У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 вересня 2015 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Рівненської області в складі

головуючий суддя: Хилевич С.В.

судді: Собіна І.М., Оніпко О.В.

секретар судового засідання: Демчук Ю.Ю.

за участі: ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Дубенського міськрайонного суду Рівненської області від 10 листопада 2014 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Малосадівської сільської ради Дубенського району Рівненської області та ОСОБА_2, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача: ОСОБА_3; про визнання права власності на спадкове майно і за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визначення додаткового строку для прийняття спадщини,

в с т а н о в и л а:

Рішенням Дубенського міськрайонного суду Рівненської області від 10 листопада 2014 року позов ОСОБА_1 до Малосадівської сільської ради Дубенського району Рівненської області та ОСОБА_2, третя особа на стороні відповідача ОСОБА_3 про визнання права власності на спадкове майно задоволено.

Встановлено, що державний акт на право приватної власності на землю серії НОМЕР_1, виданий Малосадівською сільською радою 28 вересня 2007 року на земельну ділянку площею 2,19 га, що розташована на території Малосадівської сільської ради Дубенського району на ім'я ОСОБА_4 і зареєстрований в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 213, належить ОСОБА_4

Визнано за ОСОБА_1 право на спадщину по смерті батька ОСОБА_4 та право власності на земельну ділянку площею 2,19 га, що розташована на території Малосадівської сільської ради Дубенського району Рівненської області, яка належала померлому ОСОБА_4 на підставі державного акта на право приватної власності на землю серії НОМЕР_1, виданого Малосадівською сільською радою 28 вересня 2007 року і зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 213.

В задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визначення додаткового строку для прийняття спадщини відмовлено за необгрунтованістю позову.

Судовий збір в сумі 754 грн. 95 коп., сплачений ОСОБА_2 відповідно до квитанції № 275 від 19 вересня 2014 року у Дубенському територіальному відділенні Ощадного банку України - повернуто ОСОБА_2

У поданій на рішення апеляційній скарзі ОСОБА_2 покликається на його незаконність та необгрунтованість через невідповідність висновків суду обставинам справи та порушення судом норм процесуального і матеріального права.

Зазначає, що матеріали справи не містять письмових підтверджень від приватного нотаріуса про те, що ОСОБА_1 прийняв спадщину. Залишається незрозумілим на основі чого судом першої інстанції було зроблено висновок про неприйняття спадщини ОСОБА_2 як спадкоємцем за заповітом і про прийняття спадщини позивачем за первісним позовом.

Крім того вказує, що вона не змогла вчасно звернутися до нотаріуса з метою оформлення спадщини, так як не могла знайти заповіт спадкодавця і не знала куди потрібно звертатися за видачею дубліката заповіту. До того ж, протягом строку для прийняття спадщини вона сильно хворіла, маючи артеріальну гіпертензію та остеохондроз хребта.

Просила скасувати рішення суду першої інстанції від 10 листопада 2014 року в частині задоволення позову ОСОБА_1 про визнання права на спадщину та відмови у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 про визнання додаткового строку для прийняття спадщини і ухвалити в цій частині нове рішення, яким відмовити ОСОБА_1 в задоволенні позову про визнання права на спадщину, а зустрічний позов ОСОБА_2 задовольнити: визначити для неї додатковий строк тривалістю два місяці для подання заяви про прийняття спадщини за заповітом, що відкрилася ІНФОРМАЦІЯ_1 після смерті ОСОБА_4; судові витрати покласти на позивача за первісним позовом.

Рішенням Апеляційного суду Рівненської області від 20 січня 2015 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 задоволено частково: рішення Дубенського міськрайонного суду Рівненської області від 10 листопада 2014 року скасовано, в задоволенні позову ОСОБА_1 про визнання права на спадщину по смерті батька ОСОБА_4 та права власності на земельну ділянку площею 2,19 га. що розташована на території Малосадівської сільської ради Дубенського району Рівненської області, яка належала померлому ОСОБА_4 на підставі державного акта на право приватної власності на землю серії НОМЕР_1, виданого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю № 312 відмовлено. В решті рішення залишено без змін.

15 липня 2015 року Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ своєю ухвалою касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнив частково: рішення Апеляційного суду Рівненської області від 20 січня 2015 року в частині вирішення позову ОСОБА_1 про визнання права власності на спадкове майно скасував, а справу в цій частині передав на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Таким чином, предметом даного апеляційного перегляду є рішення Дубенського міськрайонного суду від 10 листопада 2014 року в частині визнання права власності на земельну ділянку за позивачем.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення осіб, які беруть участь у справі і з'явились в судове засідання, перевіривши матеріали справи та доводи позивача, колегія суддів прийшла до висновку про відхилення апеляційної скарги.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції правильно виходив з того, що позивач є єдиним (з урахуванням відмови ОСОБА_3 від права на спадкування) спадкоємцем першої черги за законом після смерті батька, ОСОБА_4, вчасно звернувся до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини. При цьому послався також на те, що позивач не може отримати свідоцтво про право на спадщину, оскільки при видачі державного акта про право власності на земельну ділянку допущено технічну помилку у написанні по-батькові померлого ОСОБА_4

Згідно із ч. 1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Як убачається, ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_4 Спадкоємцями першої черги за законом після його смерті є ОСОБА_1, який вчасно звернувся до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, та його брат, ОСОБА_3, який відмовився від спадщини на його користь.

Після смерті ОСОБА_4 відкрилася спадщина, яка складається із земельної ділянки, розташованої на території Малосадівської сільської ради Дубенського району Рівненської області, з цільовим призначенням - ведення товарного сільськогосподарського виробництва, площею 2, 19 га.

Пред'являючи позов, ОСОБА_1 посилався на те, що він не може отримати свідоцтво про право на спадщину через втрату оригіналу акта про право власності на земельну ділянку та через невірне зазначення у цьому акті по-батькові спадкодавця - замість "ОСОБА_4" вказано "ОСОБА_4".

Повно і правильно з'ясувавши обставини справи та встановивши, що застосуванню при вирішенні спірних правовідносин підлягають норми матеріального права, на застосуванні яких наполягав позивач, суд першої інстанції обґрунтовано задовольнив позов, визнавши за ОСОБА_1 право власності на земельну ділянку, що розташована на території Малосадівської сільської ради Дубенського району Рівненської області, в порядку спадкування після смерті батька.

Як вірно ураховано місцевим судом, об'єктивної можливості отримати державний акт про право власності на земельну ділянку у ОСОБА_1 не було, оскільки оригінал державного акту втрачено, а приватний нотаріус Дубенського міськрайонного нотаріального округу Метка І.А. відмовила у видачі позивачеві свідоцтва про право на спадщину з огляду на відсутність у нього правовстановлюючих документів на спірну земельну ділянку.

Крім того, судом правильно взято до уваги ту обставину, що в державному акті про право власності на земельну ділянку помилково зазначено по-батькові спадкодавця - замість належного "ОСОБА_4" вказано "ОСОБА_4".

Норми ч.ч. 2-4 ст. 49 Закону України "Про нотаріат" забороняють нотаріусу або посадовій особі, яка вчиняє нотаріальні дії, приймати для вчинення нотаріальних дій документи, якщо вони не відповідають вимогам, встановленим у статті 47 цього Закону, або містять відомості, передбачені частиною третьою статті 47 цього Закону.

Нотаріусу або посадовій особі, яка вчиняє нотаріальні дії, забороняється безпідставно відмовляти у вчиненні нотаріальної дії.

На вимогу особи, якій відмовлено у вчиненні нотаріальної дії, нотаріус або посадова особа, яка вчиняє нотаріальні дії, зобов'язані викласти причини відмови в письмовій формі і роз'яснити порядок її оскарження.

З роз'яснень, даних Пленумом Верховного Суду України в абз. другому-третьому п. 23 своєї постанови від 30 травня 2008 року №7 "Про судову практику у справах про спадкування", вбачається, що за наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Відповідно до ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Частина 1 ст. 15 ЦК України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Тому в зв'язку із відмовою нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину виникли спірні правовідносини, які повинні вирішуватися шляхом саме судового захисту прав позивача, тобто іншим - позасудовим, нотаріальним способом його права захищені не можуть бути.

Доводи апеляційної скарги про незаконність та необґрунтованість рішення суду в оскаржуваній частині спростовуються правильністю висновків суду першої інстанції.

Більше того, за тих обставин, що ОСОБА_1 є єдиним спадкоємцем після смерті свого батька, покликання ОСОБА_2 про порушення її особистих цивільних прав на увагу не заслуговують.

Згідно з ч. 4 ст. 338 ЦПК України висновки і мотиви, з яких касаційним судом скасовані рішення, є обов'язковими для суду першої чи апеляційної інстанції при новому розгляді справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 ЦПК України додержання судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права при ухваленні свого рішення є підставою для залишення його без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-315, 324-325 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити, а рішення Дубенського міськрайонного суду від 10 листопада 2014 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий: Судді: