АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 535/15/15-ц Номер провадження 22-ц/786/1739/15Головуючий у 1-й інстанції Якименко Т. О. Доповідач ап. інст. Корнієнко В. І.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 липня 2015 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Полтавської області в складі:

Головуючого судді: Корнієнка В.І.,

Суддів: Одринської Т.В., Карпушина Г.Л.

При секретарі: Коротун І.В.

розглянувши у відкритому судовому засідання в м. Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою першого заступника прокурора Полтавської області Кравченка Ю.О. в інтересах держави в особі Головного управління Держземагенства України в Полтавській області

на рішення Котелевського районного суду Полтавської області від 22 квітня 2015 року

у справі за позовом прокурора Котелевського району Полтавської області в інтересах держави в особі Головного управління Держземагенства України в Полтавській області до ОСОБА_2 та Котелевської районної державної адміністрації Полтавської області про визнання недійсним договору оренди землі, скасування його державної реєстрації та зобов'язання повернути земельну ділянку, з участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на стороні позивача - Малорублівська сільська рада Котелевського району Полтавської області, третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на стороні відповідача - фермерське господарство "Агромакс",-

В С Т А Н О В И Л А :

Рішенням Котелевського районного суду Полтавської області від 22 квітня 2015 року у задоволенні позовних вимог прокурора Котелевського району Полтавської області в інтересах держави в особі Головного управління Держземагенства України в Полтавській області до ОСОБА_2 та Котелевської районної державної адміністрації Полтавської області про визнання недійсним договору оренди землі, скасування його державної реєстрації та зобов'язання повернути земельну ділянку - відмовлено повністю.

Вирішено питання щодо розподілу судових витрат у справі.

З рішенням суду не погодився перший заступник прокурора Полтавської області Кравченко Ю.О., та подав на нього апеляційну скаргу, у якій просить рішення скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Апелянт вважає рішення суду незаконним та необґрунтованим, та таким, що ухвалено внаслідок невідповідності висновків суду фактичним обставинам справи, із порушенням та неправильним застосуванням норм матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги вмотивовує тим, що суд помилково застосував норми ч. 2 ст. 5 ЦК України при врегулюванні спірних правовідносин. Також вказує на те,що пунктами типової форми договору було запропоновано на вибір умови договору. Які при укладенні договору оренди земельної ділянки не були визначені сторонами ( не закреслено непотрібне), внаслідок чого договір суперечив вимогам цивільного і земельного законодавства, і був укладений з порушеннями вимог Закону України «Про оренду землі», який є спеціальним законом, що регулює орендні відносини.

Вважає безпідставними доводи суду першої інстанції про відсутність будь-яких доказів, які б свідчили про порушення відповідачем інтересів держави в особі Головного управління Держземагенства України в Полтавській області та інтересів орендодавця Котелевської районної державної адміністрації фактом відсутності в договорі оренди землі істотних умов на які вказує позивач, обґрунтовуючи це тим, що земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави.

Окрім того, апелянт вказував на те, що при укладенні договору оренди земельної ділянки не були дотримані вимоги діючого законодавства щодо необхідності виготовлення проекту землеустрою.

Колегія суддів, дослідивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, приходить до висновку, що скарга не підлягає до задоволення, за наступних підстав.

Відповідно п.1 ч.1 ст.307 ЦПК України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право постановити ухвалу про відхилення апеляційної скарги і залишення рішення без змін.

Згідно ч. 1 ст. 308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до ч. 1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Вирішуючи спірні правовідносини, місцевий суд вірно встановив коло та їх характер і правомірно виходив з наступного.

Так, судом встановлено і не заперечується сторонами, що 02 вересня 2004 року між Котелевською районною державною адміністрацією та ОСОБА_2 був укладений договір оренди земельної ділянки, у відповідності до якого Котелевська РДА надала, а відповідач прийняв в строкове платне користування земельну ділянку сільськогосподарського призначення, яка розташована на території Малорублівської сільської ради Котелевського району Полтавської області. В оренду передана земельна ділянка загальною площею 158,57 га ріллі. Строк договору оренди землі становить 45 років.

07 лютого 2008 року та 18 лютого 2009 року сторонами договору оренди землі були укладені додаткові угоди про внесення змін до договору від 02 вересня 2004 року щодо зміни розміру орендної плати в сторону її збільшення.

Судом встановлено, що з часу реєстрації договору оренди земельної ділянки Котелевська РДА не зверталася до орендаря з заявами щодо уточнення спірних пунктів договору.

Також прокурором не заперечувався факт отримання Малорублівською сільською радою Котелевського району орендної плати за землю та факт передачі земельної ділянки в оренду відповідачу ОСОБА_2

Вмотивовуючи підстави своїх позовних вимог та визнання договору оренди земельної ділянки недійсним прокурор в інтересах держави вказував на відсутність у договорі істотних умов, а саме: умов збереження стану об'єкта оренди, існуючих обмежень (обтяження) щодо використання земельної ділянки та визначення сторони, яка несе ризик випадкового знищення або пошкодження об'єкта оренди чи його частини.

Перевіривши матеріали справи в їх сукупності, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що позивачем не були надані докази, які б переконливо свідчили про порушення відповідачем інтересів держави в особі Головного управління Держземагенства України в Полтавській області, у тому числі і прав та інтересів орендодавця Котелевської РДА, внаслідок відсутності у договорі оренди земельної ділянки істотних умов на які вказував прокурор у позові.

Такий висновок є обґрунтованим також, виходячи з наступного.

Відповідно до правової позиції, висловленої Верховним Судом України в постанові від 25 грудня 2013 року (справа 6-94 цс 13), яка, згідно положень ст. 360-7 ЦПК України, підлягає застосуванню при розгляді справ у подібних правовідносинах, суд повинен встановити чи дійсно порушуються права орендодавців у зв'язку з відсутністю в договорах оренди умов, передбачених ст. 15 ЗУ «Про оренду землі», визначити істотність цих умов та з'ясувати в чому саме полягає порушення їхніх законних прав.

Згідно ст. 13 ЗУ «Про оренду землі», договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов'язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов'язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

Відповідно до положень ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Частиною 1 ст. 215 ЦК України встановлено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені чч. 1-3, 5 та 6 ст. 203 цього Кодексу.

За змістом ч.1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Частиною 1 ст. 15 Закону України «Про оренду землі» визначені істотні умови договору оренди, відсутність хоча б однієї з цих істотних умов є відповідно до ч. 2 цієї ж статті підставою для відмови в державній реєстрації договору оренди, а також для визнання договору оренди недійсним.

Із змісту договору оренди землі встановлено, що він містить п.п. 17, 26, 32 проте відсутнє заповнення вказаних пунктів договору.

Проте, відсутність таких умов не свідчить про неможливість фактичного виконання орендарем своїх обов'язків перед власником землі, та не позбавляє сторони можливості узгодити це питання шляхом внесення до договору змін, що передбачено п. 36 договору.

Крім того, відповідно до вимог ч. 2 ст. 134, ч. 3 ст. 124 ЗК України, передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, для ведення фермерського господарства здійснюється в порядку, встановленому ст. 123 ЗК України

Згідно 1 ст. 123. ЗК України в редакції, яка діяла на момент виникнення спірних правовідносин визначено, що надання земельних ділянок державної або комунальної власності у користування здійснюється на підставі рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування.

Рішення зазначених органів приймається на підставі проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок у разі: зміни цільового призначення земельних ділянок відповідно до закону; надання у користування земельних ділянок, межі яких не встановлені в натурі (на місцевості).

Надання у користування земельної ділянки, межі якої встановлені в натурі (на місцевості), без зміни її цільового призначення здійснюється на підставі технічної документації із землеустрою щодо складання документа, що посвідчує право користування земельною ділянкою.

Відповідно до ст. 50 Закону України «Про землеустрій» в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин визначено необхідність складення проектів землеустрою у разі зміни цільового призначення земельних ділянок або формування нових земельних ділянок.

Згідно ст. 7 Закону України «Про фермерське господарство» в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, для отримання ( придбання ) у власність або в оренду земельної ділянки державної власності з метою ведення фермерського господарства громадяни звертаються до відповідної районної державної адміністрації. Для отримання у власність або в оренду земельної ділянки із земель комунальної власності з метою ведення фермерського господарства звертаються до місцевої ради.

Також відповідно до Порядку розроблення проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок, затвердженого постановою КМУ № 677 від 26 травня 2004 року, що діяв на момент видачі розпоряджень та укладення договору оренди, проект відведення земельної ділянки розробляється у разі: зміни цільового призначення земельної ділянки відповідно до закону; надання, передачі земельної ділянки, вилучення (викупу), відчуження земельної ділянки (її частини), межі якої не встановлено в натурі ( на місцевості).

На підставі вищенаведеного, колегія суддів погоджується з висновком місцевого суду, що при вирішенні державною адміністрацією питання про надання ОСОБА_2. визначеної земельної ділянки в оренду, законодавець не вимагав виготовлення проекту відведення земельної ділянки.

В свою чергу, доводи апеляційної скарги є неспроможними, не спростовують вищевказаних висновків суду першої інстанції та не підтверджують належними доказами їх неправомірність.

Враховуючи викладене, судова колегія дійшла висновку про те, що судом першої інстанції з'ясовано всі обставини та надано їх належну правову оцінку. Порушень норм матеріального та процесуального права, які б могли призвести до зміни чи скасування рішення Котелевського районного суду Полтавської області від 22 квітня 2015 року не встановлено.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 314, 315 ЦПК України, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу прокурора Полтавської області Кравченка Ю.О. в інтересах держави в особі Головного управління Держземагенства України в Полтавській області - відхилити.

Рішення Котелевського районного суду Полтавської області від 22 квітня 2015 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ.

Головуючий суддя : /підпис/ В.І. Корнієнко

Судді: /підпис/ Т.В. Одринська /підпис/ Г.Л. Карпушин

З оригіналом згідно: Суддя апеляційного суду

Полтавської області _______ В.І. Корнієнко