УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

9 вересня 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Червинської М.Є.,

суддів: Леванчука А.О., Мазур Л.М.,

Писаної Т.О., Юровської Г.В.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, треті особи: публічне акціонерне товариство «Дніпрогаз», Головне управління державної служби надзвичайних ситуацій України у Дніпропетровській області, Інспекція Державного архітектурно-будівельного контролю в Дніпропетровській області, про усунення перешкод за касаційною скаргою ОСОБА_3 на рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 16 червня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У вересні 2014 року ОСОБА_3 звернулась до суду з указаним позовом, у якому, з урахуванням уточнень просила зобов'язати відповідача переустановити та демонтувати його газову трубу, яка проходить по її земельній ділянці по АДРЕСА_1 та зобов'язати останнього зробити окреме підключення до магістральної труби зі своєї земельної ділянки по АДРЕСА_2; демонтувати газову трубу, яка проходить по земельній ділянці відповідача від належної йому частини будинку до сараю «Г»; перенести його димар у відповідності до технічної документації; перенести зливну трубу накопичувального казана системи опалювання частини будинку ОСОБА_4 на другу його частину будинку; встановити, що газова труба, яка йде від магістральної труби по її земельній ділянці і далі у її частину будинку, в літню кухню літ. «Б» є її власністю, та стягнути судові витрати.

Свої вимоги позивач мотивувала тим, що вона та відповідач є співвласниками домоволодіння АДРЕСА_3. На підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 15 листопада 2005 року, їй належить 71/100 частини зазначеного домоволодіння, ОСОБА_4 на підставі договору дарування від 2004 року належить - 29/100 частин домоволодіння. У домоволодінні їй належить: в житловому будинку А-1: приміщення 1-5/9,0 кв.м та 1-4/5,8 кв.м, житлова прибудова А1-1, загальною площею 27,6 кв.м, прибудова а2-1; надвірні будівлі: літня кухня - Б, сарай - Ж, навіси - Р, Н,С, сарай Л, погріб з шийкою - К; ОСОБА_4 належить: частина житлового приміщення А-1 з приміщеннями 2-2, 2-3, прибудова а1-1, сарай З та Г, убиральня - Д. Раніше належна їй частина домоволодіння належала її бабі - ОСОБА_5, яка 21 лютого 1998 року приватизувала належну їй частину земельної ділянки площею 0,0518 га із цього часу стала її власницею. Після смерті ОСОБА_5, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 року, вона успадкувала зазначену частину домоволодіння та земельну ділянку за адресою: АДРЕСА_3. При газифікації у 1984 році належної їй частини будинку, вона замовила проект газифікації за свій рахунок. Друга половина будинку, де на теперішній час проживає відповідач, належала іншому власнику, який також провів газ на свою частину будинку. Але підключення було проведено не з вулиці від магістральної газової труби, а від труби, яка проходить по земельній ділянці, що на даний час знаходиться у її власності та на її частину будинку. Вона не може повноцінно використовувати свою земельну ділянку, оскільки газова труба відповідача проходить через її домогосподарство до його частини будинку на протязі 3,5 м, чим створює для неї незручності. Згідно проектної документації, газифікації підлягає тільки частина житлового будинку відповідача. ОСОБА_4 самовільно провів газ до сараю «Г». Зазначена газова труба знаходиться на малій відстані від стіни її будинку та проходить перед її вікном, закриваючи його частину, а далі йде у сарай літ. «Г», де знаходяться паливно-мастильні матеріали, що створює вибухонебезпечну ситуацію. 20 листопада 2009 року рішенням виконкому Самарського району м. Дніпропетровська ОСОБА_4 зобов'язано знести сарай «Г», чого зроблено не було. Крім того, димар в частині будинку відповідача знаходиться у незадовільному стані на відстані 40 см від вікна її житлової кімнати і закриває його частину. Під час опадів вона потрапляє у її вікно, газові відходи потрапляють у її квартиру, що робить неможливим користування вікном.

Рішенням Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 29 грудня 2014 року у задоволенні позову ОСОБА_3 відмовлено у повному обсязі. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 16 червня 2015 року рішення суду першої інстанції в частині відмови ОСОБА_3 у задоволенні позову до ОСОБА_4 про зобов'язання ОСОБА_4 переустановити та демонтувати газову трубу, яка проходить по земельній ділянці АДРЕСА_1, та здійснити окреме підключення до магістральної труби зі своєї земельної ділянки АДРЕСА_2, скасовано та ухвалено в цій частині нове рішення, яким позов ОСОБА_3 задоволено. Зобов'язано ОСОБА_4 переустановити та демонтувати газову трубу, яка проходить до належного йому на праві власності домоволодіння АДРЕСА_2, по земельній ділянці АДРЕСА_1, що належить ОСОБА_3 Зобов'язано ОСОБА_4 здійснити окреме підключення газової труби від магістральної труби до належного йому на праві власності домоволодіння АДРЕСА_2, по належній йому земельній ділянці АДРЕСА_2. Вирішено питання про розподіл судових витрат. У іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін.

У касаційній скарзі ОСОБА_3, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення апеляційного суду в частині відмови у задоволенні позову та направити справу в цій частині на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, законність судового рішення в межах касаційного оскарження, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд першої інстанції, відмовляючи в позові, виходив із того, що права ОСОБА_3 діями відповідача не порушені.

Апеляційний суд, скасовуючи рішення суду першої інстанції в частині відмови в позові ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про зобов'язання відповідача переустановити та демонтувати газову трубу, яка проходить по земельній ділянці АДРЕСА_1, та здійснити окреме підключення до магістральної труби зі своєї земельної ділянки АДРЕСА_2 та ухвалюючи в цій частині нове рішення про задоволення позову, виходив із того, що право позивача, як власника земельної ділянки та 71/100 частин домоволодіння, що розташоване за вищевказаною адресою порушується відповідачем, оскільки газова труба відповідача проходить через її домогосподарство. У решті позову апеляційний суд погодився з висновками місцевого суду.

Рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 16 червня 2015 року в частині задоволення позову ОСОБА_3 до суду касаційної інстанції не оскаржено та предметом перегляду не є (ст. 335 ЦПК України).

Висновок апеляційного суду в частині відмови в задоволенні позову ОСОБА_3 є правильним, відповідає фактичним обставинам справи та нормам матеріального права, які правильно застосовані з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 317, ч. 1 ст. 319, ч. 1 ст. 321 ЦК України власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Згідно ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Разом з тим, положення вищевказаних норм ЦК України передбачають також обов'язок власника використовувати своє право, не порушуючи при цьому вимоги закону, права й інтереси інших осіб та здійснення захисту свого права в порядку, передбаченому законом.

Судами установлено, що на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 15 листопада 2005 року ОСОБА_3 належить 71/100 частини домоволодіння АДРЕСА_3, а саме: в житловому будинку А-1: приміщення 1-5/9,0 кв.м та 1-4/5,8 кв.м, житлова прибудова А1-1, а1-1, загальною площею 27,6 кв.м.; надвірні будівлі: літня кухня - Б, сарай - Ж, навіси - Р, Н, С, погріб з шийкою - К. Тамбур а-1, прибудова а2 - 1, сарай Л - підлягають введенню в експлуатацію (т. 1 а.с. 5-8, 10, 96, 97, 127).

Згідно державного акта на право власності на земельну ділянку, виданого від 7 серпня 2006 року, ОСОБА_3 є власником земельної ділянки площею 0,0518 га, земельна ділянка розташована на території Самарського району АДРЕСА_3. Цільове призначення земельної ділянки - обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (т. 1 а.с. 11, 102).

На підставі договору дарування від 15 квітня 2004 року ОСОБА_4 належить - 29/100 частин домоволодіння АДРЕСА_3 (т. 1 а.с. 111-114, т. 2 а.с. 66-67).

Згідно державного акта на право власності на земельну ділянку від 30 липня 2009 року ОСОБА_4 є власником земельної ділянки площею 0,0490 га, земельна ділянка розташована на території Самарського району АДРЕСА_3. Цільове призначення земельної ділянки - обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (т. 1 а.с. 115).

Із змісту позовних вимог ОСОБА_3, серед іншого, вбачається, що остання посилаючись на порушення ОСОБА_4 її прав як власника 71/100 частин домоволодіння та земельної ділянки АДРЕСА_3, просила суд демонтувати газову трубу, яка проходить по земельній ділянці відповідача від належної йому частини будинку до сараю «Г».

Судом установлено, що по земельній ділянці ОСОБА_4 від належної йому частини будинку до сараю «Г». Матеріали справи не містять доказів того, що газовою трубою, про демонтаж якої заявлено позов, створюються незручності в користуванні земельною ділянкою позивачу.

Також позивач просила суд зобов'язати відповідача перенести димар у відповідності до технічної документації; перенести зливну трубу накопичувального казана системи опалювання частини будинку ОСОБА_4 на другу його частину будинку; встановити, що газова труба, яка йде від магістральної труби по її земельній ділянці і далі у її частину будинку, в літню кухню літ. «Б» є її власністю.

Відмовляючи у задоволенні позову у цій частині, апеляційний суд обґрунтовано виходив із того, що позивач у порушення вимог ст. ст. 10, 60 ЦПК України не надала до суду доказів щодо того, що відповідачем було здійснено будь-які дії з перенесення димаря та труби накопичувального казана в інше місце, з урахуванням вже існуючої системи опалення частини будинку відповідача. Разом із тим, позивачем не надано доказів на підтвердження технічної можливості для перенесення димаря та труби накопичувального казана в інше місце.

За таких обставин, колегія суддів дійшла висновку, що ухвалене у справі рішення апеляційного суду в частині позову ОСОБА_3 до ОСОБА_4, треті особи: ПАТ «Дніпрогаз», Головне управління державної служби надзвичайних ситуацій України у Дніпропетровській області, Інспекція Державного архітектурно-будівельного контролю в Дніпропетровській області, про зобов'язання відповідача демонтувати газову трубу, яка проходить по земельній ділянці останнього від належної йому частини будинку до сараю «Г»; перенести його димар у відповідності до технічної документації; перенести зливну трубу накопичувального казана системи опалювання частини будинку ОСОБА_4 на другу його частину будинку; встановити, що газова труба, яка йде від магістральної труби по її земельній ділянці і далі у її частину будинку, в літню кухню літ. «Б» є її власністю відповідає вимогам чинного законодавства щодо законності й обґрунтованості та підлягає залишенню без змін.

Керуючись ч. 1 ст. 336, ст. 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 16 червня 2015 року в частині позову ОСОБА_3 до ОСОБА_4, треті особи: публічне акціонерне товариство «Дніпрогаз», Головне управління державної служби надзвичайних ситуацій України у Дніпропетровській області, Інспекція Державного архітектурно-будівельного контролю в Дніпропетровській області, про зобов'язання ОСОБА_4 демонтувати газову трубу, яка проходить по його земельній ділянці від належної йому частини будинку до сараю «Г»; перенести димар, який знаходиться на частині будинку відповідача у відповідності до технічної документації; перенести зливну трубу накопичувального казана системи опалювання частини будинку ОСОБА_4 на другу його частину будинку; встановити, що газова труба, яка йде від магістральної труби по земельній ділянці ОСОБА_3 далі у її частину будинку, в літню кухню літ. «Б» є власністю позивача залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий М.Є. Червинська
Судді:А.О. Леванчук
Л.М. Мазур
Т.О. Писана
Г.В. Юровська