Головуючий суду 1 інстанції - ОСОБА_1
Доповідач - Авалян Н.М.
Справа № 431/2973/15-ц
Провадження № 22ц/782/640/15
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 листопада 2015 року Апеляційний суд Луганської області у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого - Авалян Н.М.

суддів Малієнко Н.В., Соловей Р.С.

за участю секретаря судового засідання Коротенка С.В.

представника позивача - ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Сєвєродонецьку Луганської області справу за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційного банку «Приватбанк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором з апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства Комерційного банку «Приватбанк» на рішення Старобільського районного суду Луганської області від 24 вересня 2015 року,

ВСТАНОВИВ

Позивач звернувся до суду 02 липня 2015 року з вказаним позовом, в якому стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором від 25 травня 2006 року, яка утворилась станом на 27 травня 2015 року в розмірі 36 493,34 доларів США, що за курсом долара США становить 781 687,34 грн. та складається із: заборгованості по кредиту - 7175,96 доларів США, заборгованості по відсоткам за користування кредитом - 11280,34 доларів США, заборгованості по комісії за користування кредитом - 598,29 доларів США, пені за несвоєчасне виконання договірних зобов'язань - 17438,75 доларів США.

Відповідач позов не визнав, посилаючись на те, що в рахунок заборгованості за кредитним договором він передав банку заставний автомобіль та оформив довіреність для продажу автомобіля в рахунок погашення заборгованості, яка утворилась станом на 02 жовтня 2010 року. Оскільки з банку його ніхто більше не турбував, а на його звернення банк не відповідав, він вважав заборгованість погашеною.

Рішенням, що оскаржується, суд відмовив в задоволенні позову.

В апеляційній скарзі позивач просить рішення суду скасувати і ухвалити нове рішення про задоволення позову, посилаючись на те, що суд дійшов помилкового висновку про необгрунтованість позову та неправильно застосував до правовідносин сторін норми матеріального права.

В судовому засіданні представник позивача, який приймав участь у розгляді справи в режимі відеоконференції, підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити.

Відповідач в судове засідання не з'явився. Про причини неявки суд не повідомив. Заперечень на апеляційну скаргу не подав. Про час та місце розгляду справи був належним чином повідомлений відповідно до порядку, встановленому ч.5 ст.74, ч.1, ч.2 ст.75 ЦПК України. Неявка відповідача в судове засідання не перешкоджає апеляційному розгляду справи відповідно до вимог ч.2 ст.305 ЦПК України.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника апелянта, перевіривши матеріали справи та надавши оцінку правильності застосування судом норм матеріального

та процесуального права в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду скасуванню з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позову, виходячи з наступного.

Відповідно до п.п.1,2,3 ч.1 ст.307 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право залишити рішення його без змін, скасувати рішення і ухвалити нове рішення по суті позовних вимог або змінити рішення.

Відповідно до ч.ч. 1,2 ст.309 ЦПК України підставами для зміни чи скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є: 1) неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими; 3) невідповід-ність висновків суду обставинам справи; 4) порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права. Норми матеріального права вважаються порушеними або неправильно застосованими, якщо застосовано закон, який не поширюється на ці правовідносини, або не застосовано закон, який підлягав застосуванню.

Відповідно до вимог ст.ст.11,213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим, тобто суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, повинен вирішити справу згідно із законом, ухваливши рішення на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону рішення суду першої інстанції не відповідає.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивач повинен був розрахувати суму заборгованості з урахуванням проданого заставного майна-автомобіля, після чого, в залежності від того чи відповідала сума продажу розміру заборгованості, розрахувати залишок заборгованості, чого позивач не зробив. Суд вважав недоведеним позивачем розмір заборгованості за кредитним договором, оскільки ним не були враховані суттєві обставини, що впливають на розрахунок заборгованості - звернення стягнення на майно відповідача, не визначена вартість цього майна, що не дозволяє суду самостійно розрахувати розмір заборгованості, оскільки неможливо встановити вартість автомобіля, за яку він міг би бути реалізованим.

До такого висновку суд прийшов без належного з'ясування обставин справи та без оцінки доказів, які були надані сторонами. А, крім того, рішення суду не обгрунтоване з нормативної точки зору.

Для правильного вирішення справи суду першої інстанції слід було врахувати строк договору, розмір заборгованості, а також встановлені у справі обставини, а саме: чи продовжується дія кредитного договору після звернення стягнення на предмет застави; чи звернуто стягнення на всю суму заборгованості за кредитом; які наслідки збереження або припинення застави з огляду на інтереси обох сторін договору кредиту та договору застави; чи діють сторони добросовісно тощо.

Оскільки вищезазначені обставини залишились поза увагою суду першої інстанції, рішення суду не можна вважати законним та обгрунтованим, а тому воно підлягає скасуванню на підставі п.п.1,3,4 ч.1 ст.309 ЦПК України з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позову, виходячи з наступного.

До правовідносин сторін підлягають застосуванню норми цивільного права про договірні зобов'язання.

У відповідності до ст.ст. 525, 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться, і одностороння відмова від виконання зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається

Відповідно до ст.629 ЦК України договір є обовязковим для виконання сторонами.

Порушенням зобовязання, у відповідності зі ст.ст.610, 611 ЦК України, є його

невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання, тобто неналежне виконання. У разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Згідно з ч.1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив виконання зобовязання, якщо він не приступив до його виконання або не виконав його в строк, встановлений договором або законом.

Встановлено, що 25 травня 2006 року сторони уклали кредитний договір № LGBOAG01281133, відповідно до якого відповідач отримав від позивача кредит у розмірі 12 596,36 доларів США, який зобов'язався повернути щомісячними платежами зі сплатою процентів за користування кредитом та комісії в строк до 25 травня 2013 року.

Рішенням Індустріального райсуду Дніпропетровської області від 08 листопада 2012 року в рахунок погашення заборгованості за вказаним кредитним договором станом на 02 жовтня 2012 року в розмірі 140 481,22 грн. було звернуто стягнення на предмет застави: автомобіль Daewoo, модель Lanos TF 69Y, рік випуску 2006, тип ТЗ, легковий седан, № кузова/шассі SUPTF69YD6W, реєстраційний номер НОМЕР_1, що належить на праві власності відповідачу, шляхом його опису й передачі ПАТ КБ «Приватбанк» з правом його продажу ПАТ КБ «Приватбанк» з укладанням від імені відповідача договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою-покупцем, із зняттям його з реєстрації й обліку в органах ДАЇ України, а також з передачею всіх повноважень, необхідних для здійснення продажу

Автомобіль був переданий відповідачем працівникам банку до ухвалення рішення суду на підставі акту від 11 лютого 2010 року та до липня 2014 року знаходився на стоянці Луганської філії банку. У звязку з окупацією м.Луганська банк не має відомостей про автомобіль, але визнає, що автомобіль не був реалізований.

Тому станом на 27 травня 2015 року у відповідача виникла заборгованість в розмірі 36 493,34 доларів США, яка складається із: заборгованості по кредиту - 7175,96 доларів США, заборгованості по відсоткам за користування кредитом - 11280,34 доларів США, заборгованості по комісії за користування кредитом - 598,29 доларів США. На вказану суму заборгованості банком була нарахована пеня за несвоєчасне виконання договірних зобов'язань в розмірі 17438,75 доларів США.

Суд вважає, що з відповідача підлягає стягненю заборгованість з урахуванням вилученого в нього для реалізації заставного майна. При цьому суд виходить з наступного.

Передача заставного автомобіля за змістом договору застави та закону є передачею заставного майна у заклад.

Невжиття банком заходів для реалізації заставного майна, отриманого у заклад, протягом п'яти років порушує права боржника на законне очікування зарахування отриманих від реалізації майна коштів в рахунок погашення заборгованості та штучно збільшує заборгованість боржника за кредитним договором.

Оскільки за положеннями статті 11 Цивільного кодексу України сторони в договорі мають діяти добросовісно, і банк відповідно до договору обрав спосіб захисту своїх прав шляхом стягнення заборгованості та звернення стягнення на предмет застави, то боржник має право очікувати погашення заборгованості за рахунок предмета застави до спливу строку кредитного договору.

Разом з тим, суд приймає до уваги, що визначена договором застави заставна вартість автомобіля становить 47435 грн., а пунктом 3.3. договору застави сторони встановили наступну черговість погашення заборгованості: 1) збитки, 2) пеня, 3) прострочена комісія, 4) прострочена винагорода, 5) прострочені проценти, 6) прострочене тіло кредиту.

Заборгованість відповідача по кредитному договору станом на 02 жовтня 2012 року складала 17582,13 доларів США або 140481,22 грн. При цьому загальний розмір пені та комісії, які підлягали першочерговому погашенню становить 42 368,33 грн. з наступного розрахунку: пеня - 4802,06 доларів США або 38368,46 грн., комісія - 500,61 доларів США або 3999,87 грн.

Таким чином, за рахунок початкової ціни продажу предмету застави тільки частково мала бути погашена пеня, а комісія, відсотки за користування кредитом та заборгованість по кредиту залишились би не погашеними.

Таким чином, суд враховує вартість заставного майна, але зауважує, ця вартість суттєво не впливає на загальний розмір заборгованості, оскільки за рахунок переданого відповідачем заставного майна не погашається заборгованість у повному обсязі. Не погашеними залишаються заборгованість по кредиту, заборгованість по відсоткам за користування кредитом та заборгованість по комісії, які підлягають стягненню з відповідача у повному обсязі, оскільки його зобов'язання перед банком не припинені.

Таким чином підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, виходячи з курсу долара США по відношенню до -21,42 :

заборгованість по кредиту - 7 175,96 доларів США або 153 709 гривень 06 копійок;

заборгованість по процентам - 11 280,34 доларів США або 241 624 гривень 88 копійок;

заборгованість по комісії - 598,29 доларів США або 12 815 гривень 37 копійок.

Що стосується стягнення пені, то в зазначеній частині позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Як вбачається з розрахунку заборгованості (а.с.5-8), пеня розрахована позивачем в доларах США, виходячи з офіційного курсу НБУ станом на 27 травня 2015 року - 21,42.

Такий розрахунок пені не відповідає нормам матеріального права, яким врегульовані підстави та порядок нарахування пені.

Відповідно до ч. 3 ст. 549 ЦК України пеня - це неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожний день прострочення виконання.

При цьому неустойка не є зобов'язанням за валютним кредитним договором, а є штрафною санкцією, яка підлягає нарахуванню за кожний день прострочення платежу в національній валюті гривні на противагу заборгованості за кредитом та відсотками за користування кредитом.

Тому апеляційним судом був проведений власний розрахунок пені за кожний день прострочки платежу, виходячи з курсу долара США до української гривні на кожний день прострочення за період з 03 жовтня 2012 року по 27 травня 2015 року. Період по 02 жовтня 2012 року не перераховувся, оскільки за вказаний період пеня стягнута на підставі рішення Індустріального райсуду Дніпропетровської області від 08 листопада 2012 року. На підставі проведеного судом розрахунку пеня за несвоєчасне виконання зобовязань за договором, яка підлягає стягненню з відповідача, складає 33 855 гривень 95 копійок.

Вирішуючи питання про відшкодування позивачці витрат по сплаті судового збору, апеляційний суд відповідно до ст.88 ЦПК України виходить з пропорційності задоволених позовних вимог.

Підсумовуючи наведене, керуючись п.2 ч.1 ст. 307, п.п.13,4 ч.1 309, 313-317, 319, 323-325, 327 ЦПК України,

ВИРІШИВ

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства Комерційного банку «Приватбанк» задовольнити частково.

Рішення Старобільського районного суду Луганської області від 24 вересня 2015 року скасувати і ухвалити нове рішення.

Позов Публічного акціонерного товариства Комерційного банку «Приватбанк» задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь Публічного акціонерного товариства Комерційного банку «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором № LGBQAG01281133 від 25 травня 2006 року станом на 27 травня 2015 року в розмірі 442 005, 26 гривень, з яких:

153 709 гривень 06 копійок - заборгованість за кредитом (тіло кредиту),

241 624 гривень 88 копійок - заборгованість по процентам,

12 815 гривень 37 копійок - заборгованість по комісії,

33 855 гривень 95 копійок - пеня за несвоєчасне виконання зобовязань за договором.

В решті позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь Публічного акціонерного товариства Комерційного банку «Приватбанк» у відшкодування витрат по сплаті судового збору 2 082 гривень 78 копійок.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення.

Рішення апеляційного суду може бути оскаржено в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції - Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий Авалян Н.М.

Судді Малієнко Н.В.

ОСОБА_4