Справа № 455/1048/13 Головуючий у 1 інстанції: Бонецький Л.Й.
Провадження № 22-ц/783/1802/15 Доповідач в 2-й інстанції: Тропак О. В.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 квітня 2015 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого Тропак О.В.,

суддів: Крайник Н.П.., Федоришина А.В.,

за участю секретаря Іванової О.О.,

з участю представника позивача ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м.Львові цивільну справу за апеляційною скаргою відповідача за первісним позовом ОСОБА_4 на рішення Старосамбірського районного суду Львівської області від 25 грудня 2014 року у справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_4 про поділ майна подружжя та за зустрічним позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про поділ майна подружжя , -

в с т а н о в и л а :

В липні 2013 року ОСОБА_5 звернувся в суд з позовом про поділ майна, набутого ним та відповідачем ОСОБА_4 за час перебування в шлюбі. Просив: виділити йому у власність: 1/2 частину житлового будинку з господарськими будівлями за адресою АДРЕСА_1; 1/2 частину земельної ділянки площею 0,1000 га за адресою АДРЕСА_1, призначену для будівництва та обслуговування жилого будинку і господарських споруд, кадастровий номер НОМЕР_1; виділити відповідачу у власність: 1/2 частину житлового будинку з господарськими будівлями за адресою АДРЕСА_1; 1/2 частину земельної ділянки площею 0,1000 га. за адресою АДРЕСА_1, призначену для будівництва та обслуговування жилого будинку і господарських споруд, кадастровий номер НОМЕР_1. Позовні вимоги обгрунтовано тим, що 31 серпня 2002 року було зареєстровано його з відповідачем шлюб. Від спільного подружнього життя у них народилась дочка ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_1. Їхнє подружнє життя з відповідачем не склалось і рішенням Старосамбірського районного суду від 06 вересня 2013 року їх шлюб було розірвано. Зазначав, що за час спільного подружнього життя з відповідачем, за спільні кошти було набуто таке майно: житловий будинок з господарськими будівлями за адресою: АДРЕСА_1, який згідно свідоцтва про право власності на нерухоме майно зареєстрований за ОСОБА_4; земельну ділянку площею 0,1000 га за адресою: АДРЕСА_1, призначену для будівництва та обслуговування жилого будинку і господарських споруд, кадастровий номер НОМЕР_1, яка згідно Державного акту на право приватної власності на земельну ділянки зареєстрована за відповідачем, ОСОБА_4. Зазначав, що його і відповідача частки у майні, що є об'єктом спільної сумісної власності є рівними, тобто кожен з них має право на 1/2 частину вище зазначеного нерухомого майна.

11 жовтня 2013 року ОСОБА_4 звернулась в суд із зустрічним позовом до ОСОБА_5, посилаючись на те, що вказуючи перелік майна, яке підлягає поділу відповідач не зазначив всього майна, яке є спільною сумісною власністю. За час шлюбу ними було придбані, проте не встановлені у житловому будинку в АДРЕСА_1, сантехнічні вироби та матеріали, які були спільно придбані для завершення робіт у цьому житловому будинку, і які знаходяться у відповідача по справі. Зазначала, що разом з позивачем до грудня 2012 року вони проживали за адресою: АДРЕСА_2 , в якій знаходиться частина майна, яке ними спільно було придбано за час перебування у шлюбі на загальну вартість 64 700 грн. Вважала за можливе поділити вищевказане майно в натурі в частинах названих нею в зустрічній позовній заяві. Вказувала, що майно придбавалося за готівкові кошти, а квитанції, якщо такі збереглися, то знаходяться у відповідача.

Рішенням Старосамбірського районного суду Львівської області від 25 грудня 2014 року позов ОСОБА_5 задоволено повністю. Вирішено: виділити ОСОБА_5 1/2 частину житлового будинку з господарськими будівлями за адресою: АДРЕСА_1; виділити ОСОБА_4 ? частину житлового будинку з господарськими будівлями за адресою: АДРЕСА_1; виділити ОСОБА_5 ? частину земельної ділянки площею 0, 1000 га. за адресою АДРЕСА_1, кадастровий номер НОМЕР_1; виділити ОСОБА_4 ? частину земельної ділянки площею 0, 1000 га. за адресою АДРЕСА_1, кадастровий номер НОМЕР_1.

Зустрічний позов ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про поділ майна подружжя - залишено без розгляду. Вирішено: зняти арешт накладений ухвалою Старосамбірського районного суду Львівської області від 28 жовтня 2013 року на рухоме майно, яке знаходиться за адресою АДРЕСА_1, а саме: холодильник LIBHER з морозильною камерою, морозильну камеру FORON, мікрохвильову піч, бойлер електричний 60 л., електричну плитка із скляною поверхнею, вібростанок, диван шкіряний, кухонний набір ( стіл із стільцями), посуд скляний, посуд металевий, кухонний комплект, електром'ясорубку, 2-х місний меблевий спальний комплект, телевізор SONY " 32", телевізор PHILIPS " 19", телевізор SONY, меблі до прихожої кімнати, металевий профіль під гіпсокартон- 50 шт. 3 м., умивальники- 2 шт.х 1000 грн., унітази- 2шт. х 3000 грн., ванну, біде, котел на опалювання дровами , котел газовий, батереї опалювання 10 батерей х 10 ребер, труби "кісан" для опалювання 500 м., акумулюючий бак для води, глибинний насос для колодязя, насос для води, дошка обрізана 5 м. куб. х 1000 грн., коврики до спальні, пральну машину.

Не погодившись з рішенням суду, відповідач за первісним позовом ОСОБА_4 подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог ОСОБА_5 до ОСОБА_4 про виділ ідеальної частки в спільній сумісній власності подружжя відмовити. В обгрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що судом при винесенні оскарженого рішення не застосовано та частково невірно застосовано норми спеціального законодавства, а саме норми ст.ст. 1, 57, 61, 71 СК України, що регулюють майнові відносини подружжя і є спеціальними нормами стосовно норм ст.ст. 368, 372 ЦК України, які невірно застосовані судом, що призвело до постановлення незаконного рішення, а також не застосовано норми ст. 5 ЦК України в частині дії нормативних актів в часі. Вважає, що земельна ділянка, одержана громадянином у власність на підставі ст. 81, 116 Земельного кодексу України, шляхом приватизації, під час шлюбу, але до 8 лютого 2011 року, незалежно від того, що на ній подружжям розпочато будівництво житлового будинку, є його особистою приватною власністю, а не спільно сумісною власністю подружжя. Зазначає, що судом невірно застосовано норми ст. 372 ЦК України та не застосовано ст. 71 СК України, щодо вибору способу захисту права при поділі спільного майна подружжя, яке має статус спільної сумісної власності і а ні частка , а ні її розмір не оспорюється , а відтак, в цій частині відсутній взагалі спір про право. В резолютивній частині оскарженого рішення зазначено: "Виділити ОСОБА_5 та ОСОБА_4 1/2 частину земельної ділянки площею 0, 1000 га. за адресою АДРЕСА_1, кадастровий номер НОМЕР_1. Виділити ОСОБА_4 ? частину земельної ділянки площею 0, 1000 га. за адресою АДРЕСА_1, кадастровий номер НОМЕР_1". Проте в Державному акті на право приватної власності на земельну ділянку серії НОМЕР_2від 16 грудня 2009 року зазначено розмір земельної ділянки всього 0,10га. А тому такий виділ є неможливим з огляду на розмір земельної ділянки. Також судом при винесенні оскарженого рішення не з'ясовано неможливості поділу в натурі житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1, оскільки ця обставина є єдиною обставиною, яка могла б слугувати винесення судового рішення щодо поділу (виділу) ідеальної частки в спільній сумісній власності подружжя.

Відповідач ОСОБА_4 і її представник повторно не з"явилися в судове засідання з причин, які колегія суддів визнала не поважними.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника позивача, перевіривши матеріали справи в межах доводів апеляційної скарги та вимог , заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до задоволення частково з наступних мотивів.

Згідно державного акту на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_2, зареєстрованого 16 грудня 2009 року, право власності на земельну ділянку площею 0,1000 га по АДРЕСА_1 для будівництва і обслуговування житлового будинку і господарських споруд набуто ОСОБА_4 на підставі рішення Старосамбірської міської ради № 527 від 20.05.2008 року в порядку безоплатної приватизації. На час прийняття рішення про безоплатну передачу ОСОБА_4 цієї земельної ділянки, у відповідності до чинних на той час редакції :

-ч.1 ст. 120 ЗК України та ч.1 ст. 377 ЦК України до особи, яка придбала житловий будинок, будівлю або споруду, переходить право власності на земельну ділянку на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення, у розмірах, встановлених договором. Якщо договором про відчуження житлового будинку або споруди розмір земельної ділянки не визначено ( не визначений), до набувача переходить право власності на ту частину земельної ділянки, яка зайнята житловим будинком , будівлею або спорудою, та на частину земельної ділянки, яка необхідна для їх обслуговування ;

Відповідно до ч. 2 ст. 14 Конституції право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.

Відповідно до ч. ч. 2, 4, 5 статті 41 Конституції України право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Примусове відчуження об'єктів права приватної власності може бути застосоване лише як виняток з мотивів суспільної необхідності, на підставі і в порядку, встановлених законом, та за умови попереднього і повного відшкодування їх вартості. Примусове відчуження таких об'єктів з наступним повним відшкодуванням їх вартості допускається лише в умовах воєнного чи надзвичайного стану.

Відтак, безоплатна приватизація тісно пов"язана з конкретною особою. Держава гарантує кожній особі право на безоплатну приватизацію в межах встановлених норм , відслідковує, хто з громадян скористався таким правом, унеможливлює повторне використання права на безоплатну приватизацію. Отже, щодо спорів з приводу особливого виду майна - землі повинні застосовуватися норми Земельного кодексу.

Зважаючи на те, що спірна земельна ділянка була приватизована відповідачем - ОСОБА_4 в порядку реалізації нею свого права на безоплатну приватизацію, до вступу в дію з 01.01.2010 року нової редакції ч. 1 ст. 120 ЗК України та ч.1 ст. 377 ЦК України, які , як вважає колегія суддів, як у попередній редакції, так і в чинній редакції вступають в колізію з ст.ст. 14, 41 Конституції України , і у випадку фактично визнання спірної земельної ділянки об"єктом права спільної сумісної власності подружжя та задоволення позовних вимог ОСОБА_5 і виділу йому 1/2 частини земельної ділянки площею 0,1000 га. за адресою АДРЕСА_1, буде порушено, гарантоване Конституцією України, законне право приватної власності ОСОБА_4 на цю земельну ділянку в цілому , та не зважаючи на положення ст. 120 ЗК України та ст. 377 ЦК України , відповідно до яких до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного) будівлю або споруду, переходить право власності , право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені , без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача) , колегія суддів дійшла висновку про те, що судом першої інстанції фактично протиправно позбавлено ОСОБА_4 права її приватної власності на земельну ділянку в цілому, а отже, задоволено позовні вимоги ОСОБА_5 в частині виділу йому у власність 1/2 частини спірної земельної ділянки, за відсутності на те законних підстав.

З огляду на вищенаведене, колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційна скарга в частині незгоди відповідача з рішенням суду першої інстанції про виділ позивачеві у власність 1/2 частини земельної ділянки, підлягає до задоволення, оскаржене рішення у вищезазначеній частині підлягає скасуванню з ухваленням у цій частині нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог

Водночас, колегія суддів не вбачає підстав для врахування доводів апеляційної скарги з приводу незгоди відповідача з рішенням суду першої інстанції про поділ майна подружжя шляхом виділу позивачеві у власність 1/2 ідеальної частки житлового будинку з господарськими будівлями, оскільки докази у справі підтверджують факт набуття сторонами права власності на житловий будинок як об"єкт права спільної сумісної власності подружжя , частки сторін у праві власності на який є рівними. Зважаючи на вищенаведене, та враховуючи положення ч. 2 ст. 308 ЦПК України, у відповідності до яких не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу у вищезазначеній частині належить відхилити, а рішення суду першої інстанції у вищезазначеній частині - залишити без змін.

Керуючись п. 2 ч. 1 ст. 307, п. п. 3, 4 ч. 1 ст. 309, ст. 313, ч. 2 ст. 314, ст. ст. 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,-

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу відповідача за первісним позовом ОСОБА_4 - задовольнити частково.

Рішення Старосамбірського районного суду Львівської області від 25 грудня 2014 року в частині повного задоволення позовних вимог та в частині:

виділу ОСОБА_5 1/2 частину земельної ділянки площею 0,1000 га за адресою АДРЕСА_1 кадастровий номер НОМЕР_1;

виділу ОСОБА_4 1/2 частину земельної ділянки площею 0,1000 га за адресою АДРЕСА_1 кадастровий номер НОМЕР_1, -

скасувати і ухвалити у цій частині нове рішення .

Позов ОСОБА_5 до ОСОБА_4 про поділ майна подружжя задовольнити частково.

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_5 до ОСОБА_4 про :

виділ ОСОБА_5 у власність 1/2 частини земельної ділянки площею 0,1000 га за адресою АДРЕСА_1 призначеної для будівництва та обслуговування жилого будинку і господарських споруд , кадастровий номер НОМЕР_1;

виділ ОСОБА_4 у власність 1/2 частини земельної ділянки площею 0,1000 га за адресою АДРЕСА_1 призначеної для будівництва та обслуговування жилого будинку і господарських споруд , кадастровий номер НОМЕР_1,-

відмовити.

В решті рішення Старосамбірського районного суду Львівської області від 25 грудня 2014 року залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржене в касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили рішенням апеляційного суду.

Головуючий Тропак О.В.

Судді Крайник Н.П.

Федоришин А.В.