АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/6682/15 Справа № 201/6667/14 Головуючий у 1 й інстанції - Антонюк О.А. Доповідач - Болтунова Л.М.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 серпня 2015 року Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого - Болтунової Л.М.

суддів - Козлова С.П., Тамакулової В.О.

при секретарі - Безрукавому Є.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 04 червня 2015 року по справі за позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк», про захист прав споживача, визнання дій неправомірними та зобов*язання вчинити певні дії, стягнення неустойки, відшкодування моральної шкоди та витрат, -

в с т а н о в и л а:

Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 04 червня 2015 року було відмовлено у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 про захист прав споживача, визнання дій неправомірними та зобов*язання вчинити певні дії, стягнення неустойки, відшкодування моральної шкоди та витрат.

З таким рішенням не погодилась позивачка, подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на його незаконність та необґрунтованість, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального права та неправильне його застосування, просить рішення скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити її позовні вимоги в повному обсязі.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга, не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Статтею 3 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст.ст. 213, 214 ЦПК України рішення повинно бути законним і обґрунтованим та відповідати на питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувались вимоги і заперечення, якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Ухвалене судом рішення відповідає вимогам закону.

Відповідно до ст.ст.526, 530, 610 ЦК України, зобов'язання повинні виконуватись належним чином і у встановлений термін, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Згідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків, а ст. 627 ЦК України визначено, що відповідно до ст. 6 цього Кодексу, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно до ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк зобов'язується надати грошові кошти позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи, що 30 жовтня 2013 року між ОСОБА_2 та ПАТ «Астра Банк», був укладений кредитний договір № 05004, відповідно до якого банк надав позичальнику грошові кошти в розмірі 107038,56 грн. строком 60 місяців ( 5 років) на придбання автомобіля, на умовах, викладених у договорі, а позивачка зобов'язалась повернути кредит та сплатити відсотки 15,70% за користування кредитними коштами.

02 грудня 2013 року між ПАТ «Астра Банк» і та AT «Дельта Банк» було укладено договір купівлі-продажу прав вимоги, який зареєстрований за № 1741. 05 лютого 2014 року ОСОБА_2 було внесено грошові кошти в сумі 30000 грн., які були своєчасно зараховані банком відповідно до умов кредитної угоди і обліковуються за позивачкою.

З матеріалів справи вбачається, що звертаючись з позовом до суду, з урахуванням його доповнення та уточнення, ОСОБА_2 посилалась на те, що 30 жовтня 2013 року між нею та ПАТ «Астра Банк» був укладений кредитний договір, згідно якого вона отримала кредитні кошти на придбання автомобіля і відповідно до графіка здійснювала погашення, достроково, кредиту та відсотків по ньому. З метою перевірки інформації про зарахування сплачених нею коштів у розмірі 30000 грн., вона звернулася до відповідача, до якого перейшли права та обов'язки ПАТ «Астра Банк», де їй було повідомлено, що кошти не будуть зараховані в рахунок обліку її заборгованості за кредитом, а будуть знаходитись на транзитному рахунку до укладення додаткової угоди, де змінювався порядок погашення заборгованості та інше. Вона з цим не погодилась, неодноразово , як в телефонному режимі, так і письмово, вимагала від банку виконати її вимогу, але банком вказане зроблено не було. Вважає вказані дії банку протиправними, просила захистити її права, як споживача, визнати неправомірною і протиправною бездіяльність відповідача щодо не зарахування, не своєчасного зарахування її коштів в сумі 30000 грн. у рахунок обліку її заборгованості, з метою дострокового повернення кредиту; зобов'язати банк зарахувати та зробити, з урахуванням цього, перерахунок заборгованості по кредиту, самого тіла кредиту і відсотків, видати їй новий графік погашення заборгованості, а також стягнути з банка пеню в сумі 2010 грн., моральну шкоду - 10925,46 грн. та витрати на правову допомогу - 10925,46 грн., задовольнивши тим самим її позов у повному обсязі.

Відмовляючи в задоволенні вимог ОСОБА_2, суд першої інстанції виходив з їх недоведеності та необґрунтованості.

Зазначений висновок суду підтверджений належними, дослідженими в судовому засіданні доказами, яким суд дав правильну оцінку відповідно до норм ЦПК України та є таким, що відповідає нормам матеріального права, які регулюють спірні правовідносини.

Відповідно до ч. 2 ст. 59, ч.ч. 1, 4 ст. 60 ЦПК України обставини справи, які законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування; кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог; доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Розглядаючи справу по суті, позивачкою не було надано належних та допустимих доказів стосовно неправомірних дій відповідача у зв*язку з неналежним виконанням ним взятих на себе зобов*язань за кредитним договором, порушення її прав, як споживача та заподіяння неправомірною поведінкою банку моральної шкоди, яка полягає у втратах немайнового характеру, а тому обґрунтовано ухвалив рішення про відмову в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2

Наведене спростовує доводи апеляційної скарги щодо порушення та неправильного застосування норм матеріального права судом першої інстанції, яка до того ж за своїм змістом відтворює доводи позивачки, викладені нею у позовних заявах і, які суд першої інстанції врахував під час розгляду справи та дав їм належну оцінку. ( т.1 а.с.1,52,70)

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що рішення районного суду є обґрунтованим, а його висновки про встановлені обставини і правові наслідки є правильними. А отже підстав для його скасування апеляційна інстанція не вбачає, у зв*язку з чим апеляційна скарга не задовольняється.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 04 червня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з цього часу.

Судді: