АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
______________________________________
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 травня 2015 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва у складі:

головуючого - судді Рейнарт І.М.

суддів Барановської Л.В., Качана В.Я.

при секретарі Мікітчак А.Л.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Святошинського районного суду м. Києва від 19 березня 2015р. по цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

встановила:

у вересні 2014р. позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача 9 803грн. 04коп. заборгованості.

Мотивуючи позовні вимоги, позивач зазначав, що 23 січня 2007р. уклав з відповідачем договір, на підставі якого позичальник отримала 5 300грн. зі сплатою 36% річних за користування кредитом. Однак, відповідач свої зобов'язання по погашенню кредиту та сплаті процентів належним чином не виконувала, у зв'язку із чим виникла заборгованість, яка станом на 30 червня 2014р. складається із заборгованості за кредитом у сумі 2371,11грн., заборгованості за процентами у сумі 4628,93грн., заборгованості з пені та комісії за користування кредитом у сумі 1860грн., а за порушення зобов'язань відповідач повинна сплатити штраф у сумі 500грн. та 443грн. відповідно до умов договору.

Рішенням суду від 19 березня 2015р. позов задоволено.

У поданій апеляційній скарзі відповідач просить рішення суду скасувати, ухвалити нове рішення про відмову у позові.

Апелянт посилається на неповно встановлені судом обставини справи, неналежну оцінку наданим доказам та неправильне застосування судом норм матеріального права.

Позивач, будучи належним чином повідомленим про день та час розгляду апеляційної скарги (с.с.103), свого представника у судове засідання не направив, причини його неявки не повідомив, тому колегія суддів відповідно до положень ст. 305 ЦПК України провела судовий розгляд у його відсутність.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, пояснення апелянта, яка підтримала апеляційну скаргу, вивчивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає, що вона підлягає задоволенню з таких підстав.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що між сторонами 23 січня 2007р. був укладений кредитний договір, на підставі якого відповідач отримала 5300грн. на платіжну картку та зобов'язалася сплачувати 36% річних за користування кредитом та повернути кредитні кошти у визначений строк, проте, свої зобов'язання належним чином не виконувала у зв'язку із чим виникла заборгованість, яка

№ апеляційного провадження: 22-ц/796/7186/2015
Головуючий у суді першої інстанції: Величко Т.О.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Рейнарт І.М.
підлягає примусовому стягненню.

- 2 -

Також суд першої інстанції виходив з того, що правових підстав для застосування позовної давності, про яку було заявлено відповідачем, не має.

Проте, погодитися з такими висновками суду першої інстанції не можна, так як вони не відповідають обставинам справи, наданим сторонами доказам та не ґрунтуються на нормах матеріального права.

З наявних у матеріалах справи документів вбачається, що 23 січня 2007р. між ПАТ КБ «ПриватБанк» та відповідачем укладено договір шляхом підписання заяви, в якій зазначено, що відповідач погоджується з тим, що вона разом із Умовами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою та тарифами складає між нею та банком договір про надання банківських послуг.

Відповідно до умов договору банк зобов'язався надати відповідачу кредит у вигляді ліміту 3000грн. зі сплатою 36% річних за користування кредитом, строк дії кредитного ліміту сторони визначили, як строк дії картки, який закінчується у січні 2009р., а відповідач зобов'язалася погашати кредитну заборгованість щомісячними платежами у розмірі 7% від суми заборгованості.

При цьому, позивачем не надано документів, а судом не встановлено, що відповідачем був отриманий кредит у сумі 5300грн., як зазначено у позовній заяві та рішенні суду.

Відповідно до наданого позивачем розрахунку заборгованості вбачається, що відповідачем ліміт кредиту, встановлений договором у розмірі 3000грн., перевищений не був, тому колегія суддів вважає, що відсутні підстави вважати, що відповідачем був отриманий кредит у сумі 5300грн.

Згідно зі статтею 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

З наданого позивачем розрахунку вбачається, що відповідачем належним чином не виконувалися зобов'язання по погашенню кредитної заборгованості та сплаті процентів за користування кредитом, у зв'язку із чим виникла заборгованість у сумі 2371грн. 11 коп. за кредитом, у сумі 4628,93грн. за процентами та 1860грн. за пенею та комісією.

При цьому, у суді першої інстанції відповідачем зазначений розмір заборгованості не спростовувався.

Доводи апелянта про те, що позивачем не було надано доказів отримання нею кредиту та виникнення договірних зобов'язань, колегія суддів вважає безпідставним, оскільки на вказані обставини відповідач не посилалася під час розгляду справи судом першої інстанції, а відповідно до ч. 1 ст. 303 ЦПК України апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтова-ність рішення суду першої інстанції в межах вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Разом з тим, судом першої інстанції не було взято до уваги, що згідно із частиною четвертою статті 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Під час розгляду справи судом першої інстанції відповідач подала заяву про застосування позовної давності, посилаючись на здійснення останнього платежу у вересні 2008р. та закінчення строку дії картки 31 січня 2009р.

Відповідно до ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється триваліс-тю у три роки.

Згідно зі статтею 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України).

Початок перебігу строку давності збігається з моментом виникнення в зацікавленої

- 3 -

сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому поряду через суд.

Таким чином, у разі неналежного виконання позичальником зобов'язання за кредит-ним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу.

Відповідно до статі 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги.

Згідно пункту 9.12 умов і правил надання банківських послуг договір діє протягом 12 місяців з моменту підписання. Якщо протягом цього терміну жодна зі сторін не проінформує іншу сторону про припинення дії договору, він пролонговується на такий самий термін.

Проте, судом залишено поза увагою, що відповідно до пунктів 3.1.1, 5.4 правил користування платіжною карткою граничний строк дії картки (місяць і рік) указано на ній і вона дійсна до останнього календарного дня такого місяця, строк погашення процентів за кредитом визначено щомісячними платежами, а строк погашення кредиту в повному обсязі визначено останнім днем місяця вказаного на картці (поле MONTH).

Строк дії картки закінчився 31 січня 2009р.

Пунктом 3.1.3 Правил користування платіжною карткою передбачено, що після закінчення строку дії відповідна картка продовжується банком на новий строк (шляхом надання клієнту картки з новим строком дії), якщо раніше (до початку місяця закінчення строку дії) не поступила письмова заява держателя про закриття рахунку.

Позивачем суду не було надано доказів, що після закінчення строку дії картки відповідачу була видана нова картка.

Висновок суду першої інстанції про те, що відповідно до п. 6.4. умов договору саме відповідач повинна була звернутися до банку із заявою про розірвання договору, а оскільки таке звернення відсутнє, банк правомірно продовжував дію договору відповідно до п. 3.1.3, колегія суддів вважає неправомірним, оскільки відповідно до п.6.4. Умов та правил надання банківських послуг клієнт зобов'язаний звернутися до банку із заявою про розірвання договору у разі незгоди із змінами правил або тарифів банку, але позивачем не було зазначено про зміну тарифів або правил, за якими відповідачу був наданий кредит, тому відсутні правові підстави посилатися на вказаний пункт умов договору.

Також відсутні підстави вважати, що між сторонами договір був продовжений відповідно до п.3.1.3. Правил користування платіжною карткою, оскільки, як вже зазначалося вище, банком не було надано доказів, що відповідачу була видана картка з новим терміном дії.

Не звернув уваги суд і на ту обставину, що відповідно до розрахунку заборгованості останній платіж по погашенню процентів було здійснено відповідачем 2 квітня 2009р.

Отже, строк позовної давності закінчився у квітні 2012р., проте, з даним позовом позивач звернувся до суду у вересні 2014р., тобто після закінчення строку позовної давності.

Колегія суддів вважає, що висновок суду першої інстанції про те, що позовна давність не сплинула, оскільки строк договору було пролонговано, а строк дії картки відповідає строку дії договору, не ґрунтується на умовах договору та обставинах справи.

За таких обставин, позовні вимоги не підлягають задоволенню у зв'язку із пропуском позивачем строку позовної давності, про що було заявлено відповідачем у суді першої інстанції.

Оскільки висновки суду не відповідають обставинам справи та наданим сторонами доказам, судом неправильно застосовані норми матеріального права, колегія суддів скасовує рішення суду та ухвалює нове рішення про відмову у задоволенні позову.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 313-314, 316-317 ЦПК України, колегія суддів

- 4 -

вирішила:

апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Святошинського районного суду м. Києва від 19 березня 2015р. скасувати, ухвалити нове рішення, яким у позові Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, може бути оскаржене до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: