У х в а л а

23 березня 2015 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і

кримінальних справ у складі:

головуючого Касьяна О.П.,
суддів: Амеліна В.І., Писаної Т.О.,Гончара В.П., Ситнік О.М.,
розглянувши у судовому засіданні заяву ОСОБА_6 про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 25 грудня 2014 року у справі за позовом ОСОБА_6 до Ізмаїльської міської ради Одеської області про встановлення факту, що має юридичне значення та визнання права власності на спадкове майно,

в с т а н о в и л а:

У березні 2014 року ОСОБА_6 звернулася до суду із позовом до Ізмаїльської міської ради Одеської області, у якому просила встановити факт проживання з ОСОБА_7 однією сім'єю з 2004 року до дня відкриття спадщини за адресою: АДРЕСА_1, та визнати за нею право власності на будівельні матеріали, які були використані при будівництві будинку АДРЕСА_2.

Рішенням Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 12 березня 2014 року позов ОСОБА_6 задоволено.

Рішенням апеляційного суду Одеської області від 26 листопада 2014 року скасовано рішення суду першої інстанції та ухвалено нове, яким у задоволенні позову відмовлено.

17 лютого 2015 року позивачка подала заяву про перегляд цієї ухвали з підстав неоднакового застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що потягло ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах.

Як приклад неоднакового застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що потягло ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах, заявник зазначає:

- ухвалу колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 28 листопада 2012 року у справі про визнання права власності в порядку спадкування, якою рішення апеляційного суду скасовано та залишено в силі рішення суду першої інстанції про задоволення позову;

- ухвалу колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 09 листопада 2011 року у справі про встановлення факту проживання однією сім'єю, встановлення факту перебування на утриманні та визнання права на спадкування, якою рішення апеляційного суду скасовано та залишено в силі рішення суду першої інстанції про задоволення позову.

Перевіривши доводи заяви, зміст судових рішень, на які посилається заявник, та судового рішення, про перегляд якого подана заява, колегія суддів дійшла висновку, що у допуску справи до провадження Верховного Суду України потрібно відмовити з таких підстав.

Відповідно до ст. 355 ЦПК України заява про перегляд судових рішень у цивільних справах може бути подана виключно з підстав: неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що потягло ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах; встановлення міжнародною судовою установою, юрисдикція якої визнана Україною, порушення Україною міжнародних зобов'язань при вирішенні справи судом.

Під судовими рішеннями у подібних правовідносинах потрібно розуміти такі, де тотожними є предмет спору, підстави позову, зміст позовних вимог та встановлені судом фактичні обставини, а також має місце однакове матеріально-правове регулювання спірних правовідносин. Зміст правовідносин із метою з'ясування їх подібності в різних судових рішеннях суду (судів) касаційної інстанції визначається обставинами кожної конкретної справи.

Зі змісту ухвали суду касаційної інстанції, про перегляд якої подана заява, вбачається, що суд касаційної інстанції погодився з висновком суду апеляційної інстанції про те, що позивачка не надала доказів, як передбачено ст. ст. 10, 60 ЦПК України, на підтвердження того, що проживала спільно з померлою та вела спільне господарство протягом п'яти років, тому підстав для задоволення позову немає.

Зі змісту ухвали суду касаційної інстанції від 28 листопада 2012 року, на яку посилається заявник, як на приклад неоднакового застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що потягло ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах, вбачається, що предмет спору, підстави позову та зміст позовних вимог є різними у порівнянні з відносинами, що склалися між сторонами в даному випадку.

А зі змісту ухвали суду касаційної інстанції від 09 листопада 2011 року вбачається, що правовідносини, які склалися між сторонами є подібними, проте суд погодився з рішенням суду першої інстанції про відмову у задоволенні позову про встановлення факту проживання однією сім'єю за ненаданням доказів на підтвердження позовних вимог, тобто рішення за своїм змістом є тотожним тому, про перегляд якого подана заява, і неоднакове застосування одних і тих самих норм матеріального права відсутнє.

За таких обставин наведені заявником доводи не містять ознаки, які згідно з вимогами статті 355 ЦПК України є підставою для перегляду судових рішень суду касаційної інстанції, тому у допуску справи до провадження Верховного Суду України потрібно відмовити.

Керуючись ст. ст. 355, 356, 360 ЦПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а:

У допуску до провадження Верховного Суду України справи за позовом ОСОБА_6 до Ізмаїльської міської ради Одеської області про встановлення факту, що має юридичне значення та визнання права власності на спадкове майно, за заявою ОСОБА_6 про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 25 грудня 2014 року - відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.П. Касьян

Судді: В.І. Амелін

В.П. Гончар

Т.О. Писана

О.М. Ситнік