АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Провадження№22-ц/790/5132/15 Головуючий 1 інстанції -
Справа № 641/6284/15 ОСОБА_1
Категорія: договірні Доповідач Коровін С.Г.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 вересня 2015 року судова колегія судової палати з цивільних справ апеляційного суду Харківської області в складі :

Головуючого: ОСОБА_2

Суддів : - ОСОБА_3, ОСОБА_4,

При секретарі: - ОСОБА_5

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства комерційного банку ПриватБанк на рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 04 червня 2015 року по справі за позовом Публічного акціонерного товариства комерційного банку ПриватБанк до Товариства з обмеженою відповідальністю Українське Фінансове Агенство ВЕРУС в особі філії Товариства з обмеженою відповідальністю Українське Фінансове Агенство ВЕРУС у Комінтернівському районі м. Харкова, ОСОБА_6 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

В С Т А Н О В И Л А :

В червні 2015 року Публічне акціонерне товариство комерційний банк ПриватБанк, звернувся до Комінтернівського районного суду м. Харкова з позовом до ТОВ Українське Фінансове Агенство ВЕРУС в особі філії ТОВ Українське Фінансове Агенство ВЕРУС у Комінтернівському оайоні м. Харкова, ОСОБА_6 про стягнення заборгованості за кредитним договором в розмірі 127479,87 грн.

Позовні вимоги позивач обґрунтовував тим, що відповідно до укладеного кредитного договор №HAE1AU12180001 від 24.01.2006 року ОСОБА_6 отримав кредит у розмірі 23877,00 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 15.00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим, терміном повернення 21.01.2011 року.

Відповідно до умов кредитного договору позичальник ОСОБА_6 зобов'язаний погашати заборгованість за кредитом, що складається з заборгованості за кредитом, за процентами, комісією, винагородою та інших витрат, в порядку та на умовах передбачених кредитним договором, а саме щомісяця в період сплати надавати Банку грошові кошти і (щомісячний платіж).

З метою забезпечення виконання зобозґязань відповідача ОСОБА_6 за кредитним договором, 22.03.2011 року ПАТ КБ ПриватБанк з Товариством з обмеженою відповідальністю Українське Фінансове Агентство ВЕРУС, в особі філії Товариства з обмеженою відповідальністю Українське Фінансове Агентство ВЕРУС у Комінтернівському районі міста Харкова було укладено договір поруки, відповідно до умов якого ТОВ Верус поручився за виконання ОСОБА_6 зобовґязань за кредитним договором.

Взяті на себе зобовязання за Кредитним договором № HAE1AU12180001 від 24.01.2006 року ОСОБА_1 виконав своєчасно і повністю, надавши ОСОБА_6 кредит. Відповідач ОСОБА_6, використавши надану можливість, скористався кредитними коштами ПриватБанку, проте до теперішнього часу не виконує взяті на себе зобов'язання зі сплати кредиту, відсотків, комісії, в звґязку з чим банк змушений звернутися до суду

Відповідач та його представник в судовому засіданні заперечували проти задоволення позовних вимог з підстав пропуску строку позовної давності, просили відмовити ПАТ Приватбанк в задоволенні позову в повному обсязі.

Рішенням суду першої інстанції у задоволенні позову відмовлено з посиланням на пропуск позивачем позовної давності.

В апеляційній сказі поставлено питання про скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення про задоволення позову. апелянт вважає,що при розгляді справи судом першої інстанції порушені вимоги матеріального і процесуального закону.

Згідно ч. 1 ст. 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть дійснити свої права і обов'язки відповідно до договору. Зобов'язання припиняється виконанням, роведеним належним чином (599 ЦК України).

Апелянт посилається на те, що судом першої інстанції порушені такі норми та принципи процесуального права як рівність перед законом і судом, змагальність сторін, диспозитивність цивільного судочинства, а також ст. 60 ЦПК України.

Заслухавши доповідача, сторони, перевіривши обставини справи судова колегія вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Звертаючись до суду першої інстанції позивач посилався на те, що 24 січня 2006 року між сторонами було укладено кредитний догові. У відповідності до договору № НАЕ1АU 12180001 ПАТ Приват-Банк зобов'язався надати відповідачу ОСОБА_6 кредит в умі 23877,00 гривень із сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 15,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, з терміном повернення 21.01.2011 року, а ОСОБА_6. зобов'язувся погашати даний кредит згідно з вказаним графіком відповідно до умов договору та вимог закону.

З матеріалів справи вбачається, що 24.01.2006 року між сторонам було укладено кредитний договір № НАЕ1АU 12180001. Згідно договору ОСОБА_6 отримав кредит у розмірі 32234 грн., а не 23877 грн., як зазначено у позовній заяв( а.с.7).Згідно зазначеного договору ОСОБА_6 зобовязався погашати заборгованість за кредитним договором, що складається з заборгованості за кредитом, за процентами, комісією, винагородою та інших витрат в порядку та умовах передбачених договором, а саме щомісяця в період сплати надавати банку грошові кошти (щомісячні платежі).

З метою забезпечення виконання зобовязання ОСОБА_6 перед ПАТ КБ «Приватбанк» за кредитним договором 22.03.2011 року ПАТ КБ «Приватбанк» та Товариства з обмеженою відповідальністю Українське Фінансове Агенство ВЕРУС в особі філії Товариства з обмеженою відповідальністю Українське Фінансове Агенство ВЕРУС у Комінтернівському районі м. Харкова уклали договір поруки. Згідно договору поруки ТОВ «Верус» поручився за виконання ОСОБА_6 зобовязань за кредитним договором сумі 200 грн.

Взяти на себе кредитні зобовязання ОСОБА_6 належним чином не виконував і на час звернення до суду, на думку позивача, у боржника виникла заборгованість у розмірі 127279,87 грн. позивач просив стягнути вказану суму з ОСОБА_6, та 200 грн. солідарно з Товариством з обмеженою відповідальністю Українське Фінансове Агенство ВЕРУС в особі філії Товариства з обмеженою відповідальністю Українське Фінансове Агенство ВЕРУС у Комінтернівському районі м. Харкова.

Судом першої інстанції встановлено, що остання сплата ОСОБА_6 за кредитним договором здійснена 26.01.2011 року. Представник банку ці обставини не спростував. Судом встановлено, що відповідач в останній день оплати фактично погасив усю заборгованість перед банком.

З позовом про стягнення заборгованості за кредитом позивач звернувся до суду у червні 2014 року. Таким чином умови договору, які передбачали повернення коштів банку до 21.01.2011 року ОСОБА_6 виконав 26.01.2011 року. Зазначене підтверджується наданими відповідачем квитанціями.

Якщо позивач вважав, що 26.01.2011 року ОСОБА_6 не сплатив у повному обсязі усі суми за кредитним договором він мав право протягом трьох років звернутися до суду з відповідним позовом.

З позовом до ОСОБА_6 ПАТ КБ «Приватбанк» звернувся лише 18.06.2014 року. тобто з пропуском строку позовної давності.

Крім того з матеріалів справи вбачається, що заочним рішенням Комінтернівського районного суду м. Харкова від 01 квітня 2009 року (а.с.81-83) заборгованість за кредитом НАЕ1АU 12180001від 24.01.2006 року вже стягнута. Позивач ці обставини не оспорює і звернення з новим позовом до суду обґрунтовує в апеляційному суді втратою виконавчого провадження. Між тим з позовної заяви позивача вбачається, що у звязку із неповним погашенням усієї заборгованості за кредитом позивач просив стягнути з відповідача заборгованість за кредитом додатково.

Враховуючи наявність цього рішення позивач змінив позовні вимоги і просив стягнути з відповідача знов таки заборгованість за кредитом, заборгованість за процентам за користування кредитом, заборгованість за комісією пеню за несвоєчасне виконання зобовязання, а всього 114194,62 грн. Дійсно відповідач несвоєчасно і не повністю розрахувався за отриманий кредит, але про порушення свого права позивач достовірно знав вже 26.01.2011 року.

07.05.2015 року позивач ОСОБА_6 звернувся до Комінтернівського районного суду м. Харкова із заявою про застосування позовної давності (а.с.98,99).

У відповідності до вимог ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Відповідно доч.4 ст.267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що позивачем при зверненні до суду ії позовом пропущено строк позовної давності і у відповідності до вимог закону це є підставою для відмови у задоволенні позову.

Посилання апелянта на те, що позивач просив стягнути з відповідача заборгованість за невиконання умов договору на підставі ст.625 ЦК України судова колегія не приймає до уваги з наступного.

Відповідно до вимог ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

З позовної заяви як основної так і з уточненої не вбачається, що позивач просив стягнути з відповідача будь-які суми заборгованості в розумінні правил ч.2 ст.625 ЦК України. Позивачем не ставиться питання і не наводиться розрахунок про стягнення з відповідача заборгованості з урахуванням встановленого індексу інфляції та процентів річних після ухвалення попереднього рішення про стягнення з відповідача боргу.

При таких обставинах суд першої інстанції обґрунтовано застосував позовну давність і відмовив у задоволенні позову.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують. Колегія погоджується з рішенням суду і відхиляє апеляційну скаргу.

Керуючись ст. 303, 304, 307, 309, 313, 314, 316, 317, 319 ЦПК України судова колегія ,-

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» відхилити.

Рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 04 червня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий -

Судді

.