Номер провадження: 22-ц/785/6880/15
Головуючий у першій інстанції Огренич І.В.
Доповідач Плавич Н. Д.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08.12.2015 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого - Плавич Н.Д. суддів: Вадовської Л.М., Колеснікова Г.Я.

при секретарі - Орловій С.І.

у відкритому судовому засіданні у присутності представника ОСОБА_2, представника Першого Київського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції

розглянувши апеляційну скаргу представника скаржника ОСОБА_2

на ухвалу Київського районного суду м. Одеси від 09 червня 2015 року

за скаргою ОСОБА_2 на бездіяльність Першого Київського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції, суб'єкти оскарження: Перший Київський відділ державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції, державний виконавець Першого Київського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції Бубенщікова С.С., заінтересована особа ОСОБА_4,-

ВСТАНОВИЛА:

19 березня 2015р. ОСОБА_2 звернулась до місцевого суду зі скаргою та просила визнати незаконною бездіяльність Першого Київського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції та державного виконавця вказаного відділу державної виконавчої служби Бубенщікової С.С., яка мала місце при виконанні судового рішення про стягнення з ОСОБА_4 аліментів на її утримання, визнати незаконною відмову у здійсненні дій, які би сприяли виконанню вказаного рішення, а саме, накладення арешту на нерухоме майно боржника, квартиру АДРЕСА_1, звернення до Київського районного суду міста Одеси з поданням про тимчасове обмеження боржника ОСОБА_4, у праві виїзду за межі України.

Посилаючись на вказані обставини, скаржник просила зобов'язати Перший Київський відділ державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції накласти арешт на нерухоме майно боржника, а також зобов'язати відділ виконавчої служби звернутися до Київського районного суду м.Одеси з поданням про тимчасове обмеження боржника, ОСОБА_4, у праві виїзду за межі України.

В обґрунтування своєї скарги ОСОБА_2 посилалася на те, що в провадженні Першого Київського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції знаходиться виконавче провадження ВП № 32425640 щодо стягнення з ОСОБА_4 на її користь аліментів в сумі 500 грн. щомісячно, вказане виконавче провадження було відкрито на підставі постанови від 03 травня 2012 року.

Боржник ОСОБА_4 порушував строки виплати аліментів, у зв'язку з чим 09 лютого 2015 року ОСОБА_2 звернулась до Першого Київського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції з клопотанням про витребування відомостей щодо нерухомого майна, яке є у власності боржника ОСОБА_4, накладення арешту на належну на праві приватної власності боржнику квартиру АДРЕСА_1 та звернення до Київського районного суду міста Одеси з поданням про тимчасове обмеження боржника у праві виїзду за межі України.

13 березня 2015 року ОСОБА_2 отримала відповідь, якою їй було відмовлено у задоволенні клопотання про арешт майна боржника та обмеження його у праві виїзду за межі країни. ОСОБА_2 наполягала на тому, що в 2014 р. боржник ОСОБА_4 на протязі шести місяців (з травня по жовтень включно) не сплачував призначені судом аліменти на її утримання, з початку 2015р. вона на протязі трьох місяців не отримує аліментів на своє утримання (з грудня 2014 року до часу звернення до суду зі скаргою), тому просила про задоволення її скарги.

Представник відділу ДВС ОМУЮ доводи скарги не визнав, в ході розгляду справи в суді першої інстанції були оглянуті матеріали виконавчого провадження №32425640.

Ухвалою суду першої інстанції від 09.06.2015р. в задоволені скарги ОСОБА_2 відмовлено (а.с.156-158).

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_2 - ОСОБА_5 просить скасувати ухвалу суду першої інстанції про відмову у задоволенні скарги ОСОБА_2, постановити нову ухвалу, на підставі якої скаргу ОСОБА_2 задовольнити в повному обсязі.

В апеляційному суді представник ОСОБА_2 доводи апеляційної скарги підтримала.

Представник відділу ДВС ОМУЮ надала свої заперечення, вважає ухвалу місцевого суду законною.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши суддю - доповідача, доводи скарги, заперечення на неї, колегія дійшла висновку апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 відхилити з наступних підстав.

По матеріалам справи встановлено що в Першому Київському відділі державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції на примусовому виконанні знаходиться виконавчий лист, який виданий Київським районним судом м. Одеси 28 квітня 2012 року № 2-429/11 про збільшення розміру аліментів, присуджених на підставі рішення Київського районного суду м. Одеси від 27 жовтня 2005 р. про стягнення з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 аліментів в розмірі 500 грн. щомісячно( раніше було встановлено розмір аліментів 100грн. щомісячно), починаючи з 10 листопада 2010 р. до зміни матеріального чи сімейного стану боржника.

ОСОБА_2 звернулась до суду зі скаргою посилаючись на те, що державний виконавець допустив грубу бездіяльність, яка полягає в тому, що ним не було накладено арешт на майно боржника, також за її клопотанням не було звернення з поданням про тимчасове обмеження у праві виїзду боржника за межі України, фактично бездіяльність державного виконавця сприяла тому, що боржник нерегулярно сплачує аліменти на її утримання.

Перевіряючи доводи ОСОБА_2, які нею викладені в скарзі, місцевий суд по матеріалам виконавчого провадження №32425640, яке досліджувалося, встановив, що на час виникнення заборгованості державним виконавцем було вжито заходи примусового виконання рішення, відповідно до норм Закону України «Про виконавче провадження», а саме винесено постанову про оголошення у розшук автомобіля, належного боржнику на праві власності, після проведення вказаних дій заборгованість боржником була погашена, вказане підтверджується розрахунком по сплаті аліментів, що приєднаний до справи.

Відповідно до довідки розрахунку по аліментам, який складений державним виконавцем Першого Київського ВДВС ОМУЮ Бубенщіковою С.С., станом на 01 червня 2015 р. відсутня заборгованість ОСОБА_4 по виконавчому листу.

Скаржник ОСОБА_2 наполягала та просила зобов'язати державну виконавчу службу накласти арешт на нерухоме майно, що належить на праві власності боржнику.

Відповідно до ч. 2 статті 74 Закону України «Про виконавче провадження» звернення стягнення на майно боржника можливе лише у разі наявності заборгованості по аліментам понад три місяці, що також передбачено п. 7.13.2 Інструкції з організації примусового виконання рішень.

Крім того, відповідно до вимог ст. 57 Закону України «Про виконавче провадження» арешт як засіб примусового виконання рішення суду застосовується лише у тому випадку, якщо не можливо іншим чином забезпечити реальне виконання рішення.

По матеріалам справи встановлено, що при оголошенні розшуку транспортного засобу боржника, останній відреагував і погасив заборгованість по аліментам.

Щодо вимог скаржника про зобов'язання державної виконавчої служби звернутися з поданням до суду про обмеження права виїзду боржника за межі України, то суд посилався на п.12.1 Інструкції з організації примусового виконання рішень, відповідно до якого державний виконавець може звернутись до суду з відповідним поданням лише у разі ухилення боржника від виконання рішення суду.

Відповідно до матеріалів виконавчого провадження, судом не було встановлено ухилення боржника від сплати аліментів, відповідно відсутні підстави для застосування такого засобу, як тимчасове обмеження у праві виїзду боржника за межі України.

Суд першої інстанції прийняв до уваги роз'яснення п.18 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 р. №6 «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах», в якому роз'яснюється, що за результатами розгляду скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби, суд постановляє ухвалу, яка має відповідати вимогам статей 210, 213, 387 ЦПК.

Виходячи зі змісту статті 387 ЦПК, у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов'язує державного виконавця або іншу посадову особу державної виконавчої служби задовольнити вимогу заявника та усунути допущені порушення або іншим шляхом поновлює його порушені права чи свободи.

При цьому суд не має права зобов'язувати зазначених осіб до вчинення тих дій, які згідно із Законом України «Про виконавче провадження» можуть здійснюватися лише державним виконавцем або відповідною посадовою особою державної виконавчої служби.

Судова колегія вважає, що ухвала місцевого суду є законною та обґрунтованою, апеляційна скарга представника скаржника не містить правових доводів, які би давали підставу для скасування ухвали і задоволення скарги представника ОСОБА_2

Керуючись ст.ст.303,307ч.2п.1,312ч.1п.1,315,317,319 ЦПК України, судова колегія,-

УХВАЛИЛА:

апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 відхилити, ухвалу Київського районного суду м. Одеси від 09 червня 2015 року по справі за скаргою ОСОБА_2 на бездіяльність Першого Київського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції, суб'єкти оскарження: Перший Київський відділ державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції, державний виконавець Першого Київського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції Бубенщікова С.С., заінтересована особа - ОСОБА_4, - залишити без змін.

Ухвала набуває чинності негайно після її проголошення.

Ухвала може бути оскаржена протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Судді апеляційного суду Одеської області: Н.Д. Плавич

Л.М. Вадовська

Г.Я. Колесніков