Справа № 461/1360/11 Головуючий у 1 інстанції: Стрельбицький В.В.
Провадження № 22-ц/783/6438/15 Доповідач в 2-й інстанції: ОСОБА_1
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 грудня 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого - судді Монастирецького Д.І.,

суддів: Кабаля І.І., Савуляка Р.В.,

секретаря Юзефович Ю.І.,

з участю представника ОСОБА_2 ОСОБА_3, представника ПАТ «Мегабанк» - ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_2 ОСОБА_3 на рішення Галицького районного суду м. Львова від 18 травня 2011 року у справі за позовом ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_2 до Львівської філії відкритого акціонерного товариства «Мегабанк», Публічного акціонерного товариства «Мегабанк», за участю третьої особи - приватного нотаріуса ПНЛМНО ОСОБА_7, про визнання недійсними кредитного договору, іпотечного договору, договорів поруки, та зустрічним позовом Публічного акціонерного товариства «Мегабанк» до ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_2, за участю третьої особи - приватного нотаріуса ПНЛМНО ОСОБА_7, про стягнення заборгованості та штрафу за кредитним договором, -

в с т а н о в и л а:

16 лютого 2011 року ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_2 звернулись в суд з позовом до Львівської філії відкритого акціонерного товариства «Мегабанк», Публічного акціонерного товариства «Мегабанк», за участю третьої особи - приватного нотаріуса ПНЛМНО ОСОБА_7, про визнання недійсними кредитного договору, іпотечного договору та договорів поруки. В обґрунтування позову посилалися на те, що 27.02.2007 року між ОСОБА_5 та ВАТ «Мегабанк» було укладено кредитний договір № 23/2007, відповідно до умов якого відповідач зобовязався надати їй ОСОБА_5 кредит у сумі 240 000,00 доларів США зі сплатою за користування кредитними коштами з розрахунку 12,5 % річних. Згідно Додаткової угоди № 3 від 17.06.2008 року до Кредитного договору сума кредиту становить 313 988,87 дол. США зі сплатою за користування кредитними коштами з розрахунку 12,5 % річних. У забезпечення виконання договору кредиту між ним - ОСОБА_6 та ВАТ «Мегабанк» було укладено іпотечний договір від 27.02.2007 року, згідно якого ними - позивачами було передано Банку в іпотеку нерухоме майно - житловий будинок по вул. Шевченка, 297-б в м. Львові, земельну ділянку площею 0,1000 га, земельну ділянку площею 0,0675 га. Також у забезпечення виконання договору кредиту було укладено договори поруки від 27.02.2007 року між ними - ОСОБА_2 та ВАТ «Мегабанк», ОСОБА_6 та ВАТ «Мегабанк», згідно яких ОСОБА_2 та ОСОБА_6 поручились перед відповідачем за належне виконання ОСОБА_5 в повному обсязі усіх її обовязків, що виникли з Кредитного договору. Посилалися на те, що чинний Цивільний кодекс розрізняє валюту зобовязання та валюту виконання зобовязання, а тому вважають, що це зобовязання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Крім того, на день укладання Кредитного договору від 27.02.2007 року курс іноземної валюти становив 1 USD = 5,05 грн., на момент виникнення проблем по сплаті за кредит 1 USD = 10,03 грн., у звязку з чим сума боргу значно зросла, що є істотною зміною становища щодо виконання боргових зобовязань за Кредитним договором, оскільки у звязку з цим значно погіршився фінансовий стан позичальника. Просили позов задовольнити.

11.03.2011 року представник відповідача ПАТ «Мегабанк» подав до суду зустрічну позовну заяву до ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_2, за участю третьої особи - приватного нотаріуса ПНЛМНО ОСОБА_7, в якій просив стягнути солідарно з відповідачів заборгованість за Кредитним договором в сумі 32 838,11 дол. США, а штраф в розмір 32000,00 доларів США з ОСОБА_5 та судові витрати з відповідачів, мотивуючи тим, що 21.06.2010 року постійно діючим Третейським судом при Асоціації «Слобожанська Перспектива» у третейській справі № 2/441-2010 за позовом ПАТ «Мегабанк» до ОСОБА_5, ОСОБА_6 та ОСОБА_2 про дострокове солідарне стягнення заборгованості за Кредитним договором, було ухвалено рішення, а 03.12.2010 року Київським районним судом м. Харкова, на підставі ухвали від 01.12.2010 року у цивільній справі № 6-546/10/16, було видано виконавчі листи про дострокове стягнення з ОСОБА_5, ОСОБА_6 та ОСОБА_2 на користь ПАТ «Мегабанк» заборгованості за Кредитним договором № 23/2007 від 27 лютого 2007 року, в розмірі 373876,33 дол. США. Водночас, позивачі, вони ж і відповідачі, продовжують не виконувати свої зобовязання перед Банком за Кредитним договором, внаслідок чого станом на 11.03.2011 року розмір прострочених процентів за графіком ануїтетних платежів за період з 01 травня 2010 року по 11 березня 2011 року включно становить 32 838,11 дол. США. Стягнення штрафу з ОСОБА_5 мотивує невиконанням останньою умов п. 3.2.9. Кредитного договору.

Оскаржуваним рішенням в задоволенні первісного позову відмовлено за безпідставністю.

Зустрічний позов задоволено.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_2 в користь Публічного акціонерного товариства «Мегабанк» заборгованість за кредитним договором в сумі 32 838 (тридцять дві тисячі вісімсот тридцять вісім) доларів США 11 центів, штраф в розмір 32 000 (тридцять дві тисячі) доларів США 00 центів та 1 700,00 грн. державного мита, а також 120,00 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи.

Рішення суду оскаржила представник ОСОБА_2 ОСОБА_3, вважає його необґрунтованим та таким, що ухвалене з порушенням норм матеріального і процесуального права. Зазначає, що про зміни до Кредитного договору ОСОБА_2 не було відомо, таких змін та додаткових угод, що збільшують розмір зобовязання позичальника - вона не підписувала. Стверджує, що відповідно до п.п. 2.4.1 п. 2 Договору поруки кредитор має право змінити умови кредитного договору без згоди поручителя, якщо внаслідок цього не збільшується обсяг відповідальності поручителя. Звертає увагу на те, що обсяг відповідальності позичальника перед Банком суттєво збільшився внаслідок внесення змін та доповнень до Кредитного договору, на які вона згоди не давала, тому слід вважати договір поруки від 27.02.2007 року, укладений між нею та ВАТ «Мегабанк», припиненим. Посилається також на те, що встановлення додатковою угодою до Кредитного договору збільшеного розміру суми кредиту без згоди поручителя призводить до збільшення обсягу останнього та є підставою для визнання поруки такою, що припинилася відповідно до вимог ч. 1 ст. 559 ЦК України. Крім цього, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання основного зобовязання по погашенню кредиту не предявить вимоги до поручителя. Зазначає, що жодних вимог від ВАТ «Мегабанк» про погашення заборгованості за зобовязаннями ОСОБА_5 перед Банком ОСОБА_2 не отримувала. Також не погоджується із стягненням штрафу в розмірі 32 000 доларів США з підстав зміни місця проживання та посилається на те, що судом неналежно досліджено докази та матеріали справи, оскільки зміни адреси проживання не було. Просить скасувати рішення Галицького районного суду м. Львова від 18 травня 2011 року та ухвалити нове, яким у задоволенні зустрічного позову ПАТ «Мегабанк» відмовити, судові витрати покласти на відповідача.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника ОСОБА_2 ОСОБА_3, представника ПАТ «Мегабанк» - ОСОБА_4, перевіривши матеріали справи, межі та доводи скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити частково.

Згідно із ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав.

Частиною 1 ст. 292 ЦПК України передбачено, що сторони та інші особи, які беруть участь у справі, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їх права та обовязки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Пунктом 17 постанови Пленуму Верховного Суду України № 12 від 24 жовтня 2008 року «Про судову практику розгляду цивільних справ в апеляційному порядку» роз'яснено, що, перевіряючи законність і обґрунтованість оскаржуваного судового рішення, суд апеляційної інстанції повинен з'ясувати: чи враховані судом першої інстанції при ухваленні рішення всі факти, що входять до предмета доказування; чи підтверджені обставини (факти), якими мотивовано рішення, належними й допустимими доказами та чи доведені вони; чи відповідають висновки суду встановленим фактам; чи дотримано та чи правильно застосовані норми матеріального й процесуального права. При перегляді судових рішень необхідно виходити з повноважень суду апеляційної інстанції, визначених статтею 307 ЦПК, і відповідних їм підстав щодо перегляду судових рішень в апеляційному порядку, передбачених статтями 308-311 ЦПК. При цьому апеляційний суд керується статтею 307 ЦПК (відповідним пунктом) та нормою ЦПК, що визначає підстави перегляду судового рішення в такому разі, і відповідно до неї та наданих суду апеляційної інстанції повноважень формулює резолютивну частину своєї ухвали чи рішення.

Відповідно до статті 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно ст. ст. 15, 16 ЦК України, ст. 3 ЦПК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних прав, свобод чи інтересів у спосіб, передбачений законом або договором.

Захист цивільних прав це передбачені законом або договором способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.

Частинами першою та другою ст. 303 ЦПК України передбачено, що під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції. Апеляційний суд досліджує докази, які судом першої інстанції були досліджені з порушенням встановленого порядку, або в дослідженні яких було неправомірно відмовлено, а також нові докази, неподання яких до суду першої інстанції було зумовлено поважними причинами.

Відповідно до ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення.

Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу.

Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі виникає спір.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів (ст. 57 ЦПК України).

За загальними положеннями ЦПК України обов'язок суду під час ухвалення рішення вирішити, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги позивача та якими доказами вони підтверджуються; перевірити наявність чи відсутність певних обставин за допомогою доказів шляхом їх оцінки; оцінити подані сторонами докази та дійти висновку про наявність або відсутність певних юридичних фактів.

Крім того, важливим є визначення правовідносин сторін, які випливають із встановлених обставин. Саме визначення цих правовідносин дає можливість суду остаточно визначитись, яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Таким чином, рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а також правильно витлумачив ці норми.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Виходячи з вимог ст. ст. 10, 214, 215 ЦПК України, суд повинен сприяти всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснювати особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджати про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяти здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом, та встановлювати у рішенні обставини справи (в тому числі пропущення позовної давності), характер правовідносин сторін, правову норму, яка підлягає застосуванню до цих правовідносин, навести мотиви прийнятого рішення: встановлені судом обставини, які мають значення для справи, їх юридичну оцінку, оцінку всіх доказів, розрахунки, з яких суд виходив при задоволенні грошових та інших майнових вимог.

Колегія суддів приходить до переконання, що дане рішення суду частково не відповідає таким вимогам закону.

Згідно статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Договір є обов'язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків (частина перша статті 626 ЦК України).

Визначення поняття зобов'язання міститься у частині першій статті 509 ЦК України.

Відповідно до цієї норми зобов'язання - це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Згідно ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 530 ч.1 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно ст. 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобовязаний сплачувати проценти, розмір яких встановлюється договором, законом або іншими актами цивільного судочинства.

Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України).

У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України).

Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (ч. 2 ст. 549 ЦК України).

Виходячи з аналізу зазначеної статі, штраф є відповідальністю, яка залежить лише від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання й у часі визначається з настанням однієї з подій як невиконання або неналежне виконання зобов'язання.

Отже штраф має разовий характер і вичерпується з настанням самого факту порушення зобов'язання.

З матеріалів справи вбачається наступне.

З ліцензії № 163 від 28.10.1991 року, виданої ВАТ «Мегабанк» Національним Банком України (т. 1, а.с. 59) та дозволу № 163-4 від 29.12.2001 року (т. 1, а.с. 60), вбачається, що Банк має право здійснювати банківські операції, зокрема надавати кредити в іноземній валюті.

27 лютого 2007 року між ОСОБА_5 та ВАТ «Мегабанк» було укладено Кредитний договір № 23/2007, відповідно до умов якого Банк зобовязався надати ОСОБА_5 кредит у сумі 240 000, 00 доларів США зі сплатою за користування кредитними коштами з розрахунку 12,5 % річних на строк з 27.02.2007 року по 26.02.2022 року (т. 1, а.с. 18-19).

28 квітня 2007 року між ОСОБА_5 та ВАТ «Мегабанк» було укладено додаткову угоду № 1 до кредитного договору № 23/2007 (т. 1, а.с. 20).

08 травня 2007 року між ОСОБА_5 та ВАТ «Мегабанк» було укладено додаткову угоду № 2 до кредитного договору № 23/2007 (т. 1, а.с. 21).

17 червня 2008 року між ОСОБА_5 та ВАТ «Мегабанк» було укладено додаткову угоду № 3, у відповідності до якої Кредитний договір № 23/2007 від 27 лютого 2007 року викладено в новій редакції (т. 1, а.с 22-24).

У забезпечення виконання договору кредиту між ОСОБА_6, ОСОБА_5 та ВАТ «Мегабанк» було укладено іпотечний договір від 27.02.2007 року, згідно якого позивачами було передано банку в іпотеку нерухоме майно - житлові будинки з примикаючими до них господарськими будівлями по вул. Шевченка, 297-б та 297-г, в м. Львові, земельні ділянки пл. 0,1000 гектара та пл. 0,0675 гектара (т. 1, а.с. 31-36).

Відповідно до договорів поруки від 27.02.2007 року, укладених між ОСОБА_2 та ВАТ «Мегабанк» (т. 1, а.с. 40), ОСОБА_6 та ВАТ «Мегабанк» (т. 1, а.с. 38), ОСОБА_2 та ОСОБА_6 поручились перед відповідачем за належне виконання ОСОБА_5 в повному обсязі усіх її обовязків, що виникли з Кредитного договору № 23/2007 від 27.02.2011 року.

Згідно п.п. 2.4.1 п. 2 вищевказаних Договорів поруки кредитор має право змінити умови кредитного договору без згоди поручителя, якщо внаслідок цього не збільшується обсяг відповідальності поручителя.

17 червня 2008 року між ОСОБА_6 та ВАТ «Мегабанк» (т. 1, а.с. 39), ОСОБА_2 та ВАТ «Мегабанк» (т. 1, а.с. 41) укладено додаткові угоди № 1 до договорів поруки від 27.02.2007 року.

21.06.2010 року постійно діючим Третейським судом при Асоціації «Слобожанська Перспектива» у третейській справі № 2/441-2010 за позовом ПАТ «Мегабанк» до ОСОБА_5, ОСОБА_6 та ОСОБА_2 про дострокове солідарне стягнення заборгованості за кредитним договором було ухвалено рішення, яким стягнуто солідарно з останніх залишок неповернутих кредитних коштів, неустойку у вигляді штрафу та прострочені проценти за графіком ануїтетних платежів за період з 01 листопада 2008 року по 30 квітня 2010 року включно в розмірі 373 876,33 дол. США (т. 1, а.с. 76-84).

03.12.2010 року Київським районним судом м. Харкова на підставі ухвали від 01.12.2010 року у цивільній справі № 6-546/10/16 було видано виконавчі листи про дострокове стягнення з ОСОБА_5, ОСОБА_6 та ОСОБА_2 на користь ПАТ «Мегабанк» заборгованості за Кредитним договором № 23/2007 від 27 лютого 2007 року, в розмірі 373 876,33 дол. США (т. 1, а.с. 85-87).

Суд першої інстанції задовольняючи позовні вимоги ПАТ «Мегабанк» (за зустрічним позовом) в частині стягнення заборгованості за Кредитним договором в сумі 32 838,11 дол. США, обґрунтував свій висновок довідкою № 02.2/71 від 11.03.2011 року (т. 1, а.с. 88), та стягуючи дану заборгованість солідарно з ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_2, виходив з того, що позивачі (за первісним позовом) продовжують не виконувати свої зобовязання перед відповідачем за Кредитним договором, внаслідок чого станом на 11.03.2011 року розмір прострочених процентів за графіком ануїтетних платежів за період з 01 травня 2010 року по 11 березня 2011 року включно, становить 32 838,11 дол. США.

Позивач за зустрічним позовом просить стягнути солідарно з відповідачів сумарну заборгованість по щомісячних платежах (проценти за користування кредитними коштами), що утворилася у період з 01 травня 2010 року по 11 березня 2011 року внаслідок невиконання рішення, яке ухвалене 21.06.2010 року постійно діючим Третейським судом при Асоціації «Слобожанська Перспектива» у третейській справі № 2/441-2010 за позовом ПАТ «Мегабанк» до ОСОБА_5, ОСОБА_6 та ОСОБА_2 про дострокове солідарне стягнення заборгованості за Кредитним договором, яким заборгованість за Кредитним договором стягнуто солідарно з позичальника і поручителів.

Набрання законної сили рішенням суду про стягнення грошового боргу не є підставою для припинення грошового зобовязання.

З матеріалів справи, а саме розрахунку заборгованості за Кредитним договором, вбачається, що внаслідок неналежного виконання ОСОБА_5 грошового зобовязання, а самеумов Кредитного договору виникла заборгованість по відсотках.

Представлені позивачем за зустрічним позовом суду апеляційної інстанції розрахунки по нарахуванню відсотків за користування кредитними коштами повністю відповідають умовам Кредитного договору (т. 2, а.с. 145).

Будь-яких належних доказів на спростування розміру заборгованості по відсотках відповідачами за зустрічним позовом ні в суді першої інстанції, ні в суді апеляційної інстанції не представлено.

З позовом в суд про стягнення заборгованості позивач за зустрічним позовом звернувся в лютому 2011 року.

З розрахунку, проведеного за період з 01 травня 2010 року по 1 березня 2011 року, вбачається, що сума заборгованості за Кредитним договором по відсотках становить 32 838,11 дол. США.

Згідно зі статтею 541 ЦК України солідарний обов'язок або солідарна вимога виникають у випадках, встановлених договором або законом, зокрема у разі неподільності предмета зобов'язання.

Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Відповідно до ч. 1 ст. 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником.

Згідно з ч. 1 ст. 559 ЦК України порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов'язання, а також у разі зміни зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності.

До припинення поруки призводять такі зміни умов основного зобов'язання без згоди поручителя, які призвели до збільшення обсягу відповідальності останнього. Збільшення відповідальності поручителя внаслідок зміни основного зобов'язання виникає в разі: підвищення розміру процентів; відстрочення виконання, що призводить до збільшення періоду, за який нараховуються проценти за користування чужими грошовими коштами; установлення (збільшення розміру) неустойки; встановлення нових умов щодо порядку зміни процентної ставки в бік збільшення тощо.

Заперечуючи проти зустрічного позову та обґрунтовуючи доводи апеляційної скарги, апелянт посилаєтьсь на те, що укладений договір поруки від 27 лютого 2007 року припинив свою дію у звязку з укладенням 28 квітня 2007 року додаткової угоди № 1 та 08 травня 2007 року додаткової угоди № 2 до Кредитного договору від 27 лютого 2007 року між ОСОБА_5 та ВАТ «Мегабанк», оскільки в Кредитний договір внесенні зміни без згоди поручителів, в тому числі і її, внаслідок чого збільшився обсяг відповідальності, та вказує, що зміна умов Кредитного договору, а саме п. 4.2 пришвидшує термін оплати по кредиту, а зміна п. 4.7. збільшує розмір зобовязань за Кредитним договором.

Проте погодитись з такими доводами апелянта не можна оскільки такі є необґрунтованими.

З матеріалів справи вбачається, що 28 квітня 2007 року між ОСОБА_5 та ВАТ «Мегабанк» було укладено додаткову угоду № 1 до Кредитного договору № 23/2007, якою п. 4.2. Договору викладено в новій редакції, у звязку з чим проценти за користування кредитом сплачуються позичальником щомісяця, не пізніше 25 числа місяця, наступного за звітним (в попередній редакції не пізніше останнього робочого дня звітного місяця), а також в день повернення кредиту, на рахунок нарахованих доходів кредитодавця, обумовлений п. 3.1.2. Договору (т. 1, а.с. 20).

08 травня 2007 року між ОСОБА_5 та ВАТ «Мегабанк» було укладено додаткову угоду № 1 до Кредитного договору № 23/2007, якою п. 4.7. договору викладено в новій редакції, у звязку з чим - за проведення розрахунків зі списання безготівкових коштів та касове обслуговування за позичковим рахунком Позичальник сплачує комісійну винагороду в розмірі 0,1% щомісяця на рахунок нарахованих доходів Кредитодавця № 35708075, не пізніше 25 числа місяця, наступного за звітним (в попередній редакції не пізніше останнього робочого дня, звітного місяця починаючи з лютого 2007 року), а також в день повернення кредиту, починаючи з травня (т. 1, а.с. 21).

З викладеного вбачається, що внесені зміни в Кредитний договір від 27 лютого 2007 року додатковими угодами від 28 квітня 2007 року за № 1 та 08 травня 2007 року за № 2, які були укладені між ОСОБА_5 та ВАТ «Мегабанк», не призвели до збільшення обсягу відповідальності поручителів.

Згода поручителя на збільшення обсягу його відповідальності має бути очевидною і наданою в спосіб, передбачений договором поруки.

З матеріалів справи вбачається, що 17 червня 2008 року між ОСОБА_6 та ВАТ «Мегабанк» (т. 1, а.с. 39), ОСОБА_2 та ВАТ «Мегабанк» (т. 1, а.с. 41) укладено додаткові угоди № 1 до договорів поруки від 27.02.2007 року, відповідно до яких п. 2.1.1 договору (поруки) викладеного в новій редакції, відповідно до умов якого поручителі зобовязались відповідати перед кредитором за порушення боржником зобовязання за Кредитним договором, а саме за: повернення кредиту в сумі 313 988,87 доларів США в строк до 26.02.2022 року; сплату нарахованих процентів та комісійної винагороди згідно з умовами Кредитного договору; сплату неустойки за несвоєчасну сплату процентів, повернення кредиту; сплату збитків у звязку з неналежним виконанням боржником зобовязання за Кредитним договором.

Отже безпідставним є і твердження апелянта, що у звязку з укладенням 17 червня 2008 року між ОСОБА_5 та ВАТ «Мегабанк» додаткової угоди № 3, у відповідності до якої Кредитний договір № 23/2007 від 27 лютого 2007 року викладено в новій редакції (т. 1, а.с 22-24), збільшився обсяг відповідальності поручителів, оскільки поручителям, в тому числі і ОСОБА_2, не було відомо про такі зміни і вона «не підписувала змін в редакції Кредитного договору з ануїтетними платежами».

У разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя (ч. 1 ст. 554 ЦК України).

Отже, порука є спеціальним додатковим заходом майнового характеру, спрямованим на забезпечення виконання основного зобов'язання.

Підставою для поруки є договір, що встановлює зобов'язальні правовідносини між особою, яка забезпечує виконання зобов'язання боржника та кредитором боржника.

Обсяг зобов'язань поручителя визначається як умовами договору поруки, так і умовами основного договору, яким визначено обсяг зобов'язань боржника, забезпечення виконання яких здійснює поручитель (ч.ч. 1, 2 ст. 553 ЦК України).

З матеріалів справи вбачається, що Кредитним договором сторони встановили, як строк його дії так і строки виконання боржником окремих зобов'язань (внесення щомісячних платежів), що входять до змісту зобов'язання, яке виникло на основі договору.

Строк виконання боржником кожного щомісячного зобов'язання згідно з частиною третьою статті 254 ЦК України спливає у відповідне число останнього місяця строку.

Якщо умовами договору кредиту передбачені окремі самостійні зобов'язання боржника про повернення боргу щомісяця частинами та встановлено самостійну відповідальність боржника за невиконання цього обов'язку, то у разі неналежного виконання позичальником цих зобов'язань позовна давність за вимогами кредитора до нього про повернення заборгованих коштів повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу.

Оскільки відповідно до статті 554 ЦК України поручитель відповідає перед кредитором у тому самому обсязі, що й боржник, то зазначені правила (з урахуванням положень частини четвертої статті 559 ЦК України) повинні застосовуватись і до поручителя.

Як вбачається з умов Договору кредиту, чергові платежі боржник повинен був здійснювати не пізніше 25 числа кожного місяця, тому з часу несплати кожного з платежів відповідно до статті 261 ЦК України починається перебіг позовної давності для вимог до боржника та обрахування встановленого частиною четвертою статті 559 ЦК України шестимісячного строку для пред'явлення вимог до поручителя.

Необхідно зазначити, що у разі пред'явлення банком вимог до поручителя більше ніж через шість місяців після настання строку для виконання відповідної частини основного зобов'язання, в силу положень частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється лише в частині певних щомісячних зобов'язань щодо повернення грошових коштів поза межами цього строку.

В той же час правовідносини поруки за договором не можна вважати припиненими в частині, яка стосується відповідальності поручителя за невиконання боржником окремих зобов'язань за кредитним договором по погашенню кредиту, до збігу шестимісячного строку з моменту виникнення права вимоги про виконання відповідної частини зобов'язань.

На підставі викладеного вище, колегія приходить до переконання, що вимога позивача за зустрічним позовом про солідарне стягнення суми заборгованості по прострочених процентах з боржника ОСОБА_5 та поручителів ОСОБА_6 і ОСОБА_2 - є підставною за період з 01 вересня 2010 року по 11 березня 2011 року в сумі 19 551 долар США 64 центи.

Заборгованість по прострочених процентах за графіком ануїтетних платежів в сумі 13286,47 дол. США (32 838,11 19 551,64 = 13 286,47) підлягає стягненню з ОСОБА_5 в користь Публічного акціонерного товариства «Мегабанк» за період з 01 травня 2010 року по 01 вересня 2010 року.

У разі солідарного обов'язку боржників кредитор має право вимагати виконання обов'язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників, так і від будь-кого з них окремо (ч. 1 ст. 543 ЦК України).

Частиною 1 ст. 554 ЦК України встановлено, що у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

Особи, які спільно дали поруку, відповідають перед кредитором солідарно, якщо інше не встановлено договором поруки (ч. 3 ст. 554 цього Кодексу).

Виходячи з аналізу зазначеної правової норми, поручителі, які спільно поручились, відповідають перед кредитором солідарно. У разі укладення кількох договорів поруки на виконання одного й того самого зобов'язання, ч. 3 ст. 554 ЦК України не застосовується.

У такому випадку кредитор має право пред'явити вимогу до кожного з поручителів на підставі окремого договору, відповідно до яких кожен із поручителів відповідає перед кредитором разом із боржником, як солідарні боржники.

Дійшовши висновку про солідарне стягнення кредитної заборгованості з боржника та двох поручителів ОСОБА_6 та ОСОБА_2, суд першої інстанції не звернув уваги на те, що на забезпечення виконання зобов'язання ОСОБА_5, з поручителями укладено самостійні договори поруки, отже поручителі не несуть у такому разі солідарної відповідальності між собою і відсутні підстави вважати поруку їхньою спільною відповідальністю перед кредитором.

Отже, стягуючи з боржника і двох поручителів у солідарному порядку суму заборгованості за Кредитним договором, районний суд помилково не взяв до уваги те, що в даному випадку поручителі не несуть солідарної відповідальності, так як відсутня їх спільна порука, оскільки укладено два окремі договори поруки.

Задовольняючи позовні вимоги ПАТ «Мегабанк» (за зустрічним позовом) в частині стягнення штрафу, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_5 в порушення вимог п. 3.2.9. Кредитного договору не повідомляла ПАТ «Мегабанк» про зміну адреси свого місця проживання.

Проте з такими висновками суду першої інстанції колегія суддів не погоджується виходячи з наступного.

Згідно п. 3.2.8. Кредитного договору Позичальник зобовязується повідомляти Кредитодавця про зміну свого місця проживання, місця роботи, паспортних даних, прізвища, імя, по батькові, номера телефону, вступу до шлюбу, припинення шлюбу та інших обставин, що можуть вплинути на виконання зобовязань за Договором, у триденний строк з дня, коли відповідні зміни відбулися.

Позивач за зустрічним позовом в обґрунтування заявленої позовної вимоги щодо стягнення штрафу в сумі 32 000,00 дол. США з ОСОБА_5 вказав, що при укладенні Договору остання адресою свого місця проживання вказувала Львівська область, м. Буськ, вул. Довбуша, 3, проте при подачі позову до ПАТ «Мегабанк» своєю адресою вказує м. Львів, вул. Шевченка, 297 Б.

Дане твердження спростовується матеріалами справи.

З анкети позичальника, яка надана суду позивачем за зустрічним позовом, вбачається, що ОСОБА_5 при укладенні із ВАТ «Мегабанк» Кредитного договору заповнила надану їй Банком анкету та вказала адресу за її реєстрацією: Львівська область, м. Буськ, вул. Довбуша, 3, а також зазначила, що фактична адреса її проживання: ІНФОРМАЦІЯ_1 (т. 1, а.с. 57).

Проте в договорах, які були укладені між ВАТ «Мегабанк» і ОСОБА_5, в розділі юридичні адреси та реквізити сторін та у графі позичальник, Банком було зазначено лише адресу реєстрації ОСОБА_5

З викладеного вбачається, що при укладенні Кредитного договору ОСОБА_5 подала Банку інформацію як щодо місця свого фактичного проживання так і реєстрації, а тому позовна вимога ПАТ «Мегабанк» до ОСОБА_5 про стягнення з неї штрафу в сумі 32 000,00 дол. США згідно п. 3.2.8. Кредитного договору - є безпідставною.

Крім того, районний суд стягуючи солідарно з ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_2 в користь Публічного акціонерного товариства «Мегабанк» штраф в розмір 32 000 (тридцять дві тисячі) доларів США 00 центів, вийшов за межі заявлених позовних вимог, оскільки вимога позивача щодо стягнення штрафу в сумі 32 000,00 доларів США була заявлена лише до ОСОБА_5.

Рішення суду першої інстанції в частині відмови в первісному позові ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_2 до Львівської філії відкритого акціонерного товариства «Мегабанк», Публічного акціонерного товариства «Мегабанк», за участю третьої особи - приватного нотаріуса ПНЛМНО ОСОБА_7, про визнання недійсними кредитного договору, іпотечного договору та договорів поруки -не оскаржується і будь-які доводи незаконності апелянтом не наводяться, тому в цій частині рішення не переглядається.

Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Проте, суд першої інстанції помилково стягнув солідарно з відповідачів за зустрічним позовом у користь позивача за зустрічним позовом судовий збір, оскільки відповідно до ст. ст. 541, 543 ЦК України передбачена солідарна відповідальність лише за виконання обовязку, який встановлений законом або договором, а тому з ОСОБА_5 , ОСОБА_6, ОСОБА_2 в користь Публічного акціонерного товариства «Мегабанк» судові витрати слід стягнути порівну з кожного по 606,70 грн. (оплачених 1700,00 грн. державного мита та 120,00 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи).

Згідно із ч. 1 ст. 318 ЦПК України, якщо апеляційні скарги на рішення або ухвалу суду першої інстанції були подані в установлені цим Кодексом строки, але надійшли до суду після закінчення апеляційного розгляду справи або коли строки на подання апеляційної скарги у зв'язку з пропущенням їх з поважних причин були поновлені або продовжені і особа, яка подала апеляційну скаргу, не була присутня під час розгляду справи, апеляційний суд розглядає цю скаргу за правилами цієї глави.

Відповідно до ч. 2 ст. 318 ЦПК України залежно від обґрунтованості скарги, зазначеної в частині першій цієї статті, суд ухвалює рішення або постановляє ухвалу відповідно до ст. 307 цього Кодексу. При цьому за наявності підстав може бути скасовано рішення або ухвалу апеляційного суду.

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених у суді першої інстанції, відповідно до ст. 303 ЦПК України, колегія суддів вважає, що рішення районного суду в частині: повного задоволення зустрічного позову; солідарного стягнення з ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_2 в користь Публічного акціонерного товариства «Мегабанк» заборгованості за кредитним договором в сумі 32838 (тридцять дві тисячі вісімсот тридцять вісім) доларів США 11 центів, штрафу в розмір 32000 (тридцять дві тисячі) доларів США 00 центів, 1700,00 грн. державного мита та 120,00 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи, - як таке, що ухвалене при неповному зясуванні обставин, що мають значення для справи, невідповідності висновків суду обставинам справи,та ухвала Апеляційного суду Львівської області від 07 лютого 2012 року про залишення в зазначеній частині рішення Галицького районного суду м. Львова від 18 травня 2011 року без змін, підлягають скасуванню з ухваленням в цій частині нового рішення про часткове задоволення зустрічного позову.

В решті, а саме відмови у задоволенні первісного позову, рішення суду підлягає залишенню без змін.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 305 ч. 2, 307 ч. 1 п. 2, 309 ч. 1 п.п. 1, 3; 313, 314 ч. 2, 316, 317, 318, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Галицького районного суду м. Львова від 18 травня 2011 року в частині: повного задоволення зустрічного позову; солідарного стягнення з ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_2 в користь Публічного акціонерного товариства «Мегабанк» заборгованості за кредитним договором в сумі 32838 (тридцять дві тисячі вісімсот тридцять вісім) доларів США 11 центів, штрафу в розмір 32000 (тридцять дві тисячі) доларів США 00 центів, 1700,00 грн. державного мита та 120,00 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи, та ухвалу Апеляційного суду Львівської області від 07 лютого 2012 року про залишення в зазначеній частині рішення Галицького районного суду м. Львова від 18 травня 2011 року без змін, скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення, яким:

Зустрічний позов Публічного акціонерного товариства «Мегабанк» задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_5 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1) в користь Публічного акціонерного товариства «Мегабанк» (юридична адреса: 61002, м. Харків, вул. Артема, 30, ) заборгованість по прострочених процентах за графіком ануїтетних платежів згідно кредитного договору № 23/2007 від 27 лютого 2007 року, укладеного між Відкритим (тепер Публічним) акціонерним товариством «Мегабанк» та ОСОБА_5, за період з 01 травня 2010 року по 11 березня 2011 року в сумі 13286 (тринадцять тисяч двісті вісімдесят шість) доларів США 47 центів.

Стягнути солідарно з ОСОБА_5 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1) та ОСОБА_6 (ідентифікаційний номер НОМЕР_2) в користь Публічного акціонерного товариства «Мегабанк» (юридична адреса: 61002, м. Харків, вул. Артема, 30, ) заборгованість по прострочених процентах за графіком ануїтетних платежів згідно кредитного договору № 23/2007 від 27 лютого 2007 року, укладеного між Відкритим (тепер Публічним) акціонерним товариством «Мегабанк» та ОСОБА_5, за період з 01 травня 2010 року по 11 березня 2011 року в сумі 19551 (девятнадцять тисяч пятсот пятдесят один) долар США 64 центи.

Стягнути солідарно ОСОБА_5 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1) та ОСОБА_2 (ідентифікаційний номер НОМЕР_3) в користь Публічного акціонерного товариства «Мегабанк» (юридична адреса: 61002, м. Харків, вул. Артема, 30, ) заборгованість по прострочених процентах за графіком ануїтетних платежів згідно кредитного договору № 23/2007 від 27 лютого 2007 року, укладеного між Відкритим (тепер Публічним) акціонерним товариством «Мегабанк» та ОСОБА_5, за період з 01 травня 2010 року по 11 березня 2011 року в сумі 19551 (девятнадцять тисяч пятсот пятдесят один) долар США 64 центи.

Стягнути з ОСОБА_5 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1), ОСОБА_6 (ідентифікаційний номер НОМЕР_2), ОСОБА_2 (ідентифікаційний номер НОМЕР_3) в користь Публічного акціонерного товариства «Мегабанк» (юридична адреса: 61002, м. Харків, вул. Артема, 30, ) судові витрати порівну з кожного по 606,70 грн. (оплачених 1700,00 грн. державного мита та 120,00 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи).

В решті рішення Галицького районного суду м. Львова від 18 травня 2011 року залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржене безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий: Монастирецький Д.І.

Судді: Кабаль І.І.

ОСОБА_8