РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 березня 2015 року Київський районний суд м. Харкова у складі: головуючої судді Шмадченко С.І., за участю секретаря Гололобової О.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, 3-я особа Приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Малахова Галина Іванівна про визнання договору позики недійсним, договору про задоволення вимог іпотекодержателя таким, що припинив свою дію,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовною заявою до ОСОБА_2 якою просила визнати недійсним договір позики від 25.12.2009 р., який був укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_1, посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Малаховою Г.І. та зареєстрований у реєстрі за реєстраційним № 4168 разом із додатковим договором до нього від 08 липня 2010 року. Також просила визнати договір про задоволення вимог іпотекодержателя від 25.12.2009 року, укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_1, посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Малаховою Г.І. та зареєстрований у реєстрі за реєстраційним № 4171, таким, що припинив свою дію. Позовні вимоги ОСОБА_1 обгрунтовує тим, що 25 грудня 2009 року між нею та відповідачем ОСОБА_2 був укладений договір позики на суму 24 800 доларів США, що на час укладання договору згідно курсу НБУ складало 197 656 грн. строком до 25 червня 2010 року, посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Малаховою Г.І. та зареєстрований у реєстрі за реєстраційним № 4168 (надалі - Договір позики).

Того ж дня 25 грудня 2009 року вона з відповідачем уклала договір про задоволення вимог іпотекодержателя, посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Малаховою Г.І. та зареєстрований у реєстрі за реєстраційним № 4171. Даний договір було укладено в забезпечення виконання зобов'язань та штрафних санкцій по договору позики. Вона передала в іпотеку відповідачу належну їй на праві власності квартиру НОМЕР_1 житловою площею 53,7 кв.м, загальною площею 86,1 кв.м., а саме приміщення № 2,4,6 житловою площею 41,9 кв.м. та №9 житловою площею 11,8 кв.м., у будинку АДРЕСА_1 шляхом набуття іпотеко держателем права власності на предмет іпотеки.

Позивач вважає укладений договір позики таким, що не відповідає чинному законодавству України, оскільки уклала його під впливом тяжкої обставини і на вкрай невигідних умовах. На момент укладання договору позики та іпотечного договору вона була зареєстрована як фізична особа-підприємець та здійснювала підприємницьку діяльність. Після кризи в країні, яка сталася наприкінці 2008 року вона знаходилася на грані банкрутства, кредитування осіб банківськими установами на той час було обмежено, фактично банки кредитів не видавали та усі її спроби отримати кредит у банківських установах були безуспішними.

Згідно п.1 та п.3 договору позики ОСОБА_2 передав їй грошові кошти на суму 24800 доларів США, що на момент укладання договору згідно курсу НБУ становило 197656 грн., які вона зобов'язувалася повернути позикодавцю в строки, передбачені договором. Насправді вона від ОСОБА_2 отримала грошові кошти у сумі 16000 доларів США.

Відносно іпотечного договору, відповідач сказав їй, що це є лише «умовністю» та для гарантій виконання нею зобов'язань за договором вона повинна передати йому всі документи на квартиру. Зі слів відповідача це було необхідною умовою та без передачі документів на квартиру, грошові кошти він їй не позичить. Оскільки вона знаходилася у дуже скрутному матеріальному становищі та під впливом аргументів відповідача вона передала йому документи на квартиру.

З січня 2010 року по 25 червня 2010 року вона виплатила відповідачу 4800 доларів США позики. 08 липня 2010 року вона підписала додатковій договір до договору позики від 25 грудня 2009 року. У додатковому договорі було вказано що відповідач передав їй грошові кошти у сумі 8400 доларів США, чого насправді зроблено не було, ніяких грошей при укладанні додаткового договору їй відповідач не передавав, а в самому додатковому договорі було зазначено про надання їй відповідачем позики у розмірі 33200 доларів США.

Відповідач насправді при укладанні такого договору передав їй грошові кошти у розмірі 8400 доларів США. Строк виконання зобов'язання додатковим договором був визначений 25.06.2011 року.

Наведене вище свідчить про те, що договір позики та додатковий договір до договору позики укладалися нею за тяжких обставин та на вкрай невигідних умовах вчинення правочину. Відповідачем фактично було передано їй коштів у значно меншій кількості, ніж то передбачено договором та додатковим договором до нього. Крім того, у іпотечному договорі значно зменшено вартість майна, яким забезпечувалось основне зобов'язання.

Представник відповідача ОСОБА_2, ОСОБА_4 в судове засідання не з'явився. Через канцелярію суду направив копії рішень суддів, які безпосередньо стосуються предмету спору у зв'язку з його преюдиціальним характером. Також в судове засідання не з"явилася приватний нотаріус ХМНО Малахова Г.І., про явку в судове засідання повідомлялася належним чином, причину неявки суду не повідомила.

В судовому засіданні представник позивачки ОСОБА_5 позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити.

Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, суд відмовляє у задоволенні позову позивачки, виходячи з наступного:

Судом встановлено, що 25 грудня 2009 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 уклали договір позики, посвідчений приватним нотаріусом ХМНО Малаховою Г.І., зареєстрований за № 4168, відповідно до якого ОСОБА_2 надав позику ОСОБА_1 24800 доларів США строком до 25 червня 2010 року.

08 липня 2010 року позивачка підписала з відповідачем додатковий договір до договору позики та отримала грошові кошти в сумі 8 400 дол. США. Загальна сума позики за договорами склала 33 200 дол. США.

В забезпечення виконання зобов'язань за договором позики та штрафних санкцій 25 грудня 2009 року позивачка з відповідачем уклала договір про задоволення вимог іпотеко держателя, посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Малаховою Г.І. та зареєстрований у реєстрі за реєстраційним № 4171. Згідно умов договору позивачка передала в іпотеку квартиру НОМЕР_1 житловою площею 53,7 кв.м, загальною площею 86,1 кв.м., а саме приміщення № 2,4,6 житловою площею 41,9 кв.м. та №9 житловою площею 11,8 кв.м., у будинку АДРЕСА_1 шляхом набуття іпотеко держателем права власності на предмет іпотеки.

Свої зобов'язання за договором позики позивачка не виконала та в обумовлений договором строк 25.06.2011 року грошовий борг ОСОБА_2 не повернула.

Заочним рішенням Київського районного суду м.Харкова від 04 квітня 2014 року позов ОСОБА_2 задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 суму боргу, еквівалентну 34944 дол. США за курсом НБУ на день ухвалення рішення у справі, а також неустойку за прострочення виконання ОСОБА_1 зобов'язань за договором позики з поверненням ОСОБА_2 боргу у сумі 5 180 000 грн. та судового збору у сумі 3441грн. Ухвалою апеляційного суду Харківської області від 05 лютого 2015 року рішення суду змінено, зменшено розмір неустойки з 5180000 грн. до 280000 грн. В іншій частині рішення суду залишено без змін.

Частиною 1 ст.215 ЦК України передбачено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою ст.203 цього Кодексу.

Суд не приймає до уваги посилання позивачки на те, що вона насправді від ОСОБА_2 отримала грошові кошти на значну меншу суму, а саме 16000 доларів США, а також посилання на те, що вона за додатковим договором до позики не отримувала від відповідача 8400 доларів США, оскільки вони спростовуються набраним чинності рішенням суду від 04 квітня 2014 року. Крім того, при розгляді в суді апеляційної скарги позивачка погоджувалася з неповернутою сумою основного боргу у розмірі 34944 доларів США.

Згідно ч.3 ст.61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Відповідно до ч.1 ст.233 ЦК України правочин, який вчинено особою під впливом тяжкої для неї обставини і на край невигідних умовах, може бути визнаним судом недійсним незалежно від того, хто був ініціатором такого правочину.

У позові позивачка посилалася на те, що укласти з ОСОБА_2 договір позики і договір про задоволення вимог іпотекодержателя її вимусило те,що вона на той час знаходилася на грані банкрутства, банки кредити не видавали. Суд не може прийняти до уваги ці посилання, оскільки позивачкою не доведено, що за відсутністю тяжких обставин вона взагалі або на зазначених умовах не уклала би правочин.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 212, 215 ЦПК України, ст.ст. 215,233 ЦК України, суд,

В И Р І Ш И В :

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання договору позики недійсним, договору про задоволення вимог іпотеко держателя таким, що припинив свою дію відмовити.

Рішення може бути оскаржене в судову палату з цивільних справ апеляційного суду Харківської області через Київський районний суд протягом 10днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом 10 днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя