Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Справа № 185/7745/15-ц

Провадження № 2/185/4156/15

20 серпня 2015 року м. Павлоград

Павлоградський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі головуючого судді Бабій С.О., за участю секретаря Шмик К.Д., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Павлограді цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, про перехід права власності на землю до набувача житлового будинку,

В С Т А Н О В И В:

14 липня 2015 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідача, яким просив припинити право власності ОСОБА_2 на земельну ділянку площею 0.2300 га, розташовану за адресою: вул.Жовтнева, 76, с. Вязівок Павлоградського району Дніпропетровської області, та визнати за позивачем право власності без зміни цільового призначення на земельну ділянку площею 0.2300 га, розташовану за адресою: вул.Жовтнева, 76, с. Вязівок Павлоградського району Дніпропетровської області.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 13 травня 2015 року позивачу належить на праві власності житловий будинок №76, розташований на приватизованій земельній ділянці по вул..Жовтневій у с. Вязівок Павлоградського району. Стосовно приватизованої земельної ділянки, на якій розташований будинок, нотаріус видав позивачу постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії у зв'язку з відсутністю правовстановлюючого документу на земельну ділянку.

Згідно відповіді управління Держземагенства у Павлоградському районі 19 червня 2008 року видано Державний акт на право власності на земельну ділянку розташовану по вул.Жовтневій, 76 у с.Вязівок Павлоградського району, розміром 0.2300 га на ім'я відповідача на підставі договору купівлі-продажу №1733 від 30.12.2005 року. Відповідно до Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯД №984528 виданого на ім'я відповідача, вона є власником земельної ділянки площею 0.2300 га, розташованої за адресою: вул.Жовтнева, 76 , с. Вязівок Павлоградського району, цільове призначення якої є будівництво та обслуговування житлового будинку і господарських будівель. Тому позивачем на підставі ч.1 ст.120 ЗК України заявлено дані позові вимоги до відповідача.

Позивач у судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити.

Відповідач у судовому засіданні позовні вимоги не визнав, посилаючись на наявність у відповідача права власності на земельну ділянку, розташовану по вул.Жовтневій,76 у с.Вязівок Павлоградського району

Вислухавши пояснення сторін, зясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами на належність, допустимість, достовірність та достатність, оцінивши докази кожний окремо та у сукупності, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, враховуючи наступне:

Відповідно до Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯД № 984528, виданого Павлоградським районним відділом земельних ресурсів 19.06.2008 р., відповідачу ОСОБА_2 на праві власності належала земельна ділянка, розташована по вул..Жовтневій, 76 у с. Вязівок Павлоградського району, площею 0.2300 га, цільове призначення для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських будівель, на підставі договору купівлі-продажу №1735 від 30.12.2005 року (а.с. 5).

За договором міни житлового будинку на квартиру від 25.12.2006 р., укладеного між відповідачем ОСОБА_2 та ОСОБА_3, відповідач ОСОБА_2 обміняла належний їй на праві власності житловий будинок № 76, розташований по вул.Жовтневій у с. Вязівок Павлоградського району Дніпропетровської області на однокімнатну квартиру АДРЕСА_1. (а.с. 22)

Згідно із частиною першою статті 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони помякшують або скасовують відповідальність особи.

Офіційне тлумачення вказаного положення Конституції України міститься в Рішенні Конституційного Суду України від 9 лютого 1999 року № 1-рп/99, відповідно до п. 2 якого дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.

Оскільки договір міни житлового будинку на квартиру був укладений 25.12.2006 р., правовідносини, що виникли між сторонами, підлягають врегулюванню Земельним кодексом України, в редакції, чинній на вказану дату. Ч.1 ст. 120 ЗК України визначала, що при переході права власності на будівлю і споруду право власності на земельну ділянку або її частину може переходити на підставі цивільно-правових угод, а право користування - на підставі договору оренди.

Відповідно до ч. 2 ст. 12 Закону України «Про власність», який діяв на момент укладення угоди, громадянин набуває права власності на майно, отримане внаслідок укладення угод, не заборонених законом. Так само відповідно до вимог ст.328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів; право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до статті 5 ЦК України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності.

Акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі, крім випадків, коли він помякшує або скасовує цивільну відповідальність особи.

Якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обовязків, що виникли з моменту набрання ним чинності.

Ч 1. ст. 377 ЦК України в редакції станом на 25.12.2006 р., визначала, що до особи, яка придбала житловий будинок, будівлю або споруду, переходить право власності на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення, у розмірах, встановлених договором. Якщо договором про відчуження житлового будинку, будівлі або споруди розмір земельної ділянки не визначений, до набувача переходить право власності на ту частину земельної ділянки, яка зайнята житловим будинком, будівлею або спорудою, та на частину земельної ділянки, яка є необхідною для їх обслуговування.

Відтак, з огляду на зміст договору міни житлового будинку на квартиру від 25.12.2006 р., укладеного між відповідачем ОСОБА_2 та ОСОБА_3, суд доходить висновку про те, що житловий будинок № 76, розташований по вул.Жовтневій у с. Вязівок Павлоградського району Дніпропетровської області, з надвірними будівлями та спорудами, позначеними на плані земельної ділянки (п.1 договору), разом із земельною ділянкою, площею 0.2300 га, цільове призначення для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських будівель, перейшов у власність ОСОБА_3.

Відповідно до заповіту від 08.05.2013 р. ОСОБА_3 заповідала все належне їй майно та майнові права позивачу ОСОБА_1 (а.с. 14). Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 13 травня 2015 року житловий будинок №76, розташований на приватизованій земельній ділянці по вул..Жовтневій у с. Вязівок Павлоградського району, належить позивачу на праві власності (а.с.12). При цьому постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії видачі позивачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом на спірну земельну ділянку було відмовлено у зв'язку з відсутністю правовстановлюючого документу на земельну ділянку на померлу ОСОБА_3

Відповідно до ст. 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину.

Згідно зі ст. 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно.

Згідно положень пункту 23 постанови Пленуму ВСУ № 7 від 30.05.2008р. Про судову практику у справах про спадкування , свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають.

У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

13.05.2015 р. Другою Павлоградською державною нотаріальною конторою Дніпропетровської області було відмовлено позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину у зв'язку з відсутністю реєстрації права власності на спадкове майно за спадкодавцем.

Згідно зі ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Згідно ч.3 ст. 1296 ЦК України відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

Відповідно до ст.392 ЦК України власник може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Згідно ст. 378 ЦК України право власності особи на земельну ділянку може бути припинене за рішенням суду у випадках, встановлених законом.

Відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Керуючись ст.ст. 3, 10-11, 15, 60, 74-76, 88, 208, 212-215, 218, 293 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити повністю.

Припинити право власності ОСОБА_2 на земельну ділянку площею 0,2300 га, розташовану за адресою будинок 76, вул.Жовтнева, с. Вязівок Павлоградського району Дніпропетровської області.

Визнати за ОСОБА_4 право власності без зміни цільового призначення на земельну ділянку площею 0,2300 га, розташовану за адресою будинок 76, вул.Жовтнева, с. Вязівок Павлоградського району Дніпропетровської області.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 судові витрати по справі у сумі 624,52 гривень.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Дніпропетровської області через Павлоградський міськрайонний суд Дніпропетровської області протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя С. О. Бабій