Номер провадження: 22-ц/785/436/15
Головуючий у першій інстанції Сегеда О.М.
Доповідач Артеменко І. А.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01.04.2015 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого Артеменка І.А.,

суддів Сватаненка В.І.,

Суворова В.О.,

при секретарі Фабіжевській Т.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_3 - ОСОБА_4 на рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 05 листопада 2014 року по справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_5 про усунення перешкод у користуванні, вселення та встановлення порядку користування квартирою,-

встановила:

У квітні 2014 року ОСОБА_3 звернулася до суду з зазначеним позовом, в якому просила зобов'язати ОСОБА_5 усунути їй перешкоди у користуванні квартирою, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, вселити її у зазначену квартиру та встановити порядок користування квартирою.

Свої вимоги позивачка обґрунтовує тим, що їй на праві власності на підставі договору дарування від 27.02.2002 року належить 1/2 частина квартири АДРЕСА_1. Іншим співвласником зазначеної квартири є відповідач ОСОБА_5, якому на праві власності на підставі свідоцтва про право власності від 04.09.2001 року належать, відповідно, 1/2 частина спірної квартири.

Позивачка зазначила, що з вересня 2012 року вона не має доступу до спірної квартири, оскільки відповідач без її згоди змінив замок на вхідній двері, не надавши при цьому дублікату ключа. Стверджувала, що відповідач з 2012 року не користується спірною квартирою та в ній не проживає. Вважає, що своїми діями відповідач чинить їй перешкоди в користуванні спірною квартирою та в її вселенні, тому просила суд винести рішення, яким зобов'язати відповідача не чинити їй перешкоди в користуванні майном, шляхом її вселення в спірнуквартиру, та встановити порядок користування квартирою, а саме виділити їй в користування житлову кімнату площею 16,9 кв.м. та балкон площею 1,5 кв.м., відповідачу виділити житлову кімнату площею 11,8 кв.м. та балкон площею 1,3 кв.м. Підсобні приміщення: кухню площею 7,3 кв.м., коридор площею 8,9 кв.м., туалет площею 1,5 кв.м., ванну кімнатуплощею 2,9 кв.м. залишити у загальному користуванні.

Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 05 листопада 2014 року позовні вимоги задоволено частково.

Усунуто ОСОБА_3 перешкоди в користуванні 1/2 частини квартири АДРЕСА_1, шляхом вселенняОСОБА_3 в квартиру АДРЕСА_1.

Вселено ОСОБА_3 в квартиру АДРЕСА_1.

Зобов'язано ОСОБА_5 не чинити ОСОБА_3 перешкоди у користуванні 1/2 частини квартири АДРЕСА_1. Вирішено питання судових витрат.

Не погоджуючись з зазначеним рішенням, представник ОСОБА_3 - ОСОБА_4 подала до суду апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду в частині відмови у позові щодо встановлення порядку користування квартирою АДРЕСА_1 скасувати, ухвалити в цій частині нове рішення, яким позовні вимоги в цій частині задовольнити у повному обсязі, посилаючись на порушення судом норм права.

В іншій частині рішення суду не оскаржується.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши суддю-доповідача, який доповів зміст рішення, яке оскаржено, доводи апеляційної скарги, межі, в яких повинні здійснюватись перевірка рішення, встановлюватися обставини і досліджуватися докази, вислухавши думку учасників процесу, колегія суддів вважає необхідним апеляційну скаргу задовольнити, з наступних підстав.

Згідно ч. 1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 в частині встановлення порядку користування спірною квартирою, суд першої інстанції виходив з того, що відповідно до висновку експерта встановити порядок користування спірною квартирою між співвласниками відповідно до їх ідеальних часток технічно не можливо. Крім того, угоди між співвласниками щодо користування спірною квартирою не укладалося, а представник відповідача заперечував проти запропонованого позивачкою варіанту порядку користування спірною квартирою, оскільки таким порядком порушуються права власності відповідача.

Однак колегія суддів не може погодитися з висновками суду першої інстанції, оскільки висновки суду не відповідають дійсним обставинам справи, суд неправильно застосував норми матеріального та процесуального права.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в п. 2 постанови від 18 грудня 2009 року № 14 "Про судове рішення у цивільній справі", рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства відповідно до статті 2 ЦПК, вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин відповідно до статті 8 ЦПК, а також правильно витлумачив ці норми. Обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи.

Рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 05 листопада 2014 року зазначеним вимогам не відповідає.

Апеляційним судом встановлено, підтверджено матеріалами справи та не спростовується сторонами, що відповідно до свідоцтва про право власності від 04.09.2001 року відповідачу ОСОБА_5 належала квартира АДРЕСА_1 (а.с.8). Право власності ОСОБА_5, було зареєстровано 26.11.2001 року в КП "ОМБТІ та РОН".

Відповідно до договору дарування від 27.02.2002 року, що був укладений між ОСОБА_5 та ОСОБА_3, остання отримала у власність ? частину квартири АДРЕСА_1 (а.с.9). Право власності на ? частину зазначеної квартири було зареєстровано в КП "ОМБТІ та РОН".

Тобто, зазначена квартира належить позивачці та відповідачу на праві спільної часткової власності, по ? кожному.

Відповідно до технічного паспорту від 17.08.2001 року квартира АДРЕСА_1 складається з двох житлових кімнат, площею 16,9 кв.м та 11,8 кв.м., кухні площею 7,3 кв.м., коридору площею 8,9 кв.м., туалету площею 1,5 кв.м., ванної кімнати площею 2,9 кв.м., двох балконів площею 1,5 кв.м. та 1,3 кв.м.(а.с.10-11). При цьому кімнати є ізольованими та мають окремі входи.

Позивачка просила встановити порядок користування спірною квартирою, оскільки відповідач перешкоджає їй у доступі до квартири.

Відмовляючи у задоволенні позову в цій частині, суд першої інстанції в основу рішення поклав висновок судової будівельно-технічної експертизи від 24.09.2014 року, відповідно до якої розділити спірну квартиру на дві самостійні частини, до складу яких міг би увійти необхідний склад приміщень (житлових і підсобних), із забезпеченням самостійного входу (виходу), не надається можливим, та встановити порядок користування приміщенням вказаної квартири між співвласниками відповідно до їх ідеальних часток (по ? кожному) також не надається можливим.

Тому експерт, виходячи з планування спірної квартири, надав технічний можливий варіант порядку користування приміщеннями вказаної квартири між співвласниками з відступом від ідеальних часток, з виплатою ринкової компенсації одному із співвласників.

Відповідно до вказаного вище варіанту, експертом пропонується виділити:

- одному співвласнику у користування приміщення площею 18,40 кв.м., що на 2,65 кв.м. більше належної площі: житлове, площею 16,90 кв.м., балкон площею 1,50 кв.м.;

- другому співвласнику у користування приміщення площею 13,10 кв.м., що на 2,65 кв.м. менше належної площі: житлове, площею 11,80 кв.м., балкон площею 1,30 кв.м.;

В загальному користуванні співвласників залишити коридор площею 8,90 кв.м., кухню площею 7,30 кв.м., туалет площею 1,50 кв.м., ванну площею 2,90 кв.м.

Ринкова вартість компенсації одному співвласнику, яку належить виплатити другому співвласнику за бракуючу площу, складає на дату оцінки 23.09.2014 року - 2107 доларів США.

Суд першої інстанції дійшов висновку, що оскільки позивачка не заявляла вимогу про виплату їй компенсації за належну їй частку квартири, то зазначене питання не підлягає розгляду.

Але колегія суддів з зазначеним не може погодитися з наступних підстав.

Згідно ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Статтями 383 ч. 1 ЦК України та 150 ч. 1 ЖК України передбачено право власника квартири використовувати її для особистого проживання і проживання членів своєї сім'ї.

Частиною 1 статті 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до ст. 356 ЦК України власність двох або більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.

Згідно з ч.1 ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їх згодою.

Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він вправі вимагати від інших співвласників, які володіють та користуються спірним майном відповідної матеріальної компенсації.

Відповідно до п. 14 Пленуму Верховного Суду України № 20 від 22.12.1995 року "Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності", квартира, яка є спільною сумісною власністю чи спільною частковою власністю, на вимогу учасника (учасників) цієї власності підлягає поділу в натурі, якщо можливо виділити сторонам ізольовані жилі та інші приміщення з самостійними виходами, які можуть використовуватися як окремі квартири або які можна переобладнати у такі квартири. У протилежному випадку може бути встановлено порядок користування приміщеннями квартири, якщо про це заявлено позов.

Позивачка з посиланням на зазначену норму заявила позов саме про визначення порядку користування спірною квартирою, але суд фактично ухилився від вирішення цього питання, посилаючись при цьому на висновок експерта, який зазначив, що встановити порядок користування приміщеннями спірної квартири між співвласниками відповідно до їх ідеальних часток не є можливим.

Суд першої інстанції правильно зазначив, що позивачка не просила відступити від ідеальних часток співвласників та не просила виплатити їй компенсацію за належну їй частку квартири, а лише просила вирішити порядок користування спірною квартирою, однак вказане судом не прийнято до уваги.

Аналізуючи зазначене, колегія суддів дійшла висновку, що рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині підлягає скасуванню з ухваленням по справі нового рішення про визначення порядку користування квартирою АДРЕСА_1, наступним чином:

- житлову кімнату площею 16,9 кв.м., балкон площею 1,5 кв.м. виділити у користування ОСОБА_3;

- житлову кімнату площею 11,8 кв.м., балкон площею 1,3 кв.м. виділити у користування ОСОБА_5;

- кухню площею 7,30 кв.м., коридор площею 8,90 кв.м., туалет площею 1,50 кв.м., ванну площею 2,90 кв.м. залишити у загальному користуванні.

Крім того, колегія суддів звертає увагу, що визначення порядку користування спірною квартирою у зазначеному порядку не позбавляє відповідача ОСОБА_5 права власності на ? частину квартири, яка йому належить.

Аналізуючи зазначене, колегія суддів дійшла висновку, що рішення суду першої інстанції є незаконним, необґрунтованим та підлягає скасуванню в оскаржуваній частині.

Відповідно до ч. 1. ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

На підставі викладеного колегія суддів дійшла висновку, що рішення суду першої інстанції є незаконним, необґрунтованим та підлягає скасуванню в оскаржуваній частині з ухваленням в цій частині нового рішення про задоволення апеляційної скарги та позовних вимог.

Враховуючи, що ОСОБА_3 при поданні апеляційної скарги сплачено судовий збір, колегія суддів вважає за необхідне стягнути з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_3 судовий збір у сумі 121,8 грн..

Керуючись ст.ст. 88, 303, 307 ч. 1 п. 2, ст. 309 ч. 1 п.п. 3, 4, 313, 314, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області, -

вирішила:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_3 - ОСОБА_4 задовольнити.

Рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 05 листопада 2014 року в частині відмови у задоволенні позову щодо порядку користування квартирою скасувати.

Ухвалити в цій частині нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити, та визначити порядок користування квартирою АДРЕСА_1, яка належить на праві спільної часткової власності ОСОБА_5 та ОСОБА_3, наступним чином:

- житлову кімнату площею 16,9 кв.м., балкон площею 1,5 кв.м. виділити у користування ОСОБА_3;

- житлову кімнату площею 11,8 кв.м., балкон площею 1,3 кв.м. виділити у користування ОСОБА_5;

- кухню площею 7,30 кв.м., коридор площею 8,90 кв.м., туалет площею 1,50 кв.м., ванну площею 2,90 кв.м. залишити у загальному користуванні

Стягнути з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_3 судовий збір у сумі 121,8 грн..

В решті рішення суду залишити без змін.

Рішення колегії судів набирає законної сили з моменту проголошення.

Рішення колегії суддів може бути оскаржено у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня проголошення до суду касаційної інстанції.

Судді апеляційного суду Одеської області

І.А. Артеменко

В. О. Суворов

В.І. Сватаненко