АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Доповідач Котула Л.Г.
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 грудня 2015 року Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі:

Головуючого судді Котули Л.Г.

Суддів: Побірченко Т.І.,Слюсар Т.А.

За участю секретаря Крічфалуши С.С.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу представника Публічного акціонерного товариства "ДОЧІРНІЙ БАНК СБЕРБАНКУ РОСІЇ" Грабовського ОлегаМихайловича на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 08 жовтня 2015 року в справі за позовом ОСОБА_4 до Публічного акціонерного товариства "ДОЧІРНІЙ БАНК СБЕРБАНКУ РОСІЇ" про зобов'язання вчинити певні дії,

у с т а н о в и л а:

У березні 2015 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до ПАТ " Дочірній Банк Сбербанку Росії"( далі - Банк) про зобов'язання вчинити певні дії.

Зазначав, що 16 грудня 2013 року між ним та Банком було укладено Договір №263/31/545312 про відкриття Вкладного Рахунку в рамках Договору щодо банківського обслуговування, за умовами якого банк прийняв на депозитний рахунок кошти у сумі 137 352, 89 євро із процентною ставкою за вкладом 6,60 % річних на строк 36 місяців до 16 грудня 2016 року.

Під час перебування в Україні в жовтні 2014 року він звернувся до відповідача з заявою про одноразовий переказ всіх його грошових коштів на особистий рахунок у банку, що знаходиться за кордоном.

Однак, на його звернення отримав письмову відповідь про неможливість переказу коштів, посилаючись на введення обмежень щодо переказу відповідно до Постанови НБУ № 540, запропонувавши переказати кошти частинами у розмірі 7000 євро.

У грудні 2014 року він повторно звернувся до відповідача із заявою про переведення його коштів та зазначав , що відмова у переведенні йому грошових коштів є незаконною та такою, що порушує його права на володіння, користування і розпорядження власністю.

У зв'язку з порушенням його прав та неодноразовою відмовою банку про переказ депозитних коштів, просив зобов'язати Банк здійснити одноразовий переказ всіх депозитних коштів у розмірі 146 128 євро на власний рахунок за кордоном.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 08 жовтня 2015 року позов ОСОБА_4 до Публічного акціонерного товариства "ДОЧІРНІЙ БАНК СБЕРБАНКУ РОСІЇ" про зобов'язання вчинити певні дії задоволено у повному обсязі.

Зобов'язано Публічне акціонерне товариство " Дочірній Банк Сбербанку України" ( ) здійснити одноразове переведення депозитних коштів ОСОБА_4 у розмірі 126 128 євро на особистий рахунок, відкритий у закордоному банку за наступними реквізитами:

Власник рахунку -ОСОБА_4

Банк - Deutsch Bank Deutschland

IBAN - НОМЕР_1

BIC ( SWI FT) - DEUTDEMBUC

Стягнуто з Публічного акціонерного товариства " Дочірній Банк Сбербанку Росії" ( ) на користь держави судовий збір у розмірі 6 090 грн.

У апеляційній скарзі представник ПАТ " Дочірній Банк Сбербанку Росії" Грабовський О.М. просить рішення суду скасувати та відмовити у задоволені позовних вимог повністю, оскільки судом порушені вимоги матеріального та процесуального права.

Заслухавши доповідача, пояснення представника відповідача Грабовського О.М., який підтримав апеляційну скаргу і просив її задовольнити з підстав , викладених у ній, пояснення ОСОБА_4, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, вказуючи на те , що суд обгрунтовано задовольнив його вимоги, перевіривши доводи апеляційної скарги , колегія суддів дійшла висновку , що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково.

Статтею 2 Закону України від 7 грудня 2000 року № 2121-ІІІ "Про банки і банківську діяльність" установлено, що вклад (депозит) - це кошти в готівковій або у безготівковій формі, у валюті України або в іноземній валюті, які розміщені клієнтами на їх іменних рахунках у банку на договірних засадах на визначений строк зберігання або без зазначення такого строку і підлягають виплаті вкладнику відповідно до законодавства України та умов договору.

Згідно зі статтями 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст. 14 ЦК України цивільні обов'язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства.

Положеннями ч. 2 ст. 56 Закону України "Про Національний банк України" передбачено, що нормативно-правові акти Національного банку видаються у формі постанов правління Національного банку, а також інструкцій, положень, правил, що затверджуються постановами Правління Національного банку. Вони не можуть суперечити законам України та іншим законодавчим актам України і не мають зворотної сили, крім випадків, коли вони згідно з законом пом'якшують або скасовують відповідальність.

Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором.

Згідно із частиною першою статті 1060 ЦК України договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад).

За змістом ст. 1066 ЦК України за договором банківського рахунка банк зобов'язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком.

Відповідно до положень ст. 1068 ЦК України банк зобов'язаний вчиняти для клієнта операції, які передбачені для рахунків даного виду законом, банківськими правилами та звичаями ділового обороту, якщо інше не встановлено договором банківського рахунка. Банк зобов'язаний за розпорядженням клієнта видати або перерахувати з його рахунка грошові кошти в день надходження до банку відповідного розрахункового документа, якщо інший строк не передбачений договором банківського рахунка або законом. Клієнт зобов'язаний сплатити плату за виконання банком операцій за рахунком клієнта, якщо це встановлено договором.

Крім того, ст. 629 ЦК України передбачає, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно зі ст. 529 ЦК України кредитор має право не приймати від боржника виконання його обов'язку частинами, якщо інше не встановлено договором, актами цивільного законодавства або не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту.

Отже, за змістом наведених норм права зобов'язання банку полягає у виплаті володільцеві рахунку грошових коштів на умовах та в порядку, встановлених договором.

Разом з тим, нормативно-правові акти НБУ не є актами цивільного законодавства України у розумінні ст. 4 ЦК України, оскільки є нормативно-правовими актами органу державного управління.

Судом встановлено, що 16 грудня 2013 року між " Сбербанк Росії" та ОСОБА_4 було укладено договір №263/31/545312 про відкриття Депозитного рахунку ( вклад " Стабільний " ) в рамках Договору щодо банківського обслуговування ( далі-Договір) за умовами якого Банк прийняв , а останній розмістив вклад на депозитний рахунок № НОМЕР_2 у сумі 137 352, 89 євро із процентною ставкою 6,60 % річних на строк 36 місяців з терміном повернення вкладу 16 грудня 2016 року.

У п. 1 Договору сторони погодили, що клієнт перераховує з поточного (мультивалютного) рахунку у доларах США, відкритого в рамках Договору щодо банківського обслуговування, а банк приймає на депозитний рахунок кошти на умовах та в порядку, передбаченому цим Договором та Умовами банківського обслуговування фізичних осіб в АТ «Сбербанк Росії», затвердженими Наказом Голови Правління Банку № 37 від 16 січня 2012 року (з усіма змінами та доповненнями), або Умовами, що затверджені на зміну вищезазначеним. Умови є невід'ємною частиною цього Договору та розмішуються на Сайті банку.

Підпунктом 3.3.3.5. зазначених Умов банківського обслуговування фізичних осіб в АТ «СБЕРБАНК РОСІЇ» передбачено, що повернення вкладу здійснюється банком у безготівковій формі шляхом перерахуванням суми вкладу та нарахованих за користування вкладом процентів на поточний рахунок в день настання терміну повернення вкладу або в день дострокового повернення вкладу за ініціативою клієнта (з урахуванням п. 3.3.3.4 розділу II Умов). Днем повернення вкладу вважається день списання коштів з депозитного рахунку. При цьому вклад та проценти за ним зберігаються банком на поточному рахунку до моменту їх витребування клієнтом. Після повернення вкладу депозитний рахунок закривається в порядку, передбаченому чинним законодавством України.

Відповідно до п.п. 2.11. Договору Вклад вноситься на строк, що обчислюється з дати укладання цього Договору по дату повернення Вкладу.

Згідно п. 3 Договору Сторони підтверджують досягнення згоди щодо всіх істотних умов Договору , що передбачені законодавством для договорів банківського вкладу фізичної особи.

16 грудня 2014 року між АТ « Сбербанк Росії» та Barzikoff Gennadiy V. було укладено договір № 2620/213/686466 про відкриття Вкладного Рахунку в рамках Договору щодо банківського обслуговування , за умовами якого клієнт переховує з Поточного (мультивалютного) Рахунку № НОМЕР_3 у євро, відкритого в рамках Договору щодо банківського обслуговування , а Банк приймає на Вкладний рахунок кошти на умовах та в порядку, передбаченому цим Договором та Умовами банківського обслуговування фізичних осіб в АТ « Сбербанк Росії» в сумі 146 128. 41 євро.

Як встановлено судом, позивач з жовтня 2014 року неодноразово звертався до Банку з заявами про переказ коштів на картковий рахунок, який відкритий у банку за кордоном ( а.с. 5,6).

На неодноразові звернення позивача, ПАТ» Дочірній Банк сбербанк Росії» листом № 38/7/50-46 від 15 жовтня 2014 року повідомив позивача про те, що відповідно до Постанови Національного Банку України № 540 від 29.08.2014 року "Про введення додаткових механізмів для стабілізації грошово-кредитного і валютного ринків України", відправка переказів можлива у випадку відкритого рахунку та наданням документів., підтверджуючих джерело походження засобів від 15 тис до 150 тис. грн.. екв. в місяць( а.с. 7).

Разом з тим, відповідно до ст. 41 Конституції України право власності є непорушним, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності.

Нормативно-правові акти Національного банку України не є актами цивільного законодавства України у розумінні ст. 4 ЦК України, оскільки є нормативно-правовими актами органу державного управління.

Відповідно до ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно зі ст. 4 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Отже, суди дійшли правильного висновку, про те, що відмова банку у поверненні грошових коштів з поточного (мультивалютного) рахунку ОСОБА_3 суперечать вимогам чинного законодавства, зокрема, ст. 41 Конституції України, ст. 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а також ст. 1068 ЦК України та умовам укладеного між сторонами договору.

Банк може списати грошові кошти з рахунка клієнта на підставі його розпорядження (ч. 1 ст. 1071 цього Кодексу).

Крім того, ст. 629 ЦК України передбачає, що договір є обов'язковим для виконання сторонами. Згідно зі ст. 529 ЦК України кредитор має право не приймати від боржника виконання його обов'язку частинами, якщо інше не встановлено договором, актами цивільного законодавства або не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту.

За змістом наведених норм права зобов'язання банку полягає у виплаті володільцеві рахунка грошових коштів на умовах та в порядку, встановлених договором.

Відповідно до ст. 1074 ЦК України обмеження прав клієнта щодо розпоряджання грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, не допускається, крім випадків обмеження права розпоряджання рахунком за рішенням суду або в інших випадках, встановлених законом, а також у разі зупинення фінансових операцій, які можуть бути пов'язані з легалізацією (відмиванням) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванням тероризму чи фінансуванням розповсюдження зброї масового знищення, передбачених законом.

За таких обставин, суд дійшовобґрунтованих висновків, що відмова банку у видачі грошових коштів з поточного рахунка на підставі розпорядження клієнта банку з посиланням на обмеження, що встановлені постановою Правління Національного банку України від 29 серпня 2014 року № 540 «Про введення додаткових механізмів для стабілізації грошово-кредитного і валютного ринків України», є незаконною, оскільки позбавляє володільця рахунку права володіти та розпоряджатися належними йому на праві власності грошовими коштами та є порушенням його прав, визначених Конституцією України, Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод та суперечить нормам ЦК України.

Задовольняючи позовні вимоги, суд також обґрунтовано дійшов висновку про безпідставність посилань ПАТ « Дочірній Банк Сбербанку Росії» на постанову Правління Національного Банку україни від 29 серпня 2014 року № 540 « Про введення додаткових механізмів для стабілізації грошоов-кредитного і валютного ринків України № п. 4 якої передбачено, що за дорученням фізичних осіб за межі України здійснюються перекази іноземної валюти за поточними валютними неторговельними операціями: з поточного рахунку іноземній валюті - на суму , що в еквіваленті перевищує 15 000 грн. , але не більше ніж 150 000 гривень на місяць, оскільки зазначена постанова та акти банку є розпорядчими актами, які адресовані обмеженій кількості осіб, і таке регулювання здійснюється в межах адміністративно-правових відносин Національного Банку України з банками, які охоплюються його наглядовою діяльністю. Дані постанови не встановлюють нових прав або обов'язків для громадян, не можуть зачіпати їх права, свободи та інтереси. Крім того суд правильно дійшов висновку про безпідставність посилання Банку на Постанову НБУ № 328 від 30.05.2014 « Про регулювання діяльності фінансових установ і проведення валютних операцій», оскільки дана постанова на момент надання відповіді позивачу втратила чинність.

Обов'язки сторін та відповідальність за їх невиконання повністю регулюються Умовами договору банківського вкладу, укладеного між сторонами.

Разом з тим, колегія суддів не може погодитись з висновками судів про те, що кошти мають бути видані позивачу одноразовою операцією з його поточного рахунку.

Правовідносини банку та володільця рахунку урегульовано главою 72 ЦК України, обов'язок банку з повернення коштів визначено статтями 1068, 1073 ЦК України та умовами відповідного договору.

Відповідно до ч. 3 ст. 1068 ЦК України банк зобов'язаний за розпорядженням клієнта видати або перерахувати з його рахунка грошові кошти в день надходження до банку відповідного розрахункового документа, якщо інший строк не передбачений договором банківського рахунка.

Згідно зі ст. 1073 ЦК України, у разі несвоєчасного зарахування на рахунок грошових коштів, що надійшли клієнтові, їх безпідставного списання банком з рахунка клієнта або порушення банком розпорядження клієнта про перерахування грошових коштів з його рахунка банк повинен негайно після виявлення порушення зарахувати відповідну суму на рахунок клієнта або належного отримувача, сплатити проценти та відшкодувати завдані збитки, якщо інше не встановлено законом.

Пунктом 2.5. Договору передбачено, що зняття коштів з Вкладного рахунку протягом всього строку дії Договору ( без обмежень щодо кількості операцій та суми операцій) - у безготівковій формі шляхом перерахування відповідної суми коштів з Вкладного Рахунку на Поточний рахунок.

Примітка в договорі про переведення депозитних коштів саме одноразовою операцією договором не передбачена.

Зобов'язуючи банк здійснити переведення депозитних коштів ОСОБА_4 одноразовою операцією банку належні йому кошти, суд не звернув уваги на те, що порядок виконання рішення суду передбачений Законом України «Про виконавче провадження».

У зв'язку з цим суд правильно зобов'язав відповідача перевести депозитні кошти згідно умов поточного рахунку, але не мав права визначати на власний розсуд порядок виконання цього рішення, оскільки такий порядок встановлюється державним виконавцем відповідно до Закону України «Про виконавче провадження» під час виконання рішення суду.

Отже, висновок суду, про переведення коштів з поточного рахунку позивача одноразовою операцією не ґрунтується на нормах права.

У зв'язку з цим, рішення суду в цій частині необхідно змінити з відмовою ОСОБА_4 у задоволенні вимог про зобов'язання відповідача перевести йому грошові кошти одноразовою операцією на особистий рахунок відкритий у закордонному банку. В решті позовних вимог рішення залишити без змін.

Як роз'яснив Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у п. 11 постанови №10 від 17.10.2014 " Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах" ( зі змінами) розміри ставок судового збору визначаються з урахуванням розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 01 січня календарного року, в якому відповідна позовна заява, інша заява і скарга подані до суду. Це стосується, зокрема, і випадків, коли заява про забезпечення позову або доказів, апеляційна чи касаційна скарга подаються пізніше. При цьому ставки судового збору також визначаються розміром мінімальної заробітної плати, встановленої у році, коли позовну заяву, іншу заяву і скаргу було подано до суду.

Порядок сплати судового збору за подання позовів, ціна яких визначається в іноземній валюті, у випадках та на умовах, встановлених законом (частина третя статті 533 ЦК), передбачено в абзаці 2 частини першої статті 6 Закону № 3674-VI. У цьому випадку ціна позову визначається як в іноземній валюті, так і в національній валюті України відповідно до офіційного курсу, встановленого Національним банком України на день подання позову.

Виходячи саме з такої ціни позову (в національній валюті), визначається розмір судового збору, що підлягає сплаті. Однак, якщо день подання позову не співпадає з днем сплати судового збору (збір сплачено раніше), то останній визначається з урахуванням офіційного курсу гривні до іноземної валюти, встановленого Національним банком України саме на день сплати, а не на день подання позову.

Відповідно до п. 1 ч. 1, 2 ст. 4 Закону України "Про судовий збір" судовий збір справляється у відповідному розмірі від мінімальної заробітної плати у місячному розмірі, встановленої законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Ставки судового збору встановлюються у таких розмірах: за подання до суду позовної заяви майнового характеру встановлено 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,2 розміру мінімальної заробітної плати та не більше 3 розмірів мінімальної заробітної плати, які на 01.01.2015 року становили 1218,00 х3 = 3654грн.

Згідно ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог.

За таких обставин колегія суддів дійшла висновку , що рішення суду в частині стягнення судового збору необхідно змінити, зменшивши розмір судового збору , що підлягає стягненню з відповідача в дохід держави з 6090 грн. до 3654,00 грн.

Керуючись ст.ст.303,304,307,309,316 ЦПК України , колегія суддів,

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу представника Публічного акціонерного товариства "ДОЧІРНІЙ БАНК СБЕРБАНКУ РОСІЇ" Грабовського Олега Михайловича задовольнити частково.

Рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 08 жовтня 2015 року в частині позовних вимог ОСОБА_4 про зобов'язання публічного акціонерного товариства "Дочірній банк Сбербанку Росії" здійснити одноразове переведення депозитних коштів скасувати і в цій частині відмовити у задоволені позову .

Рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 08 жовтня 2015 року в частині стягнення з ПАТ " Дочірній банк Сбербанк Росії" в дохід держави судового збору змінити, зменшивши суму судового збору з 6090,00 грн. до 3 654 грн.

В іншій частині рішення залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, але може бути оскаржено в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом 20 днів шляхом подання до цього суду касаційної скарги.

Головуючий

Судді: