Справа № 355/1326/15-ц
Провадження № 2/355/561/15
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 вересня 2015 року Баришівський районний суд Київської області у складі головуючого судді Єременка В.М.

за участю секретаря Котенко Л.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт. Баришівка Київської області справу за позовом ОСОБА_1 до територіальної громади селища Баришівка в особі виконавчого комітету Баришівської селищної ради Київської області про визнання права власності на спадкове майно,

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до територіальної громади селища Баришівка в особі виконавчого комітету Баришівської селищної ради Київської області про визнання права власності на спадкове майно.

Позовні вимоги мотивує тим, що 31 жовтня 2003 року у віці 81 року помер його батько - ОСОБА_2, про що в книзі реєстрації актів про смерть відділу реєстрації актів громадянського стану Баришівського районного управління юстиції Київської області 31 жовтня 2003 року зроблено відповідний запис за № 138 та видано свідоцтво про смерть серії 1-БК № 451781.

Після смерті ОСОБА_2, його дружина, та мати позивача ОСОБА_3 та брат ОСОБА_4, відмовилися від прийняття спадщини на користь позивача і 23 червня 2004 року державним нотаріусом Баришівської державної нотаріальної контори ОСОБА_5 було видано свідоцтво про право на спадщину за законом (внесено в реєстр за № 2-2037).

Оскільки правовстановлюючих документів на будинок, в якому проживали батьки не було, то дане свідоцтво було видане лише на земельну ділянку, площею 4.444 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що знаходиться на території Дернівської сільської ради Баришівського району Київської області.

02 листопада 2014 року у віці 87 років померла мати позивача - ОСОБА_3, про що в книзі реєстрації актів про смерть відділу реєстрації актів громадянського стану Баришівського районного управління юстиції Київської області 04 листопада 2014 року зроблено відповідний запис за № 153 та видано свідоцтво про смерть серії 1-ОК № 325514.

Так, як після смерті батька, все належне покійному майно перейшло позивачу, то за життя, за погодженням з ним, 11 грудня 2010 року мати, користуючись правом передбаченим ст. ст. 1233, 1234 ЦК України склала заповіт, посвідчений державним нотаріусом Баришівської державної нотаріальної контори Київської області та зареєстрований в реєстрі за № 1-4802 згідно якого, належну їй 1/2 частину житлового будинку і господарських споруд та відповідну частину земельної ділянки, що знаходяться за адресою смт. Баришівка вул. Цвілія, 13 (бувший провулок Комсомольський, 14), заповіла його брату - ОСОБА_4, який 26 грудня 2014 року написав заяву, відповідно до якої відмовився від прийняття спадщини за заповітом матері на користь ОСОБА_1

Внаслідок смерті ОСОБА_2 відкрилася спадщина, часом відкриття якої, є його день смерті, тобто 31.10.2003 року.

Оскільки після смерті батька, позивач як спадкоємець фактично вступив в управління та володіння спадковим майном, то відповідно до ст. 549 ЦК УРСР ( в редакції 1963 року) вважається таким, що прийняв спадщину на спадкове майно, в тому числі і на 1/2 частину житлового будинку і господарських споруд та відповідну частину земельної ділянки, за адресою смт. Баришівка вул. Цвілія, 13 ( бувший провулок Комсомольський, 14).

Інша 1/2 частина житлового будинку і господарських споруд та відповідна частина земельної ділянки відповідно до заяви брата ОСОБА_4 також перейшли йому згідно ст. 1218 ЦК України.

Реалізуючи своє право на спадщину, на підставі ст. 1298 ЦК України, позивач 12. 06.2015 року звернувся до Баришівської районної нотаріальної контори Київської області із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно, яким є домоволодіння, що знаходиться в смт. Баришівка вул. Цвілія, 13 ( бувший провулок Комсомольський, 14).

Державним нотаріусом винесена постанова про відмову у вчиненні нотаріальної дії з підстав відсутності належним чином оформленого правовстановлюючого документу на вказане домоволодіння.

Таким чином, враховуючи те, що позиаач після смерті 31.10.2003 року свого батька ОСОБА_2 відповідно до ст. 549 ЦК УРСР прийняв 1/2 частину домоволодіння в смт. Баришівка по вул. Цвілія, 13, а після смерті 02.11.2014 року матері ОСОБА_3 прийняв іншу частину домоволодіння, але не може отримати свідоцтво про право на спадщину на нерухоме майно, оскільки батьки за життя батьки не зареєстрували в органах державної реєстрації речових прав на нерухоме майно правовстановлюючий документ на житло, не оформивши своє право власності в установленому порядку.

Позивач просить суд визнати в порядку спадкування за ним право власності на житловий будинок за адресою смт. Баришівка, вул. Цвілія, 13 ( бувший провулок Комсомольський, 14), Київської області загальною площею 82,5 кв. м. та господарські споруди, а саме: сарай, літню кухню, прибудову, погріб, вбиральню, ворота з хвірткою, огорожу та колодязь.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 заявлений до суду позов підтримує та просить задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Відповідач по справі територіальна громада селища Баришівка в особі виконавчого комітету Баришівської селищної ради Київської області свого представника на розгляд справи до суду не направили. Подали листа про розгляд справи у їх відсутність. Проти заявленого позову не заперечують.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає заявлений позов обґрунтованим і таким, що підлягає до задоволення.

Відповідно до ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є визнання права.

Згідно ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

У першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив та батьки (ст. 1261 ЦК України в редакції 2004 року).

Відповідно до ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за законом або за заповітом.

В силу ч.1 ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

За правилами ст. 1220 ЦК України часом відкриття спадщини слід вважати день смерті особи, зазначений у свідоцтві про смерть, виданому відповідним держаним органом реєстрації актів цивільного стану.

Згідно ст. 524 ЦК України (в редакції 1963 року) спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом.

Стаття 548 ЦК України (в редакції 1963 року) встановлює, що для прийняття спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв.

Згідно ст. 549 ЦК України (в редакції 1963 року): спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном.

Судом встановлено, що 31 жовтня 2003 року у віці 81 року помер батько позивача - ОСОБА_2, Після смерті батька, його дружина - ОСОБА_3 та брат ОСОБА_4, відмовилися від прийняття спадщини на користь позивача, де 23 червня 2004 року державним нотаріусом Баришівської державної нотаріальної контори було видано свідоцтво про право на спадщину за законом.

02 листопада 2014 року у віці 87 років померла мати позивача - ОСОБА_3.

За життя, 11 грудня 2010 року мати склала заповіт, посвідчений державним нотаріусом Баришівської державної нотаріальної контори Київської області згідно якого, належну їй 1/2 частину житлового будинку і господарських споруд та відповідну частину земельної ділянки, що знаходяться за адресою смт. Баришівка вул. Цвілія, 13 (бувший провулок Комсомольський, 14), заповіла брату позивача - ОСОБА_4, який 26 грудня 2014 року написав заяву про відмову від прийняття спадщини за заповітом матері на користь ОСОБА_1

Згідно ч.1 ст. 1276 ЦК України, якщо спадкоємець за заповітом або за законом помер після відкриття спадщини і не встиг її прийняти, право на прийняття належної йому частки спадщини, крім права на прийняття обов,язкової частки у спадщині, переходить до його спадкоємців.

Встановлені судом обставини стверджуються:

- ксерокопією паспорта позивача ОСОБА_1, серія СК №852987, виданого 16.06.1998 року;

- ксерокопією свідоцтва про смерть ОСОБА_2 серія 1-БК №451781, виданого 31.10.2003 року;

- ксерокопією свідоцтва про народження ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, серія 11-УР №049541, виданого 15.02.1980 року;

- ксерокопією свідоцтва про смерть ОСОБА_3, серія 1-ОК №325514, виданого 04.11.2014 року;

- ксерокопією технічного паспорту на садибний (індивідуальний) житловий будинок в смт. Баришівка по вул. Цвілія, буд. 13, Київської області;

- витягом про реєстрацію в спадковому реєстрі від 19.05.2015 року;

- ксерокопією спадкової справи №471/2014 до майна померлого 02.11.2014 року ОСОБА_3;

- ксерокопією свідоцтва про право на спадщину за законом від 23.06.2004 року, серія ВВЕ №607224;

- іншими матеріалами справи.

За правилами статті 1223 ЦК України, право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 ЦК України. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.

За правилами ст. 392 ЦК України, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Згідно роз'яснень, які дані в п. 23 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року за № 7 передбачено, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину в судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину, особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

З урахуванням викладених обставин, суд вважає за необхідне визнати право власності за позивачем ОСОБА_1 на садибний (індивідуальний) житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, які розташовані за адресою: смт. Баришівка, вул. Цвілія, 13, (бувший провулок Комсомольський, 14), Київської області;

Керуючись ст.ст. з, 4, 38, 42, 44, 57, 58, 59, 64, 82, 109, и8, 119, 120 Цивільного процесуального кодексу України, ст. ст. 330, 388, 392,1217,1218,1223,1261-1265,1268-1269 Цивільного кодексу України, п. 23 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року за №7, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити повністю.

Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1), проживаючого в ІНФОРМАЦІЯ_2, право власності на житловий будинок загальною площею 82.5 кв.м. з господарськими будівлями та спорудами, а саме: сарай, літня кухня, прибудова, погріб, вбиральня, ворота з хвірткою, огорожа та колодязь, розташованих за адресою: смт. Баришівка, вул. Цвілія, 13, (бувший провулок Комсомольський, 14), Київської області.

Рішення може бути оскаржене протягом десяти днів з дня проголошення рішення до апеляційного суду Київської області через Баришівський районний суд Київської області.

Суддя Баришівського

районного суду ОСОБА_6