Провадження № 2/712/531/15
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 лютого 2015 року Соснівський районний суд м. Черкаси в складі:

головуючого /судді - Романенко В.А.

при секретарі - Таран А.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення додаткових витрат на утримання неповнолітньої дитини,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулась до Соснівського районного суду м. Черкаси з позовом до ОСОБА_2 про стягнення додаткових витрат на утримання неповнолітньої дитини, посилаючись на те, що вона перебувала у шлюбі з ОСОБА_2.

Під час шлюбу у них з відповідачем народився спільний син - ОСОБА_3, 1999 року народження.

Спільне життя у них не склалось та шлюб між ними було розірвано рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 12.12.2012 року.

Відповідно до рішення Соснівського районного суду від 02.11.2012 року відповідач сплачує на її корись для утримання неповнолітнього сина аліменти у розмірі 1/3 частина від усіх видів доходу, що місяця до повноліття.

Їх спільний з відповідачем син страждає на ряд хронічних захворювань.

З огляду на інформацію надану Черкаською міською дитячою лікарнею вбачається, що діагнози встановлені малолітньому ОСОБА_3 перебуває на обліку у наступних спеціалістів: з 2010 року у лікаря-ендокринолога з діагнозом: ожиріння аліментарно-констуціонального ґенезу І ст.; з 2011 року у ортопеда з діагнозом: лівобічний грудо-поперековий сколіоз І ст.; з 2013 при огляді лікарем-ендокринологом встановлено діагноз гіпоталомічний синдром пубертатного періоду з трофічними порушеннями, ожирінням, пубертатна гінекомастія. Вегито-судина дистонія по гіпертонічному типу.

Лікування, яке є необхідним для підтримання стану здоров'я їх з відповідачем спільного сина є вартісним, а її матеріальний стан не дозволяє самостійно забезпечити виконання усіх рекомендацій лікарів.

З огляду на виписку із медичної карти стаціонарного хворого № 4163 від 17.09.2014 року ОСОБА_3 встановлено діагноз: гіпоталомічне ожиріння, активна фаза, прогресуючий перебіг. Стеотогепатоз. Диспепсія. Дизфункція підшлункової залози. Дифузний зоб І ступеня. Диспластична кардіопатія. Вегито-судинна дистонія по гіпертонічному типу та рекомендовано медикаментозне лікування, вживання деяких призначено на постійній основі.

Діагнози встановлені їх спільному з відповідачем синові носять хронічний характер, тобто потребують періодичного стаціонарного лікування та систематичного медикаментозного підтримання здоров'я.

На даний час, відповідно до доданих товарних чеків, сума понесених нею витрат на лікування сина, становить 3604,51 грн.

Оскільки, батьки несуть солідарну відповідальність за життя та здоров'я дитини та відповідно до ст. 141 Сімейного кодексу України мають рівні обов'язки щодо дитини, вважає правомірною вимогу про компенсацію їй з боку відповідача 50% понесених нею витрат.

Просить суд зобов'язати ОСОБА_2, приймати участь у додаткових витратах на неповнолітнього ОСОБА_3, щомісяця у розмірі 400 грн. Стягнути на її користь з ОСОБА_2 50% від суми фактично понесених нею витрат на лікування спільного сина, що становить 3604,51 грн.

Позивач декілька раз змінювала позовні заяві, останній раз 25 лютого 2015 року скерувала до суду заяву, в які просить суд стягнути з ОСОБА_2, 1969 р.н. на її користь 2647 грн., як додаткову участь батька в утриманні неповнолітньої дитини. Стягувати з ОСОБА_2, 1969 р.н., 400 грн. щомісяця, як участь у додаткових витратах на спільного сина ОСОБА_3, 1999 р.н.

В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала в повному обсязі, та просила їх задовольнити.

Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги визнав частково, пояснивши що він отримує невелику заробітну плату з якої сплачує аліменти на утримання сина відповідно до рішення суду. На даний час він має заборгованість по сплаті аліментів.

Заслухавши сторони, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає до часткового задоволення виходячи з наступного:

З 1997 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували у шлюбі, який рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 12.12.2012 року розірвано.

Під час шлюбу у сторін народився спільний син - ОСОБА_3, 1999 року народження.

Відповідно ст. 180 Сімейного Кодексу України, батьки зобов'язані утримувати своїх неповнолітніх дітей.

Відповідно до рішення Соснівського районного суду від 02.11.2012 року ОСОБА_2 сплачує на корись ОСОБА_1 на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3 аліменти у розмірі 1/3 частини від усіх видів доходу, щомісяця і до повноліття дитини.

ОСОБА_3 страждає на ряд хронічних захворювань.

Згідно інформації, наданої Черкаською міською дитячою лікарнею вбачається, що діагнози встановлені малолітньому ОСОБА_3 перебуває на обліку у наступних спеціалістів: з 2010 року у лікаря-ендокринолога з діагнозом: ожиріння аліментарно-констуціонального ґенезу І ст.; з 2011 року у ортопеда з діагнозом: лівобічний грудо-поперековий сколіоз І ст.; з 2013 при огляді лікарем-ендокринологом встановлено діагноз гіпоталомічний синдром пубертатного періоду з трофічними порушеннями, ожирінням, пубертатна гінекомастія. Вегито-судина дистонія по гіпертонічному типу.

Відповідно виписки із медичної карти стаціонарного хворого № 4163 від 17.09.2014 року ОСОБА_3 встановлено діагноз: гіпоталомічне ожиріння, активна фаза, прогресуючий перебіг. Стеотогепатоз. Диспепсія. Дизфункція підшлункової залози. Дифузний зоб І ступеня. Диспластична кардіопатія. Вегито-судинна дистонія по гіпертонічному типу та рекомендовано медикаментозне лікування, вживання деяких призначено на постійній основі.

В позовній заяві позивачка вказує, що встановлені діагнози носять хронічний характер, тобто потребують періодичного стаціонарного лікування та систематичного медикаментозного підтримання здоров'я дитини. Лікування, яке є необхідним для підтримання стану здоров'я дитини є вартісним, а її матеріальний стан не дозволяє самостійно забезпечити виконання усіх рекомендацій лікарів.

Відповідно до ч. 1 ст. 185 Сімейного Кодексу України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов'язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо).

Дане положення стосується особливих обставин, приблизний перелік яких надається даною статтею. До таких особливих обставин закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат на неї у зв'язку із розвитком певних її здібностей, страждає на тяжку хворобу, є калікою. Особливі обставини можуть бути зумовлені, як негативними (хвороба), так і позитивними фактами (схильність дитини до музики, що потребує купівлі музичного інструменту, або до певного виду спорту, що вимагає додаткових матеріальних витрат, або дитина потребує оздоровлення та відпочинку біля моря чи на гірському курорті). Такі особливі обставини будуть індивідуальними у кожному конкретному випадку.

Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення.

Однак, слід зазначити, що додаткові витрати не є додатковим стягненням коштів на утримання дитини. Аліменти необхідні, щоб забезпечити нормальні матеріальні умови для життя дитини. В окремих випадках за наявності особливих обставин, крім звичайних витрат на дитину вимагаються додаткові. Розмір додаткових витрат повинен визначатися залежно від передбачуваних або фактично понесених витрат на дитину.

Розмір коштів, що стягуються на додаткові витрати, не може бути більше самих додаткових витрат. Суд вирішує, в якій мірі кожен із батьків зобов'язаний приймати участь в цих витратах, виходячи з матеріального та сімейного положення сторін та інших інтересів та обставин, що мають істотне значення, що визначаються так само, як і стягненні аліментів відповідно до ст. ст. 181, 182 СК. У випадку, коли матеріальне положення батьків не дозволяє забезпечити повну оплату додаткових витрат, додаткові витрати можуть бути компенсовані лише частково.

Визначення обставин, що можуть бути визнані істотними, закон відносить до компетенції суду. У будь-якому разі істотними є такі обставини, як стан здоров'я, матеріальне становище відповідача, наявність у нього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних дружини, чоловіка, батьків, повнолітніх дітей тощо. Враховуючи зазначені обставини, суд визначає розмір додаткових витрат на дитину, зумовлених особливими обставинами, одного із батьків у твердій грошовій сумі.

Доказами, що підтверджують наявність особливих обставин, що спричинили додаткові витрати на дитину, можуть бути документи, які свідчать, наприклад, про витрати на придбання спеціальних інструментів, призначених для розвитку здібностей людини (наприклад, музичного інструменту або спортивного спорядження тощо), витрати на навчання дитини у платному навчальному закладі, на заняття у музичних, мистецьких або спортивних закладах, на додаткові заняття, висновки МСЕК, довідки медичних закладів та інші документи, що підтверджують відповідний стан здоров'я дитини (хвороба, каліцтво), і свідчать про необхідність додаткових витрат на лікування (на придбання ліків, спеціальний медичний догляд, санаторно-курортне лікування тощо).

Розмір додаткових витрат на дитину повинен обґрунтовуватись відповідними документами (наприклад, витрати на спеціальний медичний догляд - довідкою медичного закладу про вартість медичних послуг; витрати на лікування, на санаторно-курортне лікування - виписками з історії хвороби дитини, рецептами лікарів, довідками, чеками, рахунками, проїзними документами тощо). При стягненні коштів на додаткові витрати, які повинні бути понесені у майбутньому, суду необхідно надати розрахунок або обґрунтування необхідності майбутніх витрат.

Позивачкою на підтвердження витрат які вона понесла у зв'язку із частими хворобами сина надано товарні чеки, касові чеки, рахунки. Суд бере до уваги тільки витрати, які були спрямовані на лікування дитини, та які підтверджено документально, а саме на медичні препарати складають 5289,86 грн.

Аналізуючи зібрані по справі докази та відповідно до вимог ст. 185 СК України суму до стягнення одноразово додаткових витрат на дитину, судом визначено в розмірі 2644,93 грн, що складає половину від суми витрат, що були понесені позивачкою на лікування дитини.

При цьому, суд не вбачає підстав для задоволення вимог позивача, щодо стягнення з відповідача з ОСОБА_2, 1969 р.н., 400 грн. щомісяця, як участь у додаткових витратах на спільного сина ОСОБА_3, 1999 р.н., оскільки позивачем не надано розрахунку та обґрунтування необхідності майбутніх витрат, відсутні будь-які докази здійснення позивачем в майбутньому витрат на лікування дитини, а крім того, суд враховує ту обставину, що з відповідача стягнуто аліменти на утримання неповнолітньої дитини, що надасть позивачу можливість матеріального утримання дитини.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести в суді ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. Аналогічне положення міститься і в ст. 10 ЦПК України.

Згідно ст. 88 ЦПК України судові витрати підлягають до стягнення з позивача та відповідача пропорційно до заявлених позовних вимог у разі задоволення позову частково.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 88, 209, 212, 214-215 ЦПК України, ст. 180, 185 Сімейного Кодексу України, -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення додаткових витрат на утримання неповнолітньої дитини задоволити частково.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_4 на користь ОСОБА_1 додаткові витрати на утримання ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_5 в розмірі 2644,93 грн.

Стягнути з ОСОБА_2 до спеціального фонду Державного бюджету судовий збір в розмірі 243,60 грн.

В іншій частині позовних вимогах відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Черкаського апеляційного суду протягом десяти днів з моменту його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Головуючий: