється судом апеляційної інстанції (а.с. 87 оборот).

Не повернувши своєчасно грошові кошти банком було допущено порушення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та ст. 1 Першого Протоколу, підписаного та ратифікованого Україною, яка у відповідності до ст. 5 цього ж протоколу, є додатковою статтею Конвенції на вільне володіння своїм майном, до якого належать і грошові кошти.

Судом першої інстанції вірно застосовані норми матеріального права, зокрема, ст. 41 Конституції України, ст.ст. 317, 319, 321, 509, 526, 530, 599, 610, 611, 631 ЦК України ЦК України.

Разом з тим, вирішуючи спір суд першої інстанції допустив помилку в застосуванні ст. 1167 ЦК України та помилково вирішив спір в частині стягнення компенсації моральної шкоди. Так, задовольняючи позовні вимоги в частині відшкодування моральної шкоди суд першої інстанції виходив з того, що порушення банком умов договору, укладеного між сторонами, зокрема прострочення виплати основної суми грошових коштів, факт звернення ОСОБА_4 до банку із заявою про повернення коштів та неотримання в установлені законом та договором строки вказаних коштів, стало обставиною за якою було завдано моральну шкоду, що на думку прокурора, який діяв в інтересах позивача, суду першої інстанції, полягала у моральних переживаннях та стражданнях у зв'язку з протиправними діями банку, у порушенні його права власності, а також у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного способу життя через суттєве погіршення стану здоровя у звязку з неможливістю оплати свого лікування. Суд першої інстанції також врахував, що позивач є особою похилого віку та у сукупності з важкою хворобою, на яку страждає ОСОБА_4 та лікування якої потребує хірургічного втручання, прийшов до висновку, що воно не було здійснене саме з вини банку через невиплату вкладнику належних його коштів, потерпав від нестачі коштів не тільки на своє лікування, а й на продовження нормального, попередньо усталеного способу життя.

Між тим, правильно надавши характеристику позивача, як особи, яка потребує прийняття з боку держави додаткових заходів захисту його прав, прокурор, який визначав процесуальну позицію сторони у справі, суд першої інстанції не звернули увагу, що можливість стягнення моральної шкоди як наслідок порушення договірного зобовязання не передбачено законом та договором. Як розяснив Верховний суд України в постанові Пленуму «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» (п.п. 2-4) право на компенсацію моральної шкоди повинно бути передбачено спеціальною нормою закону, яка регламентує відповідні правовідносини. Зокрема, відповідно до ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема виникає обовязок відшкодування моральної шкоди. Положеннями ЦК України (глава 72), який регламентує укладений між сторонами договір на обслуговування карткового рахунку, а також Положення про порядок емісії платіжних карток і здійснення операцій з їх застосуванням, затв. постановою правління НБУ від 19.04.2005 року, які були чинні на момент укладення договору, а також Положення про порядок емісії електронних платіжних засобів і здійснення операцій з їх використання, затв. Постановою НБУ від 05.11.2014 р. право на компенсацію моральної шкоди у разі порушення умов договору не передбачено. Так само укладений між сторонами договір від 22.08.2011 року за №009-0005123-0/11-Р «Про відкриття рахунку з платіжною карткою та розрахункове обслуговування», такого наслідку порушення його умов не передбачає.

В звязку з вищевикладеним колегія суддів на підставі п.1,3,4 ст. 309 ЦПК України скасовує частково рішення суду, а в скасованій частині приймає нове рішення, залишаючи без змін іншу частину рішення суду першої інстанції.

На підстав викладеного та керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 309, 313, 314, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «МІСЬКИЙ ОСОБА_2» ОСОБА_3В на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 19 червня 2015 року - задовольнити частково.

Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 19 червня 2015 року в частині стягнення компенсації моральної шкоди скасувати, в скасованій частині постановити нове рішення, яким в задоволенні позову про стягнення компенсації завданої моральної шкоди відмовити.

В іншій частині рішення Приморського районного суду м. Одеси від 19 червня 2015 року залишити без змін.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення, однак може бути оскаржено шляхом подачі касаційної скарги протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили до суду касаційної інстанції.

Судді апеляційного суду

Одеської області ОСОБА_5

ОСОБА_6

ОСОБА_7