Справа № 426/2437/15-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 травня 2015 року м.Сватове

Сватівський районний суд Луганської області в складі: головуючого-судді Реки А.С., за участю народних засідателів: Лемешко С.І., Лисюк Н.М., при секретарі Таволжанській К.Ю., за участю прокурора Пляшкової О.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Сватове цивільну справу за заявою Сватівської обласної психіатричної лікарні про госпіталізацію ОСОБА_1 до психіатричного закладу в примусовому порядку,-

В С Т А Н О В И В :

До Сватівського районного суду Луганської області надійшла заява Сватівської обласної психіатричної лікарні про госпіталізацію ОСОБА_1 до психіатричного закладу в примусовому порядку без її усвідомленої згоди. В обґрунтування заявлених вимог заявник зазначив, що ОСОБА_1 госпіталізована до Сватівської обласної психіатричної лікарні 04.05.2015 року черговим лікарем ОСОБА_2М у психічне жіноче відділення №1 у зв'язку з неадекватною поведінкою. Як стало відомо із направлення лікаря-психіатра Біловодського РТМО ОСОБА_3І та заяви ОСОБА_4, у ОСОБА_1 психічний стан погіршився на протязі останніх трьох місяців, коли купили собі будиночок з земельною ділянкою. Появились думки, що тяжко жити, закінчуються останні запаси, немає грошей, економила на собі, погано харчувалася, ослабла, важко стало справлятися з роботою, погіршилась пам'ять, стала кволою, астенічною, знизився настрій. Звернулася до лікаря-психіатра по місцю проживання, були призначені пігулки гліціседу, але з метою суїциду 01.03.2015 року випила багато пігулок і не памятає як була госпіталізована до реанімаційного відділення Біловодської районної лікарні. Потім була направлена на консультацію в м. Харків, де оглянута лікарем-психіатром, призначене лікування, якого не приймала, так як себе хворою не вважала. Із заяви ОСОБА_4 встановлено, що друга спроба суїциуд була здійснена 04.05.2015 року, коли ОСОБА_1 намагалася повіситися, але цьому зашкодив чоловік та зняв її з петлі. Після цього ОСОБА_1 була повторно оглянута лікарем-психіатром Біловодської районної лікарні і направлена у СОПЛ. Під час оформлення до стаціонару вела себе неадекватно, настрій знижений, висказувала суїцидні думки, усвідомленої згоди на госпіталізацію не дала.

Представник психіатричного закладу ОСОБА_5 в судовому засіданні підтримав заяву з підстав, зазначених у ній.

Лікар-психіатр ОСОБА_6 суду пояснила, що ОСОБА_1 була вперше направлена на лікування до Сватівської обласної психіатричної лікарні 04.05.2015 року та під час оформлення до лікарні вела себе неадекватно, настрій був знижений, виказувала суїцидні думки, згоди на госпіталізацію не давала. На даний час ОСОБА_1 заспокоїлася, стала більш контактною та написала заяву на добровільне проходження лікування. З ОСОБА_1 було обговорено подальше лікування та лікарські засоби, що будуть застосовуватися в процесі надання медичної допомоги. Пояснила, що є підстави вважати, що ОСОБА_1 буде приймати лікування добровільно.

ОСОБА_1 в судове засідання не зявилася, надала заяву про розгляд справи за її відсутності, вказала, що надає добровільну згоду на лікування у Сватівській обласній психіатричній лікарні.

Прокурор Пляшкова О.О. вважає, що з урахуванням добровільної згоди ОСОБА_1 на проходження курсу лікування, на даний час відсутні підстави для задоволення заяви Сватівської обласної психіатричної лікарні про госпіталізацію ОСОБА_1 до психіатричного закладу в примусовому порядку.

Свідок ОСОБА_3 суду пояснив, що він є лікарем-психіатром Біловодського РТМО. З2013 року ОСОБА_1 знаходилася у нього на консультативному обліку, приймала медичні препарати та швидко відновила свій психічний стан. У 2015 році у ОСОБА_1 зявилися ідеї самообвинувачення, виник депресивний синдром, 04.05.2015 року вона вчинила спробу самогубства шляхом повішення, про яку йому повідомив її чоловік ОСОБА_4, у звязку з чим було прийнято рішення про направлення ОСОБА_1 до Сватівської обласної психіатричної лікарні. Про попередні спроби самогубства ОСОБА_7 шляхом отруєння таблетками, йому раніше відомо не було.

Свідок ОСОБА_4, який є чоловіком ОСОБА_1, відмовився давати показання суду відповідно до положень ст. 63 Конституції України.

Суд, вислухавши учасників судового процесу, дослідивши в судовому засіданні надані докази, оцінивши їх у сукупності, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, всебічно з'ясувавши обставини, на які заявник посилається як на підставу своїх вимог, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, встановив наступне.

Порядок надання психіатричної допомоги регламентується Законом України «Про психіатричну допомогу», який визначає правові та організаційні засади забезпечення громадян психіатричною допомогою виходячи із пріоритету прав і свобод людини і громадянина, встановлює обов'язки органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування з організації надання психіатричної допомоги та правового і соціального захисту осіб, які страждають на психічні розлади, регламентує права та обов'язки фахівців, інших працівників, які беруть участь у наданні психіатричної допомоги.

Відповідно до вимог ст. 2 Закону України «Про психіатричну допомогу», законодавство України про психіатричну допомогу базується на Конституції України і складається з Основ законодавства України про охорону здоров'я, цього Закону та інших нормативно-правових актів, прийнятих відповідно до них. Дія цього Закону поширюється на громадян України, іноземців та осіб без громадянства, які перебувають в Україні.

Відповідно до ст. 14 Закону України «Про психіатричну допомогу», особа, яка страждає на психічний розлад, може бути госпіталізована до психіатричного закладу без усвідомленої згоди або без згоди її законного представника, якщо її обстеження або лікування можливі лише в стаціонарних умовах та при встановленні в особи тяжкого психічного розладу, внаслідок чого вона: вчиняє чи виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї чи оточуючих, або неспроможна самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні який забезпечує її життєдіяльність.

Судом встановлено, що після повторного огляду лікарем-психіатром Біловодської районної лікарні, ОСОБА_1 була направлена до Сватівської обласної психіатричної лікарні у звязку із погіршенням психічного стану (а.с. 3).

Згідно заяви ОСОБА_4, на протязі останніх пяти місяців психічний стан його дружини ОСОБА_1 погіршився, вона здійснювала спроби самогубства (а.с. 4).

Відповідно до висновку лікарів-психіатрів про стан психічного здоровя ОСОБА_1 № 29 від 05.05.2015 року, остання страждає на тяжкий психічний розлад у формі: важкий депресивний розлад. Таким чином, ступень виражених психічних порушень така, що ОСОБА_1 представляє загрозу для себе та потребує примусової госпіталізації (а.с. 2).

Відповідно до ст.3 Конституції України людина, її життя і здоров'я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов'язком держави.

Статтею 1 Закону України «Про психіатричну допомогу» визначено, що психіатрична допомога це комплекс спеціальних заходів, спрямованих на обстеження стану психічного здоров'я осіб на підставах та в порядку, передбачених цим Законом та іншими законами, профілактику, діагностику психічних розладів, лікування, нагляд, догляд та медико-соціальну реабілітацію осіб, які страждають на психічні розлади.

Психіатрична допомога надається на основі принципів законності, гуманності, додержання прав людини і громадянина, добровільності, доступності та відповідно до сучасного рівня наукових знань, необхідності й достатності заходів лікування з мінімальними соціально-правовими обмеженнями (ст.4 Закону України «Про психіатричну допомогу»).

Відповідно до ч. 1 ст. 25 Закону України «Про психіатричну допомогу», особи, яким надається психіатрична допомога, мають права i свободи громадян, передбачені Конституцією України та законами України. Обмеження їх прав i свобод допускається лише у випадках, передбачених Конституцією України, вiдповiдно до законів України.

Положеннями ч. 2 ст.9 Закону України «Основи законодавства України про охорону здоров'я» передбачено, що застосування примусових заходів медичного характеру щодо осіб, які вчинили суспільно небезпечні діяння, обмеження прав інших громадян у вигляді примусового медичного огляду або примусової госпіталізації, а також у зв'язку з проведенням карантинних заходів допускається тільки на підставах і в порядку, передбачених законами України.

Згідно ч.1. та 2 ст. 280 ЦПК України у заяві про проведення психіатричного огляду фізичної особи у примусовому порядку, про надання особі амбулаторної психіатричної допомоги у примусовому порядку та її продовження, про госпіталізацію до психіатричного закладу у примусовому порядку та продовження такої госпіталізації повинні бути зазначені підстави для надання психіатричної допомоги у примусовому порядку, встановлені законом.

До заяви про психіатричний огляд або надання амбулаторної психіатричної допомоги у примусовому порядку додається висновок лікаря-психіатра, а про продовження примусово амбулаторної психіатричної допомоги, про примусову госпіталізацію, її продовження - висновок комісії лікарів-психіатрів та інші відповідні матеріали.

Отже, законодавством визначено вичерпний перелік підстав для госпіталізації особи без її усвідомленої згоди до психіатричного закладу, а частиною 2 ст. 280 ЦПК України встановлено, що до заяви про примусову госпіталізацію має бути надано, крім висновку комісії лікарів-психіатрів й інші відповідні матеріали, які б свідчили про необхідність такої госпіталізації без згоди самої особи.

Виходячи із засад пріоритету забезпечення прав і свобод людини і громадянина при вирішенні питання про госпіталізацію особи до психіатричного закладу в примусовому порядку, суд вважає, що заявником суду не надано, крім висновку лікарів-психіатрів та направлення лікаря-психіатра Біловодської районної лікарні, інших достатніх та належних доказів, які підтверджують вимоги заявника, зокрема, щодо необхідності госпіталізації ОСОБА_1 до психіатричного закладу саме в примусовому порядку, оскільки ОСОБА_1 надала згоду на добровільне лікування у Сватівській обласній психіатричній лікарні, та лікар-психіатр ОСОБА_6 підтвердила справжність намірів ОСОБА_1 одержувати необхідне лікування.

При вирішенні даної справи, суд також враховує правову позицію Європейського суду з прав людини, а саме правові позиції по справі «Акопян проти України» від 05 червня 2014 року, де Європейський суд з прав людини дійшов висновку про те, що невиправдане поміщення особи у психіатричний заклад стало можливим внаслідок відсутності справедливих та належних превентивних засобів захисту, які могли б забезпечити їй адекватний юридичний захист від свавілля. Ні в якому разі не можна допустити, щоб тримання особи у психіатричній лікарні супроводжувалося примусовим лікуванням, завдало їй тяжких страждань та шкоди приватному і сімейному життю, а також позбавляло її можливості ефективно оскаржити своє примусове лікування.

Враховуючи вищевикладене, беручи до уваги, що ОСОБА_1 надала згоду на добровільне лікування у Сватівській обласній психіатричній лікарні, суд вважає, що відсутні підстави для задоволення заяви.

На підставі викладеного, керуючись ст. 3 Конституції України, ст.9 Закону України «Основи законодавства України про охорону здоров'я», ст.ст. 1, 2, 4, 14, 25 Закону України «Про психіатричну допомогу», ст.ст. 209, 279- 282 ЦПК України,

В И Р І Ш И В :

В задоволенні заяви Сватівської обласної психіатричної лікарні про госпіталізацію ОСОБА_1 до психіатричного закладу в примусовому порядку відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Луганської області шляхом подання через Сватівський районний суд Луганської області у десятиденний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

Повний текст рішення складено та підписано 08.05.2015 року.

Суддя А.С. Река

Народні засідателі: С.І. Лемешко

ОСОБА_8