Справа № 369/473/15-ц Головуючий у І інстанції Медвідь Н.О.
Провадження № 22-ц/780/4824/15 Доповідач у 2 інстанції Воробйова Н. С.
Категорія 46 05.10.2015
УХВАЛА

Іменем України

05 жовтня 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Київської області у складі:

головуючого судді Воробйової Н.С.

суддів: Верланова С.М., Гуля В.В.

при секретарі Бобку О.В.

розглянула у відкритому судовому засіданні у м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на ухвалу Києво-Святошинського районного суду Київської області від 15 липня 2015 року про відмову у закритті провадження у справі за позовом Першого заступника прокурора Київської області в інтересах держави в особі Кабінету Міністрів України, Державного підприємства «Київське лісове господарство» до Київської обласної державної адміністрації, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ТОВ «Фестланд», ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ТОВ «Агрофакторінвест», ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_15, ОСОБА_16, ОСОБА_17, ОСОБА_18, ОСОБА_19, ОСОБА_20, ОСОБА_21, ОСОБА_22, ОСОБА_23, ОСОБА_24, ОСОБА_25, ОСОБА_26, ОСОБА_27, ОСОБА_28, ОСОБА_29, ОСОБА_30, ОСОБА_31, ОСОБА_32, ОСОБА_33, ОСОБА_34, ОСОБА_35, ОСОБА_36, ОСОБА_37, ОСОБА_38, ОСОБА_39, ОСОБА_40, ОСОБА_41, ОСОБА_42, ОСОБА_43, ОСОБА_44, ОСОБА_45, ОСОБА_46, ОСОБА_47, ОСОБА_48, ОСОБА_49, ОСОБА_50, ОСОБА_2, ОСОБА_51, ОСОБА_52, ОСОБА_53 треті особи на стороні відповідачів, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору: ОСОБА_54, ОСОБА_55, ОСОБА_56, ОСОБА_57, ОСОБА_58, ОСОБА_59, ОСОБА_60, ОСОБА_61, ОСОБА_62, ОСОБА_63, ОСОБА_64, ОСОБА_65, ОСОБА_66, ОСОБА_67, ОСОБА_68, ОСОБА_69, ОСОБА_70, ОСОБА_71, ОСОБА_72, ОСОБА_73, ОСОБА_74, ОСОБА_75, ОСОБА_76, ОСОБА_77, ОСОБА_78, ОСОБА_79, ОСОБА_80, ОСОБА_81 про визнання недійсним розпоряджень, державних актів та витребування земельних ділянок,-

Встановила :

Перший заступник прокурора Київської області звернувся із позовом в інтересах держави в особі Кабінету Міністрів України, Державного підприємства «Київське лісове господарство» до Київської обласної державної адміністрації, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ТОВ «Фестланд», ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ТОВ «Агрофакторінвест», ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_15, ОСОБА_16, ОСОБА_17, ОСОБА_18, ОСОБА_19, ОСОБА_20, ОСОБА_21, ОСОБА_22, ОСОБА_23, ОСОБА_24, ОСОБА_25, ОСОБА_26, ОСОБА_27, ОСОБА_28, ОСОБА_29, ОСОБА_30, ОСОБА_31, ОСОБА_32, ОСОБА_33, ОСОБА_34, ОСОБА_35, ОСОБА_36, ОСОБА_37, ОСОБА_38, ОСОБА_39, ОСОБА_40, ОСОБА_41, ОСОБА_42, ОСОБА_43, ОСОБА_44, ОСОБА_45, ОСОБА_46, ОСОБА_47, ОСОБА_48, ОСОБА_49, ОСОБА_50, ОСОБА_2, ОСОБА_51, ОСОБА_52, ОСОБА_53 треті особи на стороні відповідачів, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору: ОСОБА_54, ОСОБА_55, ОСОБА_56, ОСОБА_57, ОСОБА_58, ОСОБА_59, ОСОБА_60, ОСОБА_61, ОСОБА_62, ОСОБА_63, ОСОБА_64, ОСОБА_65, ОСОБА_66, ОСОБА_67, ОСОБА_68, ОСОБА_69, ОСОБА_70, ОСОБА_71, ОСОБА_72, ОСОБА_73, ОСОБА_74, ОСОБА_75, ОСОБА_76, ОСОБА_77, ОСОБА_78, ОСОБА_79, ОСОБА_80, ОСОБА_81 про визнання недійсним розпоряджень, державних актів та витребування земельних ділянок .

Ухвалою судді Києво-Святошинського районного суду від 21 січня 2015 року провадження у справі відкрито та призначено справу до розгляду в судовому засіданні на 22 лютого 2015 р. о 9.00 год. ( т.1 а.с.85).

В подальшому розгляд справи неодноразово відкладався за клопотанням сторін, а також у зв»язку з неявкою в судове засідання відповідачів на іншу дату ( зокрема, див. т.1 а.с. 156-203, т.2 а.с.103-126).

В судовому засіданні 15 липня 2015 року представником відповідача ОСОБА_2 - ОСОБА_82 подано заяву про закриття провадженні у справі ( т.3 а.с.63).

На обґрунтування заяви останній вказував на те, що позивачем за даним позовом оскаржується розпорядження голови Київської обласної державної адміністрації щодо вилучення, зміну цільового призначення та передачу земельних ділянок у власність громадян.

На думку заявника, розпорядження обласної адміністрації, що оскаржуються, за своєю природою являються правовими актами індивідуальної дії; Київська обласна державна адміністрація, у даному випадку, виступає як суб»єкт владних повноважень, яким, шляхом прийняття оспорюваних розпоряджень, реалізовано управлінські функції щодо розпорядження землею. А тому, вирішення даного спору відповідно до п.1 ч.1 ст.17 Кодексу адміністративного судочинства віднесено до компетенції адміністративних судів. Оскільки згідно ст.16 ЦК України не допускається об»єднання в одне провадження вимог, які підлягають розгляду в порядку різного виду судочинства, а тому відповідно до п.1 ч.1 ст.205 ЦПК України провадження у даній справі необхідно закрити.

Ухвалою Києво-Святошинського суду від 15 липня 2015 року у клопотанні про закриття провадження у справі відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просив скасувати ухвалу суду як незаконну та необґрунтовану та ухвалити нову ухвалу, якою задовольнити клопотання частково та закрити провадження у цивільній справі в частині позовних вимог про визнання недійсними розпоряджень голови Київської обласної державної адміністрації від 31 березня 2008 року № 344-363 та від 01 серпня 2008 року № 370-409 « Про вилучення, зміну цільового призначення та передачу земельних ділянок у власність громадян».

Апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.

По справі встановлено, що перший заступник прокурора Київської області звернувся із позовом в інтересах держави в особі Кабінету Міністрів України, Державного підприємства «Київське лісове господарство» до Київської обласної державної адміністрації, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ТОВ «Фестланд» та ін. ( всього-54 особи; 3-особи без самостійних вимог на стороні відповідачів -28 ) про визнання недійсним розпоряджень, державних актів та витребування земельних ділянок.

Відмовляючи представнику відповідача ОСОБА_2 - ОСОБА_82 у закритті провадження у справі, суд виходив з того, що спір підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства і підстави, вказані заявником, для закриття провадження у справі у відповідності до ст..205 ЦПК України відсутні.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду.

Як роз»яснино Пленумом Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, викладених у Постанові від 01 березня 2013 року №3 «Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ» при вирішенні питань, пов'язаних із компетенцією судів у спорах, що виникають із земельних відносин, судам слід ураховувати роз'яснення, викладені в пунктах 2 і 3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 16 квітня 2004 року № 7 "Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ" (із змінами і доповненнями, внесеними згідно з постановою Пленуму Верховного Суду України від 19 березня 2010 року № 2), а також Рішення Конституційного Суду України від 1 квітня 2010 року № 10-рп/2010 у справі за конституційним поданням Вищого адміністративного суду України щодо офіційного тлумачення положень частини першої статті 143 Конституції України, пунктів "а", "б", "в", "г" статті 12 Земельного кодексу України, пункту 1 частини першої статті 17 Кодексу адміністративного судочинства України.

При цьому суди мають виходити з того, що згідно зі статтями 13 і 14 Конституції України, статтями 177, 181, 324 і главою 30 ЦК земля та земельні ділянки є об'єктами цивільних прав, а держава і територіальні громади через свої органи беруть участь у земельних відносинах із метою реалізації цивільних та інших прав у приватноправових відносинах, тобто прав власників земельних ділянок. Отже, суд має з'ясувати, є спір приватноправовим або публічно-правовим; чи виник спір із відносин, урегульованих нормами цивільного права, чи пов'язані ці відносини зі здійсненням сторонами цивільних або інших майнових прав на земельні ділянки на засадах рівності; чи виник спір щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень при реалізації ним управлінських функцій у сфері земельних правовідносин (п.6).

Земельні відносини, суб'єктами яких є фізичні чи юридичні особи, органи місцевого самоврядування, органи державної влади, а об'єктами - землі у межах території України, земельні ділянки та права на них, у тому числі на земельні частки (паї), регулюються земельним і цивільним законодавством на принципах забезпечення юридичної рівності прав їх учасників, забезпечення гарантій прав на землю (стаття 1 ЦК , статті 2, 5 Земельного кодексу України; далі - ЗК). Захист судом прав на землю у цих відносинах здійснюється способами, визначеними статтями 16, 21, 393 ЦК, статтею 152 ЗК, у тому числі шляхом визнання недійсними рішень органів виконавчої влади, органів місцевого самоврядування. Відповідно до цього спори, що виникають із земельних відносин, у яких хоча б однією зі сторін є фізична особа, незважаючи на участь у них суб'єкта владних повноважень, згідно зі статтею 15 ЦПК розглядаються в порядку цивільного судочинства. Це стосується, наприклад, позовів про визнання недійсними рішень органів виконавчої влади, органів місцевого самоврядування щодо видання дозволу на виготовлення (розроблення) проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, вирішення інших питань, що відповідно до закону необхідні для набуття і реалізації права на землю, про надання чи передачу земельної ділянки у власність або користування чи невирішення цих питань, припинення права власності чи користування землею (статті 116, 118, 123, 128, 131, 144, 146, 147, 149, 151 ЗК та інші), крім спорів, передбачених частиною першою статті 16 Закону України від 17 листопада 2009 року № 1559-VI "Про відчуження земельних ділянок, інших об'єктів нерухомого майна, що на них розміщені, які перебувають у приватній власності, для суспільних потреб чи з мотивів суспільної необхідності» (п.7).

Доводи апеляційної скарги про те, що позовна вимога позивача про оскарження розпоряджень Київської обласної адміністрації про вилучення, зміну цільового призначення та передачу земельних ділянок у власність громадян, які є актами індивідуальної правової дії та підлягають розгляду в порядку адміністративного судочинства, на думку колегії не заслуговують на увагу, оскільки не ґрунтуються на обставинах справи та вимогах закону.

З огляду на викладене, безпідставними є також доводи апелянта про те, що позивачем об»єднано в одне провадження позовні вимоги, які підлягають розгляду за правилами різних видів судочинства.

В силу положень п.1 ч.1 ст.205 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Оскільки дана справа за позовом Першого заступника прокурора Київської області підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, у суду були відсутні підстави для задоволення заяви представника відповідача ОСОБА_2- ОСОБА_82 про закриття провадження у справі.

При апеляційному розгляді справи, колегією суддів не встановлено підстав для задоволення апеляційної скарги ОСОБА_2, в якій він ставив питання про скасування ухвали суду першої інстанції про відмову у закритті провадження у справі та постановлення нової ухвали про закриття провадження у справі в частині позовних вимог про визнання недійсними розпоряджень Голови Київської обласної державної адміністрації «Про вилучення, зміну цільового призначення та передачу земельних ділянок у власність громадян».

Ухвала суду відповідає вимогам закону. Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Керуючись ст..307, 311 ЦПК України, колегія

Ухвалила :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Ухвалу Києво-Святошинського районного суду Київської області від 15 липня 2015 року про відмову у закритті провадження у справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і оскарженню не підлягає, оскільки не перешкоджає подальшому провадженню у справі.

Головуючий

Судді: