Справа № 459/3419/14 Головуючий у 1 інстанції: Кріль М.Д.
Провадження № 22-ц/783/2427/15 Доповідач в 2-й інстанції: Штефаніца Ю.Г.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 травня 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого: Штефаніци Ю.Г.

суддів: Берези В.І., Бойко С.М.,

за участі судового секретаря: Брикайло М.В.,

представника ПАТ Комерційний банк«ПриватБанк» Жарського І.Р., розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Червоноградського міського суду Львівської області від 25 грудня 2014 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 третя особа без самостійних вимог ВДВС Червоноградського МУЮ у Львівській області, про стягнення заборгованості, -

встановила:

В липні 2014 року Публічного акціонерного товариства Комерційний банк (далі ПАТ КБ) «ПриватБанк» звернувся в суд з даним позовом., позиваючись на те, що відповідно до укладеного договору від 25.10.2006 року б/н ОСОБА_1 отримав кредит в сумі 4000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 24,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Так як банк виконав свої зобов'язання, надав кредит в сумі - 4000 грн., а відповідач - власник картки, свої зобов'язання щодо сплати кредиту та відсотків за його користування не виконав, Банк, уточнивши позовні вимоги, просить стягнути з відповідача заборгованість в сумі - 11 151,55 грн.

Рішенням Червоноградського міського суду Львівської області від 25 грудня 2014 року у задоволенні цього позову ПАТ КБ «ПриватБанк» відмовлено.

Вказане рішення суду оскаржив позивач ПАТ КБ «ПриватБанк». Апелянт просить це рішення скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк» в повному обсязі, посилаючись на те, що оскаржуване рішення є незаконним, необґрунтованим, прийняте з порушенням норм матеріального і процесуального права. Зокрема, апелянт посилається на те, що після прийняття судового наказу кредитний договір не був розірваний та продовжує діяти, відповідачу продовжують нараховуватись відсотки, пеня комісія на залишок заборгованості по кредиту, що не звільняє боржника від відповідальності за невиконання ним грошових зобов'язань, не позбавляє кредитора на отримання вказаних грошових сум. Крім того, стверджує, що виконавче провадження зі стягнення заборгованості за судовим наказом закінчено 13.06.2013 року, то відповідно 14.06.2013 року розпочався перебіг позовної давності, позивач звернувся в суд в липні 2014 року, тобто в межах строку позовної давності (а.с. 71-74).

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника ПАТ «ПриватБанк» Жарського І.Р. на обґрунтування апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та пред'явлених позовних вимог, матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів не знаходить достатніх підстав для задоволення цієї скарги.

Відповідно до вимог ч.1 ст.303 ЦПК України, під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції лише в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно ст.308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Статтями 10, 60 ЦПК України, встановлено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін і, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Положеннями ст.212 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції 25.10.2006 року ЗАТ КБ «ПриватБанк» правонаступником якого є ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1. уклали договір б/н відповідно до якого банк надав, а відповідач по справі отримав кредит в сумі - 4000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 24,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, на строк - один рік.

Банк умови договору виконав, надав відповідачу кредит в сумі - 4000 грн.

Звернувшись до суду із позовом, позивачем зазначено, що ОСОБА_1. умов договору не виконував внаслідок чого утворилась заборгованість з погашення кредиту і обов'язкових платежів, які на момент звернення до суду з позовом в липні 2014 року склали 15879,55 грн., з яких: 4000 грн. - заборгованість за кредитом; 7503,99 грн. - заборгованість по процентах за користування кредитом; 3143,20 - заборгованість з пені та комісії за користування кредитом; а також штрафи відповідно до п.8.6. умов Договору в розмірі 500 грн. та 732,36 грн.

В той же час, судом безспірно встановлено, що за заявою ЗАТ КБ «Приватбанк» суддєю Червоноградського міського суду Львівської області 21 серпня 2007 року було видано судовий наказ №2-н-179/07 про стягнення з ОСОБА_1. на користь ЗАТ КБ «ПриватБанк» заборгованості за вищевказаним кредитним договором в розмірі 4728 грн., з яких 4000 грн. - заборгованість за кредитом та 728 грн. - заборгованість за процентами.

При уточненні своїх позивних вимог, Банк зменшив суму боргу, яка підлягає стягненню з відповідача , віднявши суму стягнення за судовим наказом, та визначив такий борг в розмірі 11151,55 грн. (а.с.50-51).

Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції дійшов вірного висновку про його безпідставність.

При цьому суд встановив, що відповідно до постанови старшого державного виконавця ВДВС Червоноградського МУЮ від 13.06.2013 року виконавче провадження з примусового виконання судового наказу № 2-н-179 виданого 20.11.2007 року Червоноградським міським судом Львівської області про стягнення з ОСОБА_1. на користь ЗАТ КБ «Приватбанк» 4728 грн. заборгованості за кредитним договором та 40,50 грн. судових витрат - закінчено, у зв'язку з його виконанням, що підтверджується матеріалами цивільної справи 2-н-179/07, оглянутої судовою колегією.

Згідно відомостей про відрахування з пенсійних виплат ОСОБА_1., вказана сума боргу була стягнута в повному обсязі на розрахунковий рахунок НОМЕР_1 ПАТ КБ «ПриватБанк» (а.с.42,61).

Надаючи розрахунок боргу на час звернення до суду з даним позовом 30 липня 2014 року, Банк виходив із того, що відповідачем не погашено тіло кредиту, а тому нарахування відсотків та неустойки здійснювалось з розрахунку заборгованості по кредиту в розмірі 4000 грн.. При цьому нарахована сума несплачених процентів на прострочену заборгованість склала 7503,99 грн., прострочена комісія - 3103,2 грн., заборгованість по судовим штрафам - 1232,36 грн.

Однак нарахування таких сум відсотків і штрафних санкцій здійснені без врахування фактичних обставин справи як щодо погашення боржником основної суми кредитних коштів за судовим наказом так і строку дії кредитної картки. Банком не представлено суду належних розрахунків боргу, з урахуванням погашеного тіла кредиту.

В силу ст. ст. 256, 257, 258 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки, а щодо вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) - один рік.

Таким чином, у разі неналежного виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу.

Окрім того, відповідно до пунктів 3.1.1, 5.4 Правил користування платіжною карткою граничний строк дії картки (місяць і рік) указано на ній і вона дійсна до останнього календарного дня такого місяця, строк погашення процентів за кредитом визначено щомісячними платежами, а строк погашення кредиту в повному обсязі визначено останнім днем місяця вказаного на картці (поле MONTH).

Судом встановлено, що дія картки закінчилась ще 25 жовтня 2007 і нової платіжної карти відповідач не отримував, що апелянтом не спростовано, а от же строк дії виданої картки не пролонгувався.

Відповідно до ч.1 ст.360-7 ЦПК України, рішення Верховного Суду України, прийняте за наслідками розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначену норму права, та для всіх судів України. Суди зобов'язані привести свою судову практику у відповідність із рішенням Верховного Суду України.

Верховний Суд України в постанові від 19 березня 2014 року по справі № 6- 4 цс 14 висловив правову позицію про те, що відповідно до правил користування платіжною карткою, які є складовою кредитного договору, картка діє в межах визначеного нею строку. За таким договором, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту перебіг позовної давності (ст. 257 ЦК України) щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі зі спливом останнього дня місяця дії картки (ст.261 ЦК України), а не закінченням строку дії договору.

Таким чином, за наявності погашеного боргу в повному обсязі за основною сумою кредиту, а також за нарахованими відсотками станом на 27.07.2007 року, у суду не було фактичних і правових підстав для стягнення відсотків та неустойки, які були нараховані після припинення дії кредитної картки.

Ураховуючи наведене, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують районним судом правильно встановлено фактичні обставини справи, зібраним доказам дана оцінка, правильно застосований матеріальний закон та дотримана процедура розгляду справи, передбачена ЦПК України, тому колегія суддів приходить до висновку про відсутність фактичних і правових підстав для його скасування відсутні.

Керуючись ст.ст. 303, 304, п.1 ч.1 ст.307, ч.1 ст.308, ст.313, п.1 ч.1 ст.314, ст.ст. 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» відхилити.

Рішення Червоноградського міського суду Львівської області від 25 грудня 2014 рокузалишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий: Штефаніца Ю.Г.

Судді: Бойко С.М.

Береза В.І.