Номер провадження: 22-ц/785/1112/15
Головуючий у першій інстанції Ільченко Н. А.
Доповідач Панасенков В. О.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26.02.2015 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого - судді Панасенкова В.О.,

суддів: Громіка Р.Д.,

Драгомерецького М.М.,

при секретарі: Добряк Н.І.,

за участю: позивачки ОСОБА_3 та представника відповідача ОСОБА_4 - ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_4 - ОСОБА_5, на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 17 грудня 2013 року за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_6, ОСОБА_4 про відшкодування шкоди, завданої внаслідок злочину,

в с т а н о в и л а:

04 квітня 2013 року ОСОБА_3 звернулася до суду з вказаним позовом, обґрунтовуючи вимоги тим, що в ніч з 28 на 29 вересня 2007 року вона, її чоловік ОСОБА_7, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1, та їх син ОСОБА_8, знаходячись за місцем проживання, а саме в квартирі АДРЕСА_1, отримали тілесні ушкодження середньої тяжкості від своїх сусідів - відповідачів ОСОБА_6 і ОСОБА_4 За цим фактом було порушено кримінальну справу відносно відповідачів за ознаками злочину, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України, а вона, її чоловік та син були визнані потерпілими по цій кримінальній справі. В результаті отриманих нею та її померлим чоловіком тілесних ушкоджень вони потребували лікування та ліків, на що витратили грошові кошти із спільного сімейного бюджету в загальному розмірі 14 549,72 грн. Крім того, в результаті злочинних дій відповідачів їй завдана моральна шкода, яка полягає у її фізичних і душевних стражданнях, пов'язаних з тим, що напад на неї, її чоловіка та сина з боку відповідачів стався вночі, у зв'язку з чим вона випробувала сильне нервове та емоційне потрясіння і найсильніший страх, через одержані тілесні ушкодження вона зазнала фізичний біль та перебувала в стані шоку, постійне думала про те, що могла загинути і про наслідки отриманих тілесних ушкоджень.

Посилаючись на ці обставини, та на ст.ст. 1166, 1167, 1190, 1195 ЦК України, позивачка ОСОБА_3 просила суд стягнути з відповідачів ОСОБА_4 та ОСОБА_6 солідарно 14 549 грн. 72 коп. матеріальної шкоди та 200 000 грн. моральної шкоди.

Сторони у судове засідання не з'явилися, проте позивач подала до суду письмову заяву, у якій позов підтримала в повному обсязі та просила розглянути справу за її відсутності.

Рішенням суду першої інстанції позов задоволено частково. Суд стягнув в солідарному порядку з відповідачів ОСОБА_6 та ОСОБА_4 на користь позивачки ОСОБА_3 матеріальну шкоду в сумі 14 549 грн. 72 коп. та моральну шкоду в розмірі 100 000 грн. В решті позовних вимог відмовлено. Вирішено питання щодо судових витрат у справі.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_4 - ОСОБА_5 просить рішення суду першої інстанції змінити в частини стягнення моральної шкоди, стягнувши з відповідачів ОСОБА_4 та ОСОБА_3 в солідарному порядку моральну шкоду в розмірі 1500 грн. В решті рішення суду просить залишити без змін.

В запереченні на апеляційну скаргу позивачка ОСОБА_3 просить скаргу відхилити у зв'язку з безпідставністю її доводів.

Заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги представника відповідача ОСОБА_4, пояснення на апеляцію позивачки ОСОБА_3 та представника відповідача ОСОБА_4 - ОСОБА_5, дослідивши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду в межах позовних вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, оскільки рішення суду першої інстанції ухвалено з дотримання норм матеріального та процесуального права.

Таким чином, рішення суду першої інстанції перевіряється в апеляційному порядку в частині відшкодування моральної шкоди.

Відповідно до ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно із ч. 1 ст. 1167 ЦК України, шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовуються особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Частинами 1 та 2 ст. 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

У п. 3 постанови "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" від 31 березня 1995 року № 4 (з наступними змінами) Пленум Верховного Суду України роз'яснив, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв'язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Задовольняючи частково позов ОСОБА_3, суд першої інстанції виходив з того, що противоправними винними діями відповідачів нанесена шкода здоров'ю позивачки та здоров'ю її чоловіка ОСОБА_7, завдана їм фізична біль, у зв'язку з чим вони були вимушені прикладати додаткові зусилля для поновлення стану свого здоров'я та нормалізації свого життя. При визначенні розміру відшкодування суд, враховуючи принцип розумності, виваженості та справедливості, визначив розмір відшкодування моральної шкоди у сумі 100 000 гривень.

З таким висновком суду слід погодитись, оскільки він відповідає вимогам закону і підтверджується матеріалами справи.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, в ніч з 28 на 29 вересня 2007 року позивачка ОСОБА_3 та її чоловік ОСОБА_7, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1, знаходячись за місцем свого проживання, а саме в квартирі АДРЕСА_1, отримали тілесні ушкодження середньої тяжкості від відповідачів ОСОБА_6 та ОСОБА_4

За даним фактом стосовно відповідачів ОСОБА_6 та ОСОБА_4 було порушено кримінальну справу за ознаками злочину, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України, а саме умисне середньої тяжкості тілесне ушкодження, тобто умисне ушкодження, яке не є небезпечним для життя здоров'я і не потягло за собою наслідків, передбачених у статті 121 цього Кодексу, але таке, що спричинило тривалий розлад здоров'я або значну стійку втрату працездатності менш як на одну третину.

Позивачка ОСОБА_3 та її чоловік ОСОБА_7 були визнані потерпілими по цій кримінальній справі.

Вказані обставини підтверджуються постановою Приморського районного суду м. Одеси від 23 листопада 2012 року у кримінальній справі № 1/1522/1531/11 за обвинуваченням ОСОБА_6 та ОСОБА_4 у вчиненні злочину, передбаченого.1 ст.122 КК України, згідно з якою, провадження у цій справі було закрито на підставі ст.11-1 КПК України в редакції 1960 року у зв'язку із закінченням строків давності встановлених ст. 49 КК України.

Відповідно до ч. 4 ст. 61 ЦПК України вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою.

За загальним правилом кожна особа має право на захист свого цивільного права лише в разі його порушення, невизнання або оспорювання (частина перша статті 15 ЦК України, частина перша статті 3 ЦПК України).

Статтею 179 ЦПК України встановлено, що предметом доказування під час судового розгляду є факти, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для вирішення справи (причини пропуску строку позовної давності тощо) і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Для встановлення у судовому засіданні фактів, зазначених у частині першій цієї статті, досліджуються показання свідків, письмові та речові докази, висновки експертів.

Згідно із частинами 3, 4, 5 ст. 23 ЦК України моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування.

Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

У п. 5 постанови "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" від 31 березня 1995 року № 4 (з наступними змінами) Пленум Верховного Суду України зазначив, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Так під час вирішення спорів про відшкодування шкоди за ст. 1167 ЦК України доказуванню підлягає: факт спричинення шкоди, протиправність дій заподіюча шкоди і його вина, причинний зв'язок між протиправною дією та негативним наслідками.

Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів.

Статтями 58, 59 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до ч. 1 ст. 64 ЦПК України письмовими доказами є будь-які документи, акти, довідки, листування службового або особистого характеру або витяги з них, що містять відомості про обставини, які мають значення для справи.

При визначенні розміру відшкодування, суд першої інстанції врахував ступінь тяжкості тілесних ушкоджень, які отримала позивачка внаслідок вчинення протиправних винних дій по відношенню до неї, засади розумності, виваженості і справедливості, характер та обсяг моральних страждань та визначив правильний, достатній та необхідний розмір відшкодування моральної шкоди у сумі 100 000 гривень.

Крім того, колегія суддів приймає до уваги і те, що душевні та фізичні страждання позивачки ОСОБА_3 носять тривалий характер, більш восьмі років, лікування завданих тенісних ушкоджень носить постійний характер, вона вимушена була неодноразово звертатись до міліції, прокуратури і суду для поновлення своїх порушених прав, її сім'я вимушена була у 2007 році змінити місце постійного свого проживання у зв'язку з переслідуванням з боку відповідачів, відповідачі не вживали ніяких заходів щодо добровільного відшкодування шкоди.

Доводів, які б спростовували правильні висновки суду першої інстанції апеляційна скарга представника ОСОБА_4 - ОСОБА_5, не містить.

З огляду на викладене, судова колегія вважає, що суд першої інстанції повно й всебічно дослідив та надав оцінку обставинам по справі, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, що їх регулює.

Наведені в апеляційній скарзі доводи не спростовують висновків суду і не містять підстав для висновків про порушення або неправильне застосування судом норм права, які привели до неправильного вирішення справи.

Отже, законних підстав для зміни рішення суду першої інстанції й ухвалення нового рішення про зменшення розміру моральної шкоди з 100 000 грн. до 1500 гривень немає.

Керуючись ст. ст. 303, 307 ч. 1 п. 1, 308, 313, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області, -

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_4 - ОСОБА_5, відхилити, рішення Приморського районного суду м. Одеси від 17 грудня 2013 року залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції може бути оскаржена в касаційному порядку до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Судді апеляційного суду Одеської області: В.О. Панасенков

Р.Д. Громік

М.М. Драгомерецький