АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Провадження № 22-ц/790/554/15 Головуючий 1 інст. - Гримайло А.М.
Справа № 2-3293/09 Доповідач - Кружиліна О.А.
Категорія: право власності Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
18 лютого 2015 року судова колегія судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Харківської області в складі:
головуючого судді - Кружиліної О.А.,
суддів колегії - Кіся П.В.,Кіпенка І.С.,
за участю секретаря - Сементовської О.М.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харкові цивільну справу
за апеляційною скаргою ОСОБА_3
на рішення Ленінського районного суду м.Харкова від 28 липня 2009 року
за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3, Харківської міської ради про визнання права власності, перерозподіл ідеальних часток у домоволодінні, -
в с т а н о в и л а:
14 липня 2009 року ОСОБА_4 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_3, Харківської міської ради, в якому після уточнення просила визнати за нею право власності на самовільні будівлі: сарай літ. К, погріб літ. Л, житлову прибудову літ. а3,а4, загальною площею 25,3 кв.м, в житловому будинку літ. А-1, загальною площею 74,1, житловою площею 43 кв.м. по АДРЕСА_1. Перерозподілити ідеальні частки в домоволодінні АДРЕСА_1. Визнати за нею право власності на 83/100 частин житлового будинку з надвірними будівлями замість 7/8 частин житлового будинку з надвірними будівлями по АДРЕСА_1, а за ОСОБА_3 визнати право власності на 17/100 частин житлового будинку з надвірними будівлями замість 1/8 частин житлового будинку з надвірними будівлями по АДРЕСА_1.
В обґрунтування позову зазначила, що вона є власником 7/8 частин домоволодіння АДРЕСА_1: 3/8 частин на підставі свідоцтва про право власності пост.2 КоБС УРСР, виданого 2 ХДНК 08.10.1985 року, реєстраційний № 3-3077, свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого 2 ХДНК 08.10.1985 року, реєстраційний № 3-3079, 1/2 частина - на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого 2 ХДНК 12 січня 1993 року, реєстраційний №1-308. Власником 1/8 частини домоволодіння за вказаною адресою є її син ОСОБА_3 За домоволодінням закріплена земельна ділянка площею 1376 кв.м. у безстрокове користування для обслуговування житлового будинку на підставі рішення виконкому ленінського району м. Харкова № 147 від 03.05.1987 року.
У 1980-1990 роках вона самочинно, за власні кошти, прибудувала до будинку житлову прибудову літ. а3, а4 загальною площею 25,3 кв.м., сарай літ.К, погріб літ.Л. Зазначені будівлі складають 56/100 частин в домоволодінні.
Своє рішення вона попередньо обговорила з ОСОБА_3 та отримала його згоду.
У листопаді 2008 року КП «Харківське МБТІ» виготовлено технічний паспорт на зазначений житловий будинок із зазначеними самовільно збудованими будівлями.
Згідно з технічним висновком ТОВ «Харківреконструкція» зазначені самовільно збудовані будівлі не суперечать санітарним і протипожежним нормам, відповідають будівельним та архітектурним нормам, не порушують права інших осіб.
Рішенням Ленінського районного суду м.Харкова від 28 липня 2009 року позов ОСОБА_4 задоволено.

Визнано за ОСОБА_4 право власності на самовільні будівлі: сарай літ.К, погріб літ.Л, житлову прибудову літ. а3,а4, загальною площею 25,3 кв.м, в житловому будинку літ. А-1, загальною площею 74,1, житловою площею 43 кв.м. по АДРЕСА_1.

Перерозподілено ідеальні частки в домоволодінні АДРЕСА_1.

Визнано за ОСОБА_4 право власності на 83/100 частин житлового будинку з надвірними будівлями замість 7/8 частин житлового будинку з надвірними будівлями по АДРЕСА_1.

Визнано за ОСОБА_3 право власності на 17/100 частин житлового будинку з надвірними будівлями замість 1/8 частин житлового будинку з надвірними будівлями по АДРЕСА_1.

Не погодившись з вказаним рішенням, ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, в якій просив рішення скасувати, ухвалити нове рішення, яким ОСОБА_4 в задоволенні позову відмовити.

В обґрунтування апеляційної скарги посилався на незаконність та необґрунтованість рішення суду, порушення судом норм матеріального та процесуального права, неповноту та неправильність встановлення обставин, які мають значення для справи. Зокрема апелянт зазначив, що заяв про згоду з позовом ОСОБА_4 він не писав і до суду не подавав.

Судова колегія, заслухавши суддю-доповідача, осіб, що з'явилися у судове засідання, дослідивши матеріали справи, відповідно до статті 303 ЦПК України перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає що скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до вимог статті 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно з вимогами статті 214 ЦПК України під час ухвалення рішення вирішує такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані ( пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_4, суд першої інстанції виходив з положень статей 331, 376 ЦК України та тих обставин, що самочинно збудовані ОСОБА_4 будівлі: сарай літ.К, погріб літ.Л, житлову прибудову літ. а3,а4, загальною площею 25,3 кв.м, в житловому будинку літ. А-1, загальною площею 74,1, житловою площею 43 кв.м. по АДРЕСА_1. відповідають всім будівельним та санітарно-технічним нормам та правилам і не порушує права інших осіб.

Судова колегія вважає, що рішення суду першої інстанції не відповідає вимогам статей 213, 214 ЦПК України, оскільки суд неповно з'ясував обставини, що мають значення для справи, неправильно застосував норми матеріального права.

Матеріали справи свідчать, що ОСОБА_4 та ОСОБА_3 є співвласниками домоволодіння АДРЕСА_1 ( а.с. 7,33,36-40).

У 1980 -1990 роках позивачка самочинно, за власні кошти прибудувала до будинку літ а 3, а 4 загальною площею 25,3 кв.м. в житловому будинку літ. А-1, загальною площею 74,1, житловою площею 43 кв.м. по АДРЕСА_1.

Згідно технічного висновку ООО « Харківреконструкція», вбачається, що прибудовані приміщення відповідають вимогам надійності та безпечності в подальшій експлуатації, відповідають діючим архітектурним, будівельним нормам та придатні для подальшої експлуатації ( а.с. 8 -12).

За частиною 2 статті 331 ЦК України право власності на новостворене нерухоме майно /житлові будинки, будівлі, споруди тощо/ виникає з моменту завершення будівництва /створення майна/.

Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації.

За частинами 1, 3 ст. 22 Закону України від 16 листопада 1992 року /з наступними змінами/ № 2780-ХП «Про основи містобудування» /далі-Закон № 2780-ХП/ забудова земельних ділянок, що надаються для містобудівних потреб, здійснюється після виникнення права власності чи права користування земельною ділянкою в порядку, передбаченому законом, та отримання дозволу на виконання будівельних робіт. Право на забудову /будівництво/ полягає у можливості власника, користувача земельної ділянки здійснювати на ній у порядку, встановленому законом, будівництво об'єктів містобудування, перебудову чи знесення будинків та споруд.

Статтею 18 Закону № 2780-ХП в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, було передбачено, що закінчені будівництвом об'єкти підлягають прийняттю в експлуатацію в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Експлуатація не прийнятих у встановленому законодавством порядку об'єктів забороняється.

Відповідно до ст. 30-1 Закону України «Про планування і забудову територій» у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів здійснюється приймальними комісіями. Порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів визначається Кабінетом Міністрів України відповідно до закону.

До 1 січня 2009 року був чинним Порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 22 вересня 2004 року № 1243, яким визначалися вимоги та умови прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів незалежно від джерел фінансування їх будівництва; з 1 січня 2009 року механізм та умови прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів установлено Порядком прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 8 жовтня 2008 року № 923.

Згідно з частинами 1 та 2 статті 376 ЦК України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані чи будуються на земельній ділянці, котра не була відведена для цієї мети, або без належного дозволу чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Особа, яка здійснила чи здійснює самочинне будівництвом нерухомого майна, не набуває права власності на нього.

Статтею 376 ЦК України також визначені правила, за якими можливе визнання за особою права власності на самочинно збудоване нерухоме майно.

Відповідно до статті 26 Закону № 2780-ХП спори з питань містобудування вирішуються радами у межах їх повноважень, а також судом відповідно до законодавства.

За статтею 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання чи оспорювання.

З огляду на вказане звернення ОСОБА_4 до суду з позовом про визнання права власності на самочинне будівництво повинно мати місце при наявності даних про те, що порушене питання було предметом розгляду компетентного державного органу, рішення якого чи його відсутність дають підстави вважати про наявність спору про право.

Проте, ухвалюючи рішення, суд першої інстанції в достатньому обсязі не визначився з характером спірних правовідносин та правовою нормою, що підлягає застосуванню; не звернув уваги на наведене, не отримавши від Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю в Харківській області свідоцтво про відповідність закінченого будівництвом об'єкта проектній документації державним будівельним нормам, стандартам і правилам, дійшов передчасного висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог.

З врахуванням наведеного, на підставі вимог частини 1 статті 307 ЦК України, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне скасувати рішення суду першої інстанції підставою для чого, згідно пункту 4 частини 1 статті 309 ЦК України є порушення судом норм матеріального права, та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову про визнання за ОСОБА_4 право власності на самовільні будівлі: сарай літ. К, погріб літ. Л, житлову прибудову літ. а3,а4, загальною площею 25,3 кв.м, в житловому будинку літ. А-1, загальною площею 74,1, житловою площею 43 кв.м. по АДРЕСА_1 та перерозподіл ідеальних часток у зазначеному домоволодінні.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 309, ч. 1 п.4 ст. 311, 314, 315, 317, 319 ЦПК України, ст.ст. 331, 376 ЦК України, Закону України «Про планування і забудову територій», Закону України «Про основи містобудування», Порядком прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 8 жовтня 2008 року № 923, судова колегія судової палати, -

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 - задовольнити.

Рішення Ленінського районного суду м.Харкова від 28 липня 2009 року - скасувати і ухвалити нове рішення по суті позовних вимог.

Відмовити ОСОБА_4 в задоволенні позовних вимог.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення.

Касаційна скарга на рішення апеляційного суду може бути подана безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий-суддя-

Судді колегії-