АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/486/15Головуючий по 1 інстанції
Категорія : 48 Токова С. Є.
Доповідач в апеляційній інстанції
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 лютого 2015 року Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Черкаської області в складі:

головуючогоОхріменко Н. І.
суддівЗахарової А. Ф. , Качана О. В.
при секретаріВосколович Ж.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Черкаси апеляційну скаргу ОСОБА_6 на рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 22 грудня 2014 року у справі за позовом ОСОБА_7 до ОСОБА_6, ОСОБА_8, треті особи: ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11 про визнання правочинів удаваними, визнання майна спільною сумісною власністю подружжя та визнання права власності, та за зустрічним позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_7 про поділ спільного сумісного майна подружжя, -

в с т а н о в и л а :

У червні 2014 року ОСОБА_7 звернувся до суду з позовом до відповідачів про визнання правочинів удаваними, визнання майна спільною сумісною власністю подружжя та визнання права власності.

В обґрунтування позовних вимог вказував, що 10 серпня 2002 року він з відповідачкою зареєстрував шлюб, який 18 січня 2013 року рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси був розірваний. В період шлюбу, 22 жовтня 2002 року між ОСОБА_12 та ним було укладено договір дарування квартири АДРЕСА_2, який носив під собою договір купівлі - продажу квартири, так як даруватель ОСОБА_12 отримав за свою квартиру грошові кошти в сумі 2 500 дол. США, про що видав відповідну розписку, яка зберігається у відповідачки. Фактично придбавши дану квартиру за спільні кошти, які були їм подаровані на весілля. Наступним кроком до набуття ними у власність спільної квартири стало укладання 06 листопада 2003 року договору купівлі - продажу частини будинку по АДРЕСА_3. За даним договором позивач продав квартиру АДРЕСА_2, а ОСОБА_8 купила вищевказану квартиру. Даний договір купівлі - продажу укладався саме з ОСОБА_8 бо вона є співвласником в частці 59/100 будинку по АДРЕСА_3. Іншим співвласником даного житлового будинку була на момент укладення договору купівлі - продажу мати свекра ОСОБА_13. Тобто продати квартиру по АДРЕСА_2, що була їх спільно нажитим майном було необхідно, для того, щоб докупити у ОСОБА_8 частку в будинковолодінні, та щоб сім'я ОСОБА_13 стала одноособовим власником цілого будинку. Що фактично і було зроблено згідно договору купівлі-продажу від 06 листопада 2003 року 59/100 будинку по АДРЕСА_3 між ОСОБА_8 та ОСОБА_10.

06 листопада 2003 року у відповідності до договору дарування ОСОБА_9, ОСОБА_10 та ОСОБА_11 дарують відповідачці свої частки в квартирі АДРЕСА_1. Власниками даної квартири до укладання договору дарування були відповідачка разом з третіми особами в частках ?. Всі вищевказані угоди укладались у одного і того ж самого нотаріуса, і в один і той же день. Під даними угодами малося бути проведено в один договір міни. Сторони домовились між собою про укладення договорів міни з вищевказаними особами, для того, щоб в подальшому вважалося, що квартира АДРЕСА_1 є їх спільним майном, в якій сторони фактично будуть проживати однією сім'єю. На момент укладання договорів, родичі його колишньої дружини так і пояснили, що у нотаріуса буде відбуватися договір міни всіх вище перелічених об'єктів нерухомості. Після укладення першого правочину щодо продажу його квартири, він не був присутній при укладанні всіх інших правочинів, а тому і не знав, що фактично укладається. Дані обставини він з'ясував після розірвання шлюбу, Тоді і з'ясувалося, що колишні родичі його просто ввели в оману, вчинивши інші правочини ніж ті, про які вони говорили, тому він змушений звернутися до суду за захистом свого порушеного права.

У серпні 2014 року ОСОБА_6 звернулася до суду з зустрічною позовною заявою про поділ спільного сумісного майна подружжя, посилаючись на те, що за час перебування у шлюбі з відповідачем вони за спільні грошові кошти, які були подаровані їм на весілля, придбали квартиру АДРЕСА_2. Придбання квартири було оформлено договором дарування, з метою зменшення витрат за послуги нотаріуса, хоча фактично був укладений договір купівлі-продажу. Після того, як вони вирішили разом переїхати в більшу квартиру її батьків за адресою АДРЕСА_1, ними було прийнято рішення про продаж їх спільної однокімнатної квартири АДРЕСА_2. Відповідач продав квартиру АДРЕСА_2 покупцю ОСОБА_8 Грошові кошти від продажу цієї квартири вважає також спільною сумісною власністю подружжя. За їх з відповідачем домовленістю зазначені спільні грошові кошти зберігаються у останнього на депозитному рахунку. Також за час їх з відповідачем шлюбу на початку 2011 року було придбано легковий автомобіль Опель Астра 1993р.в. д.н.з. НОМЕР_1 сірого кольору. Зазначений автомобіль зареєстрований на відповідача, вона також вписана в свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу як особа, що має право керування. Після розірвання шлюбу та по день розгляду спору автомобіль знаходиться в особистому користуванні відповідача. На момент подання зазначеного позову ринкова вартість автомобіля становить 50 000 грн. виходячи з аналізу вартості продажу аналогічних автомобілів на вторинному ринку. Тому позивачка за зустрічним позовом просила суд поділити спільні грошові кошти отримані від продажу спільної квартири АДРЕСА_2, стягнувши з відповідача на її користь грошові кошти в сумі 26 278 грн. Поділити спільне майно - автомобіль Опель Астра 1993 р.в. д.н.з. НОМЕР_1, виділивши його відповідачу в натурі, а на її користь стягнути з останнього грошову компенсацію в сумі 25 000 грн.

Ухвалою Соснівського районного суду м. Черкаси від 28 серпня 2014 року дані позови об'єднані в одне провадження (а.с. 42).

В подальшому позивач свої позовні вимоги збільшував (а.с. 93) та уточнював (а.с.104) та просив визнати договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_2, укладений 06 листопада 2003 року між ОСОБА_6 та ОСОБА_8, договір купівлі-продажу 59/100 частини будинку по АДРЕСА_3, укладений 06 листопада 2003 року між ОСОБА_8 та ОСОБА_10 удаваними та визнати, що 06 листопада 2003 року між вищевказаними сторонами були укладені договори міни вищевказаних об'єктів нерухомості; визнати договір дарування ? частин квартири АДРЕСА_1 від 06 листопада 2003 року, укладений між ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11 та ОСОБА_6 удаваним та визнати, що між вищевказаними сторонами був укладений договір міни вищевказаного об'єкту нерухомості; визнати спільною власністю подружжя ОСОБА_7 та ОСОБА_6 квартиру АДРЕСА_1; визнати за ОСОБА_7 право власності на 3/8 частини квартири АДРЕСА_1; визнати за ОСОБА_6 право власності на 5/8 частини квартири АДРЕСА_1. У задоволенні зустрічного позову просив відмовити.

Рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 22 грудня 2014 року позов ОСОБА_7 до ОСОБА_6, ОСОБА_8, треті особи: ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11 про визнання майна спільною сумісною власністю подружжя та визнання права власності задоволено.

Визнано договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_2, укладеного 06 листопада 2003 року між ОСОБА_7 та ОСОБА_8, договір купівлі-продажу 59/100 частини будинку по АДРЕСА_3, укладеного 06 листопада 2003 року між ОСОБА_8 та ОСОБА_10 удаваними та визнати, що 06 листопада 2003 року між вищевказаними сторонами були укладені договори міни вищевказаних об'єктів нерухомості.

Визнано договір дарування ? частин квартири АДРЕСА_1 від 06 листопада 2003 року, укладеного між ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11 та ОСОБА_6 удаваним та визнати, що між вищевказаними сторонами був укладений договір міни вищевказаного об'єкту нерухомості.

Визнано договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_2, укладеного 06 листопада 2003 року між ОСОБА_7 та ОСОБА_8 удаваним та визнати, що між вищевказаними сторонами був укладений договір міни вищевказаного об'єкту нерухомості.

Визнано спільною власністю подружжя ОСОБА_7 та ОСОБА_6 квартиру АДРЕСА_1.

Визнано за ОСОБА_7 право власності на 3/8 частини квартири АДРЕСА_1.

Визнано за ОСОБА_6. право власності на 5/8 частини квартири АДРЕСА_1.

Зустрічний позов ОСОБА_6 до ОСОБА_7 про поділ спільного сумісного майна подружжя задоволено частково.

Проведено поділ спільного майна подружжя - автомобіль Опель Астра, 1993 року випуску д.н.з. НОМЕР_1, виділивши його ОСОБА_7 в натурі, а на користь ОСОБА_6 стягнути з ОСОБА_7 грошову компенсацію в сумі 24 850 грн.

В решті зустрічних позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням, ОСОБА_6 звернулася з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на незаконність рішення суду першої інстанції, ухвалення його з порушенням норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 22 грудня 2014 року в частині задоволення первісного позову та відмови в задоволенні зустрічного позову щодо поділу спільних грошових коштів та ухвалити по справі нове рішення, яким в задоволенні первісного позову відмовити, а зустрічні позовні вимоги задовольнити повністю.

Рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 22 грудня 2014 року в частині задоволення зустрічного позову ОСОБА_6 щодо поділу спільного майна - автомобіля Опель Астра 1993 р.в. д.н.з. НОМЕР_1 сторонами не оскаржувалось, тому в цій частині дане рішення не переглядається апеляційним судом.

Заслухавши доповідь судді, пояснення осіб, які з'явились в судове засідання, дослідивши матеріали справи та перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення, виходячи з наступного.

Задовольняючи позов ОСОБА_7, суд першої інстанції виходив з того, що між позивачем, відповідачем та третіми особами фактично існувала домовленість про укладення договорів міни з вищевказаними особами, для того, щоб в подальшому квартира АДРЕСА_1 стала спільним майном подружжя, посилаючись на те, що за укладеними договорами купівлі-продажу оплата не здійснювалась.

Відмовляючи в задоволенні зустрічного позову ОСОБА_6 щодо поділу спільних грошових коштів отриманих від продажу спільної квартири АДРЕСА_2, суд першої інстанції виходив з того, що одержані за цим договором кошти використані на задоволення потреб сім'ї.

Однак погодитись з такими висновками районного суду в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_7 не можна з підстав неповного з'ясування, недоведеності обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, невідповідності висновків суду обставинам справи та неправильному застосуванню норм матеріального права.

Відповідно до вимог п.п. 1, 2, 3, 4 ст.309 ЦПК України колегія суддів змінює рішення суду першої інстанції, скасувавши в частині задоволення позовних вимог за первісним позовом і ухвалює в цій частині нове рішення з наступних підстав.

Судом встановлено і підтверджено матеріалами справи, що 10 серпня 2002 року сторони зареєстрували шлюб у Черкаському міському відділі реєстрації актів громадянського стану. Від даного шлюбу мають неповнолітнього сина ОСОБА_15, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Відповідно до рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 18 січня 2013 року даний шлюб розірвано.

Під час перебування у шлюбі, а саме 22 жовтня 2002 року між ОСОБА_12 та ОСОБА_7 було укладено договір дарування квартири АДРЕСА_2, цей дар сторони в договорі оцінили в 8400 грн. (а.с. 29).

В подальшому, 06 листопада 2003 року між ОСОБА_7 та ОСОБА_8 було укладено договір купівлі - продажу квартири АДРЕСА_2, її вартість указана сторонами в договорі становить 4400 грн. (а.с.28).

В той же день, 06 листопада 2003 року між ОСОБА_8 та ОСОБА_10 було укладено договір купівлі - продажу 59/100 частини жилого будинку з відповідною частиною надвірних споруд по АДРЕСА_3, його вартість указана сторонами в договорі становить 16 000 грн. (а.с. 171).

Також, 06 листопада 2003 року у відповідності до договору дарування ОСОБА_9, ОСОБА_10 та ОСОБА_11 подарували ОСОБА_6 свої частки в квартирі АДРЕСА_1, дар оцінено в договорі в 7206,75 грн. (а.с. 38).

Аналізуючи предмет та підстави за позовом, колегія суддів зазначає наступне.

Вищевказані правовідносини регулюються нормами Цивільного кодексу Української РСР від 18.07.1963 року, що діяв на момент їх виникнення.

Відповідно до ст. 241, 242 Кодексу, за договором міни між сторонами провадиться обмін одного майна на інше. Кожний з тих, хто бере участь у міні, вважається продавцем того майна, яке він дає в обмін, і покупцем майна, яке він одержує. До договору міни застосовуються відповідно правила про договір купівлі-продажу, якщо інше не випливає з змісту відносин сторін.

Згідно зі ст. 243, 244 Кодексу, за договором дарування одна сторона передає безоплатно другій стороні майно у власність. Договір дарування вважається укладеним з моменту передачі майна обдарованому. Договір дарування на суму понад 500 карбованців, а при даруванні валютних цінностей - на суму понад 50 карбованців повинен бути нотаріально посвідчений. До договорів дарування нерухомого майна застосовуються правила статті 227 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 58 Кодексу недійсною є угода, укладена лише про людське око, без наміру створити юридичні наслідки (мнима угода). Якщо угода укладена з метою приховати іншу угоду (удавана угода), то застосовуються правила, що регулюють ту угоду, яку сторони дійсно мали на увазі.

Суд першої інстанції прийшов до висновку, що укладені договори є удаваними та фактично між сторонами був укладений договір міни на підставі пояснень позивача ОСОБА_7 та пояснень ОСОБА_8 від 01 вересня 2014 року про те, що вона коштів за договором купівлі-продажу квартири АДРЕСА_2 в розмірі 4400 грн. не сплачувала, а за договором купівлі-продажу квартири по АДРЕСА_3 коштів у розмірі 16000 грн. не отримувала (а.с. 46),.

Колегія суддів не погоджується з даним висновком і зазначає наступне.

Позивач ставить питання про визнання трьох угод укладених в один день: двох договорів купівлі-продажу і одного договору дарування удаваними, з метою приховати договір міни, але, в супереч правової норми, що регулює договір міни, не зазначив обмін якої квартири відбувся і на яку саме, що унеможливлює застосування такої норми.

Різний об'єктний та суб'єктний склад правочинів свідчить, що кожна з сторін одержувала той правовий ефект, якого бажала досягти і безперешкодно, протягом 11 років користувалася та розпоряджалася своєю власністю.

Позивач не був стороною в усіх договорах, а наміру однієї сторони при укладенні угоди недостатньо, тому до цих правовідносин не можуть бути застосовані положення ст. 58 ЦК УРСР.

Доказів, що сторони правочинів вчиняючи їх усвідомлювали удаваний характер здійснюваних ними дій позивачем не надано.

Крім того, законом не передбачено зміна суб'єктивного складу учасників шляхом переведення прав чи покладення обов'язків на осіб, які не були стороною угоди. Учасниками можуть бути лише одні і ті самі сторони, а не треті особи.

Пояснення позивача ОСОБА_7, письмові пояснення відповідачки ОСОБА_8 від 01 вересня 2014 року про укладення договору міни 06 листопада 2003 року не мають правового значення, оскільки вони надані задовго після укладення угод і не підтверджують досягнення істотних умов угоди на час їх укладення.

Колегія суддів вважає, що укладені угоди виражали дійсну волю сторін, та відповідали вимогам ЦК УРСР.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції не звернув уваги на вищевикладені обставини і безпідставно задовольнив позовні вимоги ОСОБА_7 про визнання правочинів удаваними та визнання майна спільною сумісною власністю подружжя.

Зважаючи на викладені обставини, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення, а рішення суду першої інстанції необхідно змінити, скасувавши його в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_7 та ухвалити в цій частині нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог ОСОБА_7

Керуючись ст.ст. 218, 303, 307, 309, 313, 314, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_6 - задовольнити частково.

Рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 22 грудня 2014 року у справі за позовом ОСОБА_7 до ОСОБА_6, ОСОБА_8, третя особи: ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11 про визнання правочинів удаваними, визнання майна спільною сумісною власністю подружжя та визнання права власності, та за зустрічним позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_7 про поділ спільного сумісного майна подружжя - змінити, скасувавши його в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_7 та ухвалити в цій частині нове рішення, яким:

В задоволенні позову ОСОБА_7 до ОСОБА_6, ОСОБА_8, третя особи: ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11 про визнання правочинів удаваними, визнання майна спільною сумісною власністю подружжя та визнання права власності - відмовити.

В решті рішення суду залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржене до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий :

Судді :