У х в а л а

і м е н е м у к р а ї н и

09 вересня 2015 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і

кримінальних справ у складі:

Коротуна В.М., Маляренка А.В., Парінової І.К.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором та за зустрічним позовом ОСОБА_4 до публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» про визнання недійсним кредитного договору, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Святошинського районного суду м. Києва від 20 лютого 2015 року та рішення апеляційного суду м. Києва від 09 червня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У червні 2014 року публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк» (далі - ПАТ «Укрсоцбанк») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

В обґрунтування позовних вимог банк посилався на те, що 22 березня 2007 року між ПАТ «Укрсоцбанк» та ОСОБА_4 було укладено кредитний договір № 10-29/3139, за умовами якого відповідачка отримала грошові кошти в сумі 50000 дол. США, з кінцевим терміном повернення до 21 березня 2014 року, зі сплатою 13,00 % річних.

У зв'язку з неналежним виконанням позичальником умов кредитного договору утворилась заборгованість, яка станом на 01 березня 2014 року складала 65764,59 дол. США, що в еквівалентно 656744,91 грн., яку позивач і просив стягнути з відповідачки на свою користь.

У серпні 2014 року ОСОБА_4 звернулася до суду з зустрічним позовом до ПАТ «Укрсоцбанк» про визнання недійсним кредитного договору.

В обґрунтування позовних вимог позивачка посилалася на те, що спірний договір суперечить вимогам законодавства України, що регулює правовідносини зі споживачами, а також не відповідає її внутрішній волі, оскільки вона не розраховувала на падіння національної валюти, тобто її воля була спрямована на стабільність курсу, натомість, кредит став цілком збитковим і нездатним задовольнити свого цільового призначення.

Враховуючи вказане, позивачка за зустрічним позовом просила визнати укладений кредитний договір № 10-29/3139 від 22 березня 2007 року між нею та ПАТ «Укрсоцбанк» недійсним.

Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 20 лютого 2015 року, позов ПАТ «Укрсоцбанк» задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ПАТ «Укрсоцбанк» за договором про надання не відновлювальної кредитної лінії № 10-29/3129 від 22.03.2007 року заборгованість по кредиту та відсоткам у розмірі 58634,87 дол. США, що за курсом НБУ на день розгляду справи становить 1 632 981 грн. 13 коп. та пеню за несвоєчасне повернення кредиту та пеню за несвоєчасне повернення відсотків у розмірі 71199 грн. 55 коп.

В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 відмовлено.

Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Рішенням апеляційного суду м. Києва від 09 червня 2015 року, рішення суду першої інстанції змінено. Виключено з мотивувальної частини рішення посилання на переривання строку позовної давності.

В іншій частині рішення суду залишено без змін.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 просить скасувати ухвалені судові рішення та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог ПАТ «Укрсоцбанк» відмовити, посилаючись на порушення судами норм матеріального та процесуального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню.

Згідно з частиною 2 статті 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Встановлено й вбачається з матеріалів справи, що оскаржуване судове рішення апеляційної інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Суди вірно виходили із того, що у зв'язку з неналежним виконанням боржником умов кредитного договору, заборгованість за кредитним договором підлягає стягненню з відповідачки на користь банку у розмірі 58634,87 дол. США, що за курсом НБУ на день розгляду справи становить 1632981 грн. 13 коп. та підлягає стягненню пеня за несвоєчасне повернення кредиту та пеня за несвоєчасне повернення відсотків у розмірі 71199 грн. 55 коп.

Також суд апеляційної інстанції дійшов вірного висновку про те, що банком в межах строків позовної давності було реалізовано право стягнення заборгованості, шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки за виконавчим написом нотаріуса. Проте, за позовом ОСОБА_4, такий виконавчий напис нотаріуса було скасовано рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 09.12.2013 року, що свідчить про переривання строків позовної давності.

Наведені в касаційній скарзі доводи висновків судів не спростовують.

Керуючись ч.2 ст. 332, ст. 336 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Святошинського районного суду м. Києва від 20 лютого 2015 року в незміненій частині та рішення апеляційного суду м. Києва від 09 червня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Колегія суддів:

В.М. Коротун А.В. Маляренко І.К. Парінова