АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/5327/15 Справа № 206/6019/14-ц Головуючий у 1 й інстанції - Румянцев О. П. Доповідач - Осіян О.М.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 липня 2015 року м. Дніпропетровськ

Апеляційний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді - Осіяна О.М.,

суддів - Петешенкової М.Ю., Деркач Н.М.,

за участю секретаря - Прудченко В.Д.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Дніпропетровську цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2

на рішення Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 25 листопада 2013 року та додаткове рішення Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 14 листопада 2014 року по справі за позовом Органу опіки та піклування виконкому Самарської районної у м. Дніпропетровську ради до ОСОБА_3, треті особи - Служба у справах дітей Індустріальної районної у м. Дніпропетровську ради, Центр соціальних служб для сім'ї, дітей та молоді Індустріальної районної у м. Дніпропетровську ради, про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів, -

в с т а н о в и в:

Орган опіки та піклування виконкому Самарської районної у м. Дніпропетровську ради звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів.

Свої вимоги позивач обґрунтував тим, що ОСОБА_3 є матір'ю малолітнього ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1. Відомості про батька до актового запису про народження малолітнього ОСОБА_4 записані на підставі ч. 1 ст. 135 СК України.

Відповідачка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1, але проживає у сторонніх людей. Вона не працює, зловживає спиртними напоями, не займається вихованням, утриманням і доглядом малолітнього сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, не піклується про його фізичний та моральний розвиток. Умови проживання дитини незадовільні, місце проживання не облаштовано, відсутні необхідні речі, продукти харчування та дитячий одяг.

30 квітня 2013 року було складено акт про те, що дитину влаштовано до КЗ «Дніпропетровська міська дитяча клінічна лікарня №1», де він і перебуває по теперішній час.

На засіданні комісії з питань захисту прав дитини було розглянуто питання щодо позбавлення батьківських прав ОСОБА_3 відносно сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, та прийнято позитивний висновок.

Посилаючись на ці обставини, позивач просив позбавити ОСОБА_3 батьківських прав у відношенні сина ОСОБА_4, стягнути з відповідачки аліменти у розмірі 600 грн. щомісячно на рахунок дитини та передати малолітнього ОСОБА_4 Органу опіки та піклування Самарської районної у м. Дніпропетровську ради для подальшого влаштування.

Рішенням Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 25 листопада 2013 року позовні вимоги Органу опіки та піклування виконкому Самарської районної у м. Дніпропетровську ради задоволені.

Позбавлено ОСОБА_3 батьківських прав відносно малолітнього сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Стягнуто із ОСОБА_3 на особистий рахунок дитини ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, у Державному ощадному банку України аліменти в твердій грошовій сумі у розмірі 600 грн. щомісячно, але не менш ніж 30% прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку, починаючи з 25 листопада 2013 року і до досягнення дитиною повноліття.

Передано малолітнього ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, Органу опіки та піклування Самарської районної у м. Дніпропетровську ради для подальшого влаштування.

Закріплено за малолітнім ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, право на проживання в будинку АДРЕСА_1.

Додатковим рішенням Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 14 листопада 2014 року накладена заборона на відчуження будинку АДРЕСА_1, в якому закріплено право на проживання малолітнього ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 ставить питання про скасування рішення Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 25 листопада 2013 року в частині закріплення за малолітнім ОСОБА_4 права на проживання в будинку АДРЕСА_1 та скасування додаткового рішення Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 14 листопада 2014 року в частині накладення заборони на відчуження цього будинку, посилаючись на те, що судові рішення ухвалені із порушенням норм матеріального права та без врахування обставин у справі, оскільки домоволодіння АДРЕСА_1 є його особистою приватною власністю, набуте в порядку спадкування.

В іншій частині судові рішення сторонами не оскаржені.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, суд вважає, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити із наступних підстав.

Приймаючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції виходив із того, що ОСОБА_3 є матір'ю малолітнього ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджується свідоцтвом про народження НОМЕР_1.

Відомості про батька до актового запису про народження малолітнього ОСОБА_4 внесені на підставі ч. 1 ст.135 Сімейного кодексу України.

Відповідачка ОСОБА_3 зареєстрована в будинку АДРЕСА_1, але в дійсності там не проживає із-за відсутності необхідних побутових умов.

Із малолітньою дитиною вона поселилася в одну із кімнат 3-х кімнатної квартири АДРЕСА_2 до співмешканця похилого віку ОСОБА_6, в якій також проживають в окремих кімнатах колишня дружина ОСОБА_6 - ОСОБА_7 та її дорослий син.

17 січня 2013 року за місцем фактичного проживання відповідачки та її малолітньої дитини проведено соціальне інспектування, під час якого встановлено, що дитина потребує необхідних речей, продуктів харчування та дитячого одягу, а також дитину необхідно показати лікарям, чого відповідачка не виконує. В акті зазначено про обов'язок матері - відповідачки по справі виконувати обов'язки по утриманню, лікуванню та вихованню дитини (а.с.14).

30 квітня 2013 року до Індустріального РВ ДМУ ГУМВС України у Дніпропетровській області надійшло повідомлення про те, що у квартирі АДРЕСА_2 залишена без батьківського піклування малолітня дитина - хлопчик ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1. На місці встановлено, що матір малолітнього ОСОБА_3 покинула дитину і вже чотири дні не з'являється в квартиру та місце її знаходження невідомо.

В акті від 30 квітня 2013 року про покинуту дитину, складеного начальником ВКМСД Індустріального РВ ДМУ Самойленко Ю.І., вказано, що мати ОСОБА_9 залишила малолітню дитину без нагляду. На підставі акту дитину влаштовано в КЗ «Дніпропетровська міська клінічна лікарня №1».

03 травня 2013 року відносно ОСОБА_3 складено адміністративний протокол за ч. 1 ст. 184 КУпАП.

Із акту КЗ «Дніпропетровська міська дитяча клінічна лікарня №1» Дніпропетровської обласної ради» від 19 липня 2013 року встановлено, що ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, поступив у відділення 30 квітня 2013 року без матері. Дитина доставлена у супроводі співробітника кримінальної міліції, так як була залишена без батьківського піклування у чужих людей. Під час находження дитини в лікарні її відвідувала жінка одноразово, яка називалася матір'ю (а.с.7).

Актом обстеження умов проживання від 18 липня 2013 року встановлено, що у зв'язку з відсутністю матері за місцем реєстрації та інформації про місце її знаходження повернення дитини в сім'ю на теперішній час неможливе (а.с.26).

Із листа Індустріальної районної у м. Дніпропетровську ради Виконавчого комітету служби у справах дітей про вжиття заходів від 24 липня 2013 року №763 вбачається, що 18 липня 2013 року ОСОБА_3 було викликано для співбесіди по суті її заяви до служби у справах дітей Індустріальної районної у місті ради. На співбесіду ОСОБА_3 з'явилася у нетверезому стані разом із ОСОБА_10 ОСОБА_3 не працює, зловживає спиртними напоями, за дитиною ОСОБА_4 не доглядає. Умови проживання у квартирі АДРЕСА_2 незадовільні. Співмешканець ОСОБА_3 - ОСОБА_6 проходив лікування у зв'язку з психічними розладами на фоні зловживання алкоголем. (а.с.27).

Висновком управління-служби у справах дітей Самарської районної у м. Дніпропетровську ради від 22 липня 2013 року №10/03-29-1006 визнано недоцільним повернення дитини у сім'ю.

Висновком Органу опіки та піклування Самарської районної у м. Дніпропетровську ради від 27 серпня 2013 року №2-17/1644 визнано за доцільне позбавити батьківських прав ОСОБА_3 відносно малолітнього сина, ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 5).

Враховуючи положення п. 2 ч. 1, ст. 164, ч. 2 ст. 166, ч. 1 ст. 184, ч. 3 ст. 193 СК України, а також докази та обставини справи, показання свідків у їх сукупності, суд дійшов висновку, що факт злісного ухилення відповідачки від виконання своїх батьківських обов'язків по вихованню дитини знайшов своє підтвердження у судовому засіданні, та задовольнив позовні вимоги про позбавлення ОСОБА_3 батьківських прав у відношенні сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, стягнення аліментів у розмірі 600 грн. щомісячно на рахунок дитини та передачу дитини Органу опіки та піклування Самарської районної у м. Дніпропетровську ради для подальшого влаштування.

В цій частині рішення не оскаржується і у відповідності зі ст. 303 ЦПК України не переглядається.

Пославшись на те, що відповідачка значиться зареєстрованою в будинку АДРЕСА_1, суд визнав за необхідне закріпити за малолітнім ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, право на проживання у цьому будинку.

Але із висновками суду першої інстанції в частині захисту прав малолітньої дитини погодитись не можна, оскільки вони не враховують всіх обставин у справі та суперечать вимогам законодавства.

Відповідно до змісту ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (ч. 2 ст. 11 цього Кодексу).

При цьому згідно зі ст.119 ЦПК України підставами позову, які відповідно до ст. ст. 31, 215 цього Кодексу суд не може змінити без згоди позивача, є обставини, якими останній обґрунтовує вимоги.

Звернувшись до суду з даним позовом, Орган опіки та піклування Самарської районної у м. Дніпропетровську ради поставив питання про позбавлення ОСОБА_3 батьківський прав у відношенні сина ОСОБА_4, стягнення з відповідачки аліментів у розмірі 600 грн. щомісячно на рахунок дитини та передання малолітнього ОСОБА_4 Органу опіки та піклування Самарської районної у м. Дніпропетровську ради для подальшого влаштування.

Питання про закріплення за малолітнім ОСОБА_4 права на проживання в будинку АДРЕСА_1 позивач не ставив, а тому у суду не було підстав для ухвалення рішення в цій частині.

Таким чином, ухвалюючи рішення в частині закріплення за малолітнім ОСОБА_4 права на проживання в будинку АДРЕСА_1, суд вийшов за межі позовних вимог, а тому воно не може залишатися в силі і підлягає скасуванню.

Крім того, 14 листопада 2014 року суд ухвалив додаткове рішення про накладення заборони на відчуження будинку АДРЕСА_1, в якому закріплено право на проживання малолітнього ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Але із висновками суду першої інстанції цій частині також погодитись не можна, оскільки вони не враховують всіх обставин у справі.

ОСОБА_2 надав до апеляційного суду копію свідоцтва про право на спадщину за законом, посвідчене державним нотаріусом Восьмої дніпропетровської державної нотаріальної контори Хорошманенко Н.С. 09 вересня 2008 року та зареєстроване в реєстрі за № 2-3968, з якого вбачається, що він є спадкоємцем, в цілому, майна ОСОБА_12, померлого ІНФОРМАЦІЯ_2, яке складається з: житлового будинку з господарчо-побутовими будівлями, що знаходиться в АДРЕСА_1 та розташоване на земельній ділянці площею 598 кв. м.

Суд першої інстанції, ухвалюючи додаткове рішення про накладення заборони на відчуження будинку АДРЕСА_1, вирішив питання про права та обов'язки ОСОБА_2

Відповідно до роз'яснень п.14 Постанови № 12 Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2008 року «Про судову практику розгляду цивільних справ в апеляційному порядку», особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їх права та обов'язки, мають право подати до суду апеляційної інстанції всі наявні в них докази на підтвердження порушення їх прав.

При розгляді цієї справи позивач не повідомив суд про вказані обставини та не зазначив всіх осіб, інтересів яких стосується їх спір, а суд першої інстанції не з'ясував, хто є власником житла на теперішній час.

Таким чином, суд вирішив питання про права та обов'язки інших осіб, які не брали участі у справі, а тому відповідно до вимог ст.15 ЦК України, ст.ст.3, 292, п.1 ч.1 ст.309 ЦПК України, відсутні підстави для задоволення позову в цій частині.

У зв'язку з цим, апеляційну скаргу необхідно задовольнити, а рішення суду першої інстанції скасувати в частині закріплення за малолітнім ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, права на проживання в будинку АДРЕСА_1 та скасувати додаткове рішення, відповідно до ст. 309 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 307, 309, 316 ЦПК України, суд -

в и р і ш и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 25 листопада 2013 року скасувати в частині закріплення за малолітнім ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, права на проживання в будинку АДРЕСА_1.

Додаткове рішення Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 14 листопада 2014 року скасувати.

Відмовити Органу опіки та піклування виконкому Самарської районної у м. Дніпропетровську ради у задоволенні заяви щодо ухвалення додаткового рішення про накладення заборони на відчуження будинку АДРЕСА_1.

Рішення набирає законної сили із моменту проголошення, але може бути оскаржене в касаційному порядку протягом двадцяти днів.

Судді: