Справа № 750/9685/14 Провадження № 22-ц/795/1577/2015 Категорія - цивільнаГоловуючий у I інстанції - Логвіна Т. В. Доповідач - Литвиненко І. В.
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 серпня 2015 року м. Чернігів

АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІГІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ у складі:

головуючого - суддіЛитвиненко І.В.
суддів:Страшного М.М., Шарапової О.Л.
при секретарі:Нечасному О.Л.
за участю:представника ОСОБА_5 ОСОБА_6, представника відповідача Манойлика Д.В., представника ОСОБА_8 ОСОБА_9

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за апеляційною скаргою ОСОБА_5 на рішення Деснянського районного суду м.Чернігова від 7 липня 2015 року по справі за позовом ОСОБА_5 до Чернігівської міської ради, Державної архітектурно-будівельної інспекції України про визнання права власності,

треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача: ОСОБА_8, ОСОБА_10, ОСОБА_11,

в с т а н о в и в:

У вересні 2014 року ОСОБА_5 звернулась з позовом до Чернігівської міської ради, ДАБІ України з вимогою про визнання за нею права власності на самочинно здійснену прибудову Б2-1, збудований тамбур № бб-1 та на переобладнаний з сараю будинок Б-1 з прибудовами в АДРЕСА_1.

Рішенням суду в задоволенні позову було відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_5 просить скасувати рішення суду через порушення норм матеріального права, невідповідність висновків суду обставинам справи і ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог.

Доводи апеляційної скарги полягають у тому, що висновки суду про порушення прав ОСОБА_8 прибудовами до будинку та переобладнаннями у сараї, відсутність у ОСОБА_5 земельної ділянки в користуванні не відповідають дійсності. Також апелянт зазначає, що не взято судом до уваги наявність рішення виконкому про надання дозволу на прийняття в експлуатацію самовільно збудованого будинку у дворі загального користування, яке надавалось спадкодавцю, рішення виконкому про дозвіл на прибудову кімнати 2,6 х 4,0 м зі збільшенням жилої площі до 7 кв.м.

Представник позивача ОСОБА_6 наполягала на задоволенні апеляційної скарги, а представник третьої особи ОСОБА_8 ОСОБА_9, представник відповідача ОСОБА_7 заперечували проти задоволення апеляційної скарги.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_12, батько позивача, успадкував згідно до свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого держнотконторою 25.06.1988 року, ? частину житлового будинку з надвірними будівлями в АДРЕСА_1, який складався з дерев'яного житлового будинку А-1 житловою площею 56,8 кв.м, дерев'яних сараїв Б, б1 , б, цегляного гаражу б2 , погребу б4 , металевої огорожі № 1, 2.

Рішенням Деснянського райнарсуду м.Чернігова від 28.07.1989 року був проведений реальний поділ будинку АДРЕСА_1 і ОСОБА_12 було виділено кімнату 1-4, площею 17,8 кв.м, сарай Б, сарай б, частину огорожі.

Рішенням виконкому Деснянської районної ради м.Чернігова № 305 від 13.11.1989 року ОСОБА_12 був наданий дозвіл зробити прибудову до будинку розміром 4,5 х 2 м для розміщення кухні та коридору. Рішенням виконкому Деснянської районної ради м.Чернігова №112 від 15.05.1991 року ОСОБА_12 дозволено ПО ЖКХ приймання в експлуатацію самовільно збудованого другого будинку розміром 21,8 кв.м у загальному дворі будинку НОМЕР_1. Рішенням виконкому Деснянської районної ради м.Чернігова № 249 від 08.11.2004 року дозволено позивачці ОСОБА_5, яка проживала в частині будинку батька, будівництво прибудови кімнати розміром 2,6х4,0м зі збільшенням жилої площі на 7 кв.м згідно проекту.

Після смерті ОСОБА_12, позивач ОСОБА_5, на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, виданого держнотконторою 27.04.2011 року, стала власницею ? частини житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами в АДРЕСА_1, який складається з дерев'яного житлового будинку А-1 житловою площею 56,8 кв.м, дерев'яного сараю б1 , цегляного гаражу б2 , дерев'яної убиральні В, дерев'яного навісу Г1 , дерев'яної убиральні Е.

Оскільки проведені прибудови, переобладнання сараю, які були зроблені до 2011 року, так і не були введені в експлуатацію відповідно до діючого на той час законодавства, ОСОБА_5 просила визнати за нею право власності на самочинно здійснені прибудови до АДРЕСА_1 - самовільно збудованого тамбуру № бб-1, прибудову Б2-1, та на переобладнаний з сараю будинок Б-1 з прибудовами, що знаходиться у дворі вказаного будинку.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позов є безпідставним через відсутність надання позивачу у користування земельної ділянки, на якій розташовані самовільно здійснені прибудови, заперечення співвласника будинку ОСОБА_8, що свідчить про порушення її прав, відсутність технічних характеристик прибудов станом на сьогоднішній день та можливість введення в експлуатацію прибудов відповідно до вимог діючого законодавства.

Апеляційний суд погоджується з рішенням суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позову, але приходить до висновку про необхідність зміни мотивів відмови у позові.

Дійсно, ч.5 ст.376 ЦК України передбачено, що на вимогу власника (користувача) земельної ділянки суд може визнати за ним право власності на нерухоме майно, яке самочинно збудоване на ній, якщо це не порушує права інших осіб.

В силу ч.2 ст.120 ЗК України, ОСОБА_5 є користувачем земельної ділянки в АДРЕСА_1 де рішенням Деснянського районного суду м.Чернігова від 27.11.2003 року був встановлений порядок користування земельною ділянкою між співвласниками будинку і ОСОБА_12, спадкоємцем якого є позивач, було виділено в користування під двором загального користування між всіма співвласниками 30,75 кв.м, під будівлями 80 кв.м, під двором спільного з ОСОБА_8 користування 5,2 кв.м, під двором спільного з ОСОБА_13 користування 3,3 кв.м, під землею не зайнятою будівлями 39,85 кв.м, а всього 161,3 кв.м (а.с.20-21).

Таким чином, ОСОБА_5 має право вимагати визнати за нею право власності на нерухоме майно, яке самочинно збудоване на земельній ділянці, що знаходиться в її користуванні, і в цій частині висновки суду першої інстанції не відповідають дійсним обставинам справи.

В той же час, ст.376 ЦК України регулює питання визнання права власності на самочинно збудоване нерухоме майно. Стаття 181 ЦК України визначає, що до нерухомих речей належать об'єкти, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких є неможливим без їх знецінення та зміни їх призначення.

З позовних вимог, висновку № С-375 за результатами проведення судової будівельно-технічної експертизи від 05.03.2015 року та інвентаризаційної справи вбачається, що самочинно збудованими або переобладнаними є приміщення 2-2 площею 5,9 кв.м та приміщення 2-3, площею 4,7 кв.м, позначене на генеральному плані літерою А2 -1; приміщення 2-1, площею 4,7 кв.м, позначене на генеральному плані літерою а3 -1 ( прибудови до будинку А-1); приміщення І площею 2,1кв.м, позначене на плані літерою б6-1; приміщення 4 площею 9,2 кв.м позначене на генеральному плані Б2-1(прибудови до сараю Б). Вказані приміщення є не окремими будинками, а прибудовами до головної речі і на них розповсюджується дія ст.186 ЦК України, яка встановлює, що річ, призначена для обслуговування іншої (головної) речі і пов'язана з нею спільним призначенням, є її приналежністю, яка слідує за головною річчю.

Головна річ - це ? частина будинку з надвірними будівлями, на яку видано ОСОБА_5 свідоцтво про право на спадщину за заповітом. Визнавати самостійне право власності на приналежності до головної речі законом не передбачено.

Позовні вимоги ОСОБА_5 також стосуються і визнання права власності на переобладнаний сарай Б у будинок, що знаходиться у дворі будинку А, тобто переведення нежитлового приміщення, яке зареєстровано як сарай, у житлове.

Прийняття в експлуатацію таких об'єктів нерухомості має здійснюватися відповідними органами держархбудконтролю України у спосіб, визначений п. 9 розділу У «Прикінцеві положення» Закону України «Про регулювання містобудівельної діяльності» та Порядком прийняття в експлуатацію індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків, господарських (присадибних) будівель і споруд, прибудов до них, громадських будинків І та ІІ категорії складності, які збудовані без дозволу на виконання будівельних робіт і проведення технічного обстеження їх будівельних конструкцій та інженерних мереж, затверджених наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлового-комунального господарства України від 19.03.2013 року № 95.

Позивач ОСОБА_5 вказувала на те, що вона зверталась до органів державного архітектурно-будівельного контролю, але її питання не було вирішено.

В матеріалах справи є відповідь Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю у Чернігівській області від 02.04.2014 року (а.с.168-169) ОСОБА_5 на її звернення, в якому вказувалось на те, що заява про прийняття в експлуатацію самочинно збудованих будівель не може бути задоволена через те, що строк подачі таких заяв закінчився 31.12.2012 року.

Проте, згідно до п.9 розділу У «Прикінцеві положення» Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» в редакції від 13.01.2015 року, строк подачі заяв на прийняття в експлуатацію об'єктів будівництва, збудованих без дозволу на виконання будівельних робіт, продовжений до 31.12.2015 року, тобто у позивачки є можливість для вирішення питання належного оформлення самочинно збудованих будівель у органах державного архітектурно-будівельного контролю до 31.12.2015 року.

Під час розгляду в суді апеляційної інстанції, ОСОБА_5 звернулась до Управління Державної архітектурно-будівельної інспекції у Чернігівській області з заявою щодо прийняття в експлуатацію прибудов до житлового будинку. З відповіді від 21.08.2015 року вбачається, що ОСОБА_5 не надала всіх необхідних документів, зокрема, згоди всіх співвласників (користувачів) земельної ділянки, з огляду на те, що вона не є самостійним користувачем частки земельної ділянки, на якій розташовані спірні об'єкти. Представник ОСОБА_5 ОСОБА_6 в судовому засіданні підтвердила, що рішенням суду 27.11.2003 року був встановлений порядок користування земельною ділянкою, але це рішення не виконувалось і є будівлі, які розташовані на земельній ділянці загального користування.

Наведене вище, свідчить про те, що ОСОБА_5 не втратила права на звернення до органів державного архітектурно-будівельного контролю з приводу введення в експлуатацію самовільно переобладнаного сараю та інших будівель при належному оформленні документів.

Посилання ОСОБА_5 на ті обставини, що для будівництва прибудов в менших розмірах і введення в експлуатацію самовільно переобладнаного під житловий будинок сараю, були рішення виконкому, що попередні власники інших частин будинку не мали претензій до прибудов і ОСОБА_8 прибудови не заважають, не можуть братись до уваги, оскільки наявність зазначених обставин не є підставою для визнання права власності на прибудови до головної речі чи визнання права власності на переобладнаний під житловий будинок сарай без вирішення цього питання в органах державного архітектурно-будівельного контролю.

За таких обставин, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відсутність підстав для задоволення позову, але в мотивах свого рішення про відмову в задоволенні позову допустив невідповідність висновків суду дійсним обставинам справи, а тому рішення суду в частині мотивів відмови у позові підлягає зміні.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309 ч.1 п.3, ст.ст. 314, 316, 319, 325 ЦПК України, апеляційний суд

В И Р І Ш И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 задовольнити частково.

Рішення Деснянського районного суду м.Чернігова від 7 липня 2015 року змінити в частині мотивів відмови в задоволенні позову.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:Судді: