Провадження № 2/344/675/15
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 вересня 2015 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський міський суд Івано-Франківської області в складі:

головуючої судді Пастернак І.А.

секретаря Кріцак Г.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Івано-Франківського міського суду цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства "Дельта Банк" до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором та звернення стягнення на предмет іпотеки, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся в суд з позовом до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором та звернення стягнення на предмет іпотеки.

Позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що згідно кредитного договору №177/КВ/Ф-06 "Споживчий кредит з щомісячним поверненням кредиту та щомісячною сплатою процентів" від 26.09.2006 року ОСОБА_1 отримав в ТОВ "Український промисловий банк" грошові кошти в сумі 34 000,00 доларів США з розрахунку 13,50% річних за весь час фактичного користування кредитом на строк 60 місяців до 09.09.2011 року та зобов'язався виконати кредитні зобов'язання відповідно до умов кредитного договору. 30.06.2010 року ТОВ "Укрпромбанк" відступило свої права вимоги заборгованості за кредитними та зобов"язальними договорами, у тому числі за вказаним кредитним договором ПАТ "Дельта Банк". Таким чином ПАТ "Дельта Банк" набуло право вимоги за кредитним договором №177/КВ/Ф-06 від 26.09.2006 року. Внаслідок порушення графіку сплати коштів станом на 26.08.2014 року за ОСОБА_1 наявна заборгованість за кредитними зобов'язаннями в розмірі 396 964,88 грн. Умовами договору встановлено, що наслідком порушення позичальником зобов'язання щодо повернення чергової частини суми кредиту є право кредитора достроково вимагати повернення всієї суми кредиту. Кредитний договір забезпечений іпотекою. Положеннями договору іпотеки передбачено право іпотекодержателя у випадку невиконання іпотекодавцем зобов'язань, а також в інших випадках, передбачених цим договором, задовольнити забезпечену вимогу шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.

23.02.2015 року представник позивача подала до суду заяву про збільшення позовних вимог, відповідно до якої просила стягнути з відповідача ОСОБА_1 на користь позивача 412 953,93 грн. заборгованості за кредитним договором. В рахунок погашення вказаної заборгованості звернути стягнення на предмет іпотеки, а саме - чотирьохкімнатну квартиру АДРЕСА_1, загальною площею 61,5 кв.м., житловою площею 44,4 кв.м. Шляхом продажу предмета іпотеки на публічних торгах у межах процедури виконавчого провадження. Стягнути з відповідачів в солідарному порядку витрати по оплаті судового збору в розмірі 3 654,00 грн.

Представник позивача в судовому засіданні уточнені позовні вимоги підтримала, просила позов задоволити в повному обсязі.

Представник відповідача ОСОБА_1 в судовому засіданні проти позову заперечив, суду повідомив, що відповідачем до 2010 року належним чином виконувались умови кредитного договору, однак після відкликання банківської ліцензії ТОВ "Укрпромбанк" на підставі постанови Правління НБУ від 21.01.2010 року, відповідачу не було повідомлено як і куди йому сплачувати тіло кредиту та відсотки за кредитними зобов"язаннями. А тому, вважає, що заборгованість по кредиту виникла не з вини відповідача ОСОБА_1 Про факт передачі прав та обов"язків по кредитному договору №177/КВ/Ф-06 від 26.09.2006 року відповідачам стало відомо 11.09.2014 року після отримання ухвали Івано-Франківського міського суду про відкриття провадження у справі. Згідно укладеного між банками договору про передачу Активів та Кредитних зобов"язань сторони договору зобов"язані були повідомити боржників про передачу прав вимоги шляхом направлення їм спільного повідомлення впродовж 5 робочих днів з дати укладення цього договору. Однак, жодних повідомлень боржникам досі не надходило. Крім цього, представник відповідача зазначає, що згідно п.2.4 кредитного договору №177/КВ/Ф-06 від 26.09.2006 року повернення кредиту здійснюється щомісячно в розмірі не менш як 567,00 доларів США по 10 число кожного місяця, починаючи з місяця, наступного за місяцем отримання кредиту, що підтверджується графіком погашення кредиту, який є невід"ємною частиною кредитного договору. Згідно розрахунку заборгованості за кредитним договором станом на 31.07.2011 року загальна сума нарахованих відстоків становить 5 283,63 дол. США, а сума заборгованості по тілу кредиту - 15 706,85 дол.США. Беручи до уваги те, що позовна заява позивачем подана 29.08.2014 року, а строк позовної давності 3 роки, а також те, що перебіг позовної давності за вимогами кредитора, які випливають з порушення боржником умов договору (графіка погашення кредиту) про погашення боргу частинами (щомісячними платежами) починається стосовно кожної окремої частини від дня коли відбулося це порушення обчислюється окремо за кожним простроченим платежем, що несплачені до моменту звернення кредитора до суду, представник відповідача ОСОБА_1 просив застосувати строк позовної давності (три роки) до простроченої заборгованості по процентах в сумі 5 283,63 дол. США та до суми заборгованості по тілу кредиту в сумі 15 706,85 дол. США. Крім цього, просив відмовити в задоволенні позовної вимоги про зверення стягнення на предмет іпотеки з посиланням на ст.ст. 257, 267 ЦК України та ЗУ "Про мараторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті".

Відповідачка ОСОБА_2 в судове засідання не з"явилась, про причини неявки суд не повідомила, хоча про час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином.

Беручи до уваги пояснення учасників процесу, дослідивши письмові матеріали справи, судом встановлено, що спір між сторонами виник з приводу порушення права на належне виконання умов кредитного договору, забезпеченого іпотекою, внаслідок чого банк позивається про його відновлення шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.

Статтею 1054 Цивільного Кодексу України визначено зміст кредитного договору. За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Істотними умовами кредиту є розмір кредиту та строк повернення кредиту.

26.09.2006 року між ТОВ "Укрпомбанк" та ОСОБА_1 укладено кредитний договір №177/КВ/Ф-06 "Споживчий кредит з щомісячним повернення кредиту та щомісячною сплатою процентів", за яким банк надав, а позичальник отримала кредит в сумі 34 000,00 доларів США з розрахунку 13,50% річних за весь час фактичного користування кредитом та зобов'язався погасити кредит до 09.09.2011 року(п.п.1.3., 1.5.) (а.с.6-10).

Відповідно до п. 2.4, 2.5 кредитного договору, повернення кредиту здійснюється щомісячно частинами у розмірі не менш як 567,00 доларів США по 10 число (включно) кожного місяця, починаючи з місяця, наступного за місяцем отримання Кредиту, шляхом безготівкового перерахування коштів з рахунку Позичальника та/або шляхом внесення готівки до каси банку.

Згідно п.п.1.5, 2.6, 2.7 Кредитного договору проценти за користування Кредитом нараховуються у валюті Кредиту за період з дня його надання до дня його повернення. Проценти нараховуються щомісячно на фактичну заборгованість по Кредиту за період з першого по останній день кожного календарного місяця. Нараховані проценти сплачуються позичальником у валюті кредиту по 10 число (включно) кожного наступного місяця за місяцем нарахування процентів та одночасно з остаточним поверненням кредиту шляхом внесення готівкових коштів у касу банку або шляхом безготівкового перерахування з поточного рахунку позичальника.

30.06.2010 року між ТОВ "Укрпромбанк", АТ "Дельта Банк" та Національним Банком України було укладено Договір про передачу активів та кредитних зобов"язань ТОВ "Укрпромбанку" та користь АТ "Дельта Банку", відповідно до п.4.1 якого в порядку, обсязі та на умовах, визначених договором, ТОВ "Укрпромбанк" передає (відступає) АТ "Дельта Банку" права вимоги за кредитними та забезпечувальними договорами, що забезпечують виконання кредитних зобов"язань перед НБУ. Отже, ТОВ "Укрпромбанк" відступило свої права вимоги заборгованості за кредитними договорами, у тому числі за вказаним кредитним договором ПАТ "Дельта Банк", що підтверджується витягом з додатку №2 до Договору про передачу Активів та Кредитних зобов"язань Укрпромбанку на користь Дельта Банку від 30.06.2010 року(а.с. 144).

Однак, в судовому засіданні було встановлено, що в порушення вимог п.4.8.1. Договору про передачу активів та кредитних зобов"язань Укрпромбанку та користь Дельта Банку, відповідно до якого Дельта Банк та Укрпоромбанк зобов"язані письмово повідомити боржників про передачу Укрпромбанком Дельта Банку відповідних Прав Вимоги шляхом направлення їм спільного повідомлення за формою, узгодженою впродовж 5(п"яти) робочих днів з дати укладення цього договору.

Доказів надіслання боржникам такого повідомлення у справі немає, та не було надано суду представником позивача.

Незважаючи на взяті на себе за кредитним договором зобов'язання, ОСОБА_1 систематично порушував строки та розмір погашення кредиту і сплати процентів, що підтверджується розрахунком заборгованості за договором про надання споживчого кредиту №177/КВ/Ф-06 від 26.09.2006 року (а.с. 83).

За змістом ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства.

Згідно ч. 1 ст. 527 ЦК України боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлено строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

У відповідності до ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

В силу дії ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не виконав зобов'язання у встановлений договором строк.

Статтею 611 ЦК України встановлено правові наслідки порушення зобов'язання, за змістом якої у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема неустойка.

Відповідно до п. 6.2 кредитного договору Банк має право вимагати дострокового повного повернення Кредиту, сплати процентів, комісій, штрафних санкцій та інших платежів, передбачених цим Договором, а також відшкодування збитків, завданих Банку внаслідок невиконання або неналежного виконання Позичальником та/або його поручителями (заставодавцями, гарантами, поручителями, майновими поручителями) умов цього Договору та/або договорів, укладених у забезпечення виконання Позичальником зобов'язань за цим Договором, а Позичальник зобов'язаний протягом 30 (тридцяти) календарних днів з дати надіслання Банком відповідної вимоги (а у випадку передбаченому п. 4.2.5. - не пізніше наступного робочого дня) повернути суму заборгованості по Кредиту, що залишилась, сплатити проценти, комісії, штрафні санкції, інші платежі за цим Договором, а також відшкодувати збитки, завдані Банку, у випадках, передбачених п.п. А-ж, в тому числі і в випадку порушення позичальником строків платежів, що встановлені Договором.

За змістом ч. 2 ст. 1054 та ч. 2 ст. 1050 ЦК України наслідком порушення відповідачем зобов'язання щодо повернення чергової частини суми кредиту є право позивача достроково вимагати повернення всієї суми кредиту.

Позивачем станом на 12.11.2014 року проведено розрахунок заборгованості за кредитним договором №177/КВ/Ф-06 "Споживчий кредит з щомісячним поверненням кредиту та щомісячною сплатою процентів" від 26.09.2006 року, відповідно до якого нараховано всю суму заборгованості ОСОБА_1 перед банком за кредитними зобов'язаннями в розмірі 412 953,93 грн., в тому числі: тіло кредиту - 262 354,69 грн., відсотки - 150 599,03 грн. (а.с.122).

Будь-яких доказів на спростування доводів позивача відповідачами чи представником відповідача не надано суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 548 ЦК України виконання зобов'язання забезпечується, якщо це встановлено договором або законом. Види забезпечення виконання зобов'язання визначені ч. 1 ст. 546 ЦК України і такими є неустойка, порука, гарантія, застава, притримання, завдаток.

В забезпечення виконання даного кредитного договору між позивачем та відповідачем ОСОБА_2 26.09.2006 року укладено іпотечний договір №б/н, згідно п. 1.1. якого іпотека за цим договором забезпечує вимоги іпотекодержателя за кредитним договором №177/КВ/Ф-06 від 26.09.2006 року (а.с.11-14).

Згідно п. 1.3. договору іпотеки вартість предмету іпотеки становить 224 725,00 грн. (а.с.11).

Відповідно до ст. 590 ЦК України звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється за рішенням суду, якщо інше не встановлено договором або законом.

Однак, відповідно до ч. 3 ст. 267 ЦК України, сторона у спорі може зробити заяву про застосування позовної давності, що і зроблено представником відповідача ОСОБА_1 у даній справі.

Відповідно до ст. 256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутись до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Згідно листа ВСУ "Висновки Верховного суду України, викладені в постановах, ухвалених за результатами розгляду заяв про перегляд судового рішення з підстави, передбаченої п.1.ч.1.ст. 355 ЦПК України, за ІІ півріччя 2013 року" встановлено, що перебіг позовної давності за вимогами кредитора, які випливають з порушення боржником умов договору (графіка погашення кредиту) про погашення боргу частинами (щомісячними платежами) починається стосовно кожної окремої частини від дня, коли відбулося це порушення. Позовна давність в таких випадках обчислюється окремо за кожним простроченим платежем. Несплачені до моменту звернення кредитора до суду платежі підлягають стягненню в межах позовної давності за кожним із платежів.

Статтею 257 визначено, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки, а п.1 ч.2 ст. 258 ЦК України визначено, що позовна давність в один рік застосовується зокрема, до вимоги про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Як вбачається із матеріалів справи між ТОВ "Укрпромбанк" та ОСОБА_1 укладено договір про надання споживчого кредиту, отже до вказаного договору застосовується законодавство про захист прав споживачів.

Відповідно до п. 31 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 30.03.2012 року №5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», враховуючи положення пункту 7 частини тринадцятої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів», суди мають виходити з того, що у спорах щодо споживчого кредитування кредитодавцю забороняється вимагати повернення споживчого кредиту, строк давності якого минув. У зв'язку із цим позовна давність за позовом про повернення споживчого кредиту застосовується незалежно від наявності заяви сторони у спорі. Оскільки, зі спливом строків позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо), положення пункту 7 частини тринадцятої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» застосовуються й до додаткових вимог банку (іншої фінансової установи).

Офіційне тлумачення статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» надано також і в Рішенні Конституційного Суду України від 10 листопада 2011 року № 15-рп/2011(справа про захист прав споживачів кредитних послуг).

Відповідно до ч. 5 ст. 261 ЦК України, за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. За зобов'язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред'явити вимогу про виконання зобов'язання.

Відповідно до п. 2.4, 2.5 кредитного договору, повернення кредиту здійснюється щомісячно частинами у розмірі не менш як 567,00 доларів США по 10 число (включно) кожного місяця, починаючи з місяця, наступного за місяцем отримання Кредиту, шляхом безготівкового перерахування коштів з рахунку Позичальника та/або шляхом внесення готівки до каси банку (а.с.6).

В судовму засіданні було встановлено, що відповідач ОСОБА_1 останній раз проводив оплату по кредитному договору в 2009 році, однак доказів такої оплати суду сторонами не надано.

Із розрахунку заборгованості за кредитним договором (а.с.123) вбачається що відповідач з 01.07.2010 року жодного разу не здійснював будь-яких платежів на погашення заборгованості по кредиту.

Строк виконання кожного щомісячного зобов"язання згідно з ч.3 ст. 254 ЦК України спливає у відповідне число останнього місяця строку.

Оскільки, умовами договору (графіком погашення кредиту) встановлені окремі зобов"язання, які деталізують обов"язок боржника повернути весь борг частинами та встановлюють самостійну відповідальність за невиконання цього обов"язку, то право кредитора вважається порушеним з моменту недотримання боржником строку погашення кожного чергового траншу, а отже і початок перебігу позовної давності за кожний черговий платіж починається з моменту порушення строку його виконання.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що в задоволенні позовних вимог ПАТ "Дельта Банк" про стягнення з ОСОБА_1 забогованості за кредитним договором від 26.09.2006 року в період з 01.07.2010 року по 31.07.2011 року слід відмовити у зв'язку із пропуском строку позовної давності.

А отже, з відповідача ОСОБА_1 слід стягнути на користь позивача ПАТ "Дельта Банк" забогованість за кредитним договором від 26.09.2006 року №177/КВ/Ф-06 за період з 01.08.2011 року по 21.11.2014 року, що становить 96 076,40 грн.

Відповідно до вимог ст. ст. 3, 4 ЦПК України та ст. 20 ЦК України позивач обрав способом судового захисту свого права шляхом стягнення заборгованості за кредитним договором з боржника та фінансового поручителя та звернення стягнення на квартиру, яка є предметом договору іпотеки.

Як роз"яснив Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних та кримінальних справ у п. 9 Постанови Пленуму від 30.03.2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», право вибору способу судового захисту, передбаченого законом або договором (дострокове стягнення кредиту, стягнення заборгованості, у тому числі шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки/застави, одночасне заявлення відповідних вимог у разі, якщо позичальник є відмінною від особи іпотекодавця (майновий поручитель), одночасне заявлення вимог про стягнення заборгованості з позичальника з вимогами про стягнення заборгованості шляхом звернення стягнення на предмет застави/іпотеки, належні іпотекодавцю, який не є позичальником, розірвання кредитного договору, набуття права власності на предмет іпотеки тощо) належить виключно позивачеві (частина перша статті 20 ЦК, статті 3 і 4 ЦПК).

Особи боржника, фінансового поручителя та майнового поручителя є різними.

Відповідно до ст. 33 Закону України «Про іпотеку», якою визначено підстави для звернення стягнення на предмет іпотеки, у разі невиконання або неналежного виконання боржником зобовязання забезпеченого іпотекою, іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. За рахунок предмета іпотеки він має право задоволити в повному обсязі свої вимоги з урахуванням сплати відсотків, неустойки, збитків та іншого. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Статтею 589 ЦК України встановлено, що у разі невиконання зобовязання забезпеченого заставою, заставодержатель (іпотекодержатель) набуває право звернення стягнення на предмет застави (іпотеки). За рахунок предмета застави, іпотеки він має право задоволити в повному обсязі свої вимоги з урахуванням сплати відсотків, неустойки, збитків та іншого.

Відповідно до ст. 590 ЦК Україн звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється за рішенням суду, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно п.41 Постанови Пленуму ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012 року №5 "Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин" при вирішенні спору про звернення стягнення на предмет іпотеки суд має дати оцінку співмірності суми заборгованості за кредитом та вартості іпотечного майна. Оскільки вказане положення закону є оціночним, то суд має належним чином його мотивувати, співставити обставини зі змістом цього поняття, визначитись, чи не суперечить його застосування загальному змісту та призначенню права, яким урегульовано конкретні відносини, та врахувати загальні засади цивільного законодавства - справедливість, добросовісність та розумність (пункт 6 частини першої статті 3 ЦК).

Беручи до уваги те, що згідно п.1.3 договору іпотеки вартість предмету іпотеки становить 224 725,00 грн. (а.с.11), а до стягнення з відповідача ОСОБА_1 підлягає сума 96 076,40 грн., вказані суми не є співмірними, звернення стягнення на предмет іпотеки буде порушувати права іпотекодавця.

Отже, в задоволенні позовної вимоги про звернення стягнення на предмет іпотеки, а саме - чотирьохкімнатну квартиру АДРЕСА_1, загальною площею 61,5 кв.м., житловою площею 44,4 кв.м. шляхом продажу предмета іпотеки на публічних торгах у межах процедури виконавчого провадження в рахунок погашення заборгованості ОСОБА_1 за редитним договором від 26.09.2006 року слід відмовити.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають до часткового задоволення.

Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Тому з відповідача ОСОБА_1 слід стягнути на користь позивача судові витрати в розмірі 960,76 грн. (1 відсоток від розміру задоволених позовних вимог).

На підставі викладеного, відповідно до ст. 47 Конституції України, ст.ст. 254, 256, 258, 261, 267, 526, 527, 530, 546, 548, 589, 590, 610, 611, 612, 1050, 1054, 16, 20 Цивільного Кодексу України, Закону України «Про іпотеку», Закону України «Про захист прав споживачів», Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 30.03.2012 року №5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», ст.ст. 3, 4, 10, 11, 60 ЦПК України, керуючись ст.ст. 213-215 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Позов Публічного акціонерного товариства "Дельта Банк" до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором та звернення стягнення на предмет іпотеки - задоволити частково.

Стягнути з ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 в користь Публічного Акціонерного Товариства "Дельта Банк", місцезнаходження якого вул. Щорса, буд. № 36 «б», в м. Києві, 01133, на р/р 373980009, МФО 380236, ідентифікаційний код за - 96 076 (дев"яносто шість тисяч сімдесят шість) грн. 40 коп заборгованості за кредитним договором №177/кв/ф-06 від 26.09.2006 року.

Стягнути з ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 в користь Публічного Акціонерного Товариства "Дельта Банк", місцезнаходження якого вул. Щорса, буд. № 36 «б», в м. Києві, 01133, на р/р 373980009, МФО 380236, ідентифікаційний код за - 960,76 грн. витрат по оплаті судового збору.

В решті вимог позову - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подачі апеляційної скарги.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом 10 днів через Івано-Франківський міський суд з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом 10 днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Пастернак І.А.