Справа № 362/3339/14-ц
Провадження № 2/362/117/15
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26.02.2015 року

Васильківський міськрайонний суд Київської області у складі:

головуючого - судді Марчука О.Л.,

при секретарі - Лущик Т.М.,

за участю представника позивача - ОСОБА_1,

представника відповідача ГУ МВС України у м. Києві - Старостенка О.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у місті Василькові Київської області цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у місті Києві, треті особи: Реєстраційна служба Васильківського міськрайонного управління юстиції Київської області, Державне підприємство «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України про звільнення майна з-під арешту,

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернулася до суду із позовною заявою, в обґрунтування вимог якої зазначила, що вона є власником нерухомого майна у вигляді житлового будинку АДРЕСА_1, земельної ділянки, площею 0,0800 га, що розташована за вказаною адресою та земельної ділянки, площею 3837 га, розташованої за адресою: АДРЕСА_2.

На підставі постанови слідчого Коновод В.В. б/н від 10.10.2012 року, в кримінальному провадженні № 120 121 100 000 000 14 відносно ОСОБА_4, за обвинуваченням у вчиненні злочинів, передбачених ч. 4 ст. 190, ч. 5 ст. 191 КК України та ОСОБА_5, за обвинуваченням у вчиненні злочину, передбаченого ч. 5 ст. 191 КК України, на належне позивачу вказане майно накладено арешт.

Оскільки, у вступній частині постанови про накладення арешту на майно б/н від 10.10.2012 року старшого слідчого СУ ГУ МВС України в м. Києві старшого лейтенанта міліції Коновод В.В. міститься посилання тільки на кримінальну справу, порушену відносно ОСОБА_5 за ознаками вчинення злочину, передбаченого ч. 5 ст. 191 КК України та ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 17 березня 2014 року кримінальне провадження № 120 121 100 000 000 14 відносно ОСОБА_5, за обвинуваченням у вчиненні злочину, передбаченого ч. 5 ст. 191 КК України, закрито - на думку позивача, немає підстав для подальшого обтяження у вигляді накладення арешту на належне їй вказане нерухоме майно.

Також, зазначає, що у вказаній постанові слідчого відсутнє будь-яке посилання про накладення арешту на земельну ділянку, площею 3837 га, що розташована за адресою: АДРЕСА_2.

Зазначила, що у період часу з 2002 по 2011 роки вона перебувала з ОСОБА_4 в зареєстрованому шлюбі, який розірвано за рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 20 січня 2011 року.

Посилаючись на те, що у вказаному рішенні суду про розірвання шлюбу міститься вказівка про відсутність між сторонами спору щодо поділу майна подружжя, позивач вважає, що нерухоме майно, на яке накладено арешт є її особистою приватною власністю.

Зазначила, що оскільки вона не має жодного відношення до кримінального провадження відносно ОСОБА_4, а останній не має відношення до арештованих об'єктів нерухомого майна, накладений слідчим арешт порушує її право власності, а тому просить звільнити з-під арешту та зняти заборону на відчуження належного їй нерухомого майна у вигляді житлового будинку АДРЕСА_1, земельної ділянки, площею 0,0800 га, що розташована за вказаною адресою та земельної ділянки, площею 3837 га, розташованої за адресою: АДРЕСА_2, а також, усунути перешкоди їй у здійсненні права власності щодо вказаного нерухомого майна, шляхом вилучення з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запису про його обтяження.

Представник позивача в судовому засіданні підтримав вимоги заяви в повному обсязі та просив задовольнити позов з викладених у ньому підстав. Пояснив, що позивачка не зверталася до суду із заявами про визнання за нею права власності на вказане вище майно як особистої приватної власності дружини.

Представник відповідача ГУ МВС України у м. Києві в судовому засіданні заперечив щодо вимог позивача, зазначив, що кримінальні провадження відносно ОСОБА_4 не закінчено, через що підстав для скасування накладеного арешту немає, а тому просив відмовити в задоволенні позову.

Відповідач ОСОБА_4, який був повідомлений про місце, день і час розгляду справи належним чином в порядку частини п'ятої статті 74 ЦПК України, в судове засідання не прибув.

Треті особи надіслали суду листи в яких просили проводити розгляд справи у відсутності їх представників.

Вислухавши пояснення представників сторін та дослідивши письмові докази по справі у їх сукупності, суд приходить до наступних висновків.

З наявних в матеріалах справи копій Витягів з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію обтяження від 15.08.2013 року та копії Витягу про реєстрацію в Єдиному реєстрі заборон відчуження об'єктів нерухомого майна від 21.12.2012 року, вбачається, що на житловий будинок АДРЕСА_1, земельну ділянку, площею 0,0800 га, що розташована за вказаною адресою та земельну ділянку, площею 3837 га, розташовану за адресою: АДРЕСА_2, на підставі постанови СУ ГУ МВС України в м. Києві б/н від 10.10.2012 року накладено арешт нерухомого майна (а.с. 98 на звороті, 102, 103).

За договорами купівлі-продажу від 08.05.2009 року, позивач, як покупець прийняла у власність житловий будинок АДРЕСА_1, земельну ділянку, площею 0,0800 га, що розташована за вказаною адресою та земельну ділянку, площею 3837 га, розташовану за адресою: АДРЕСА_2 (а.с. 86, 87, 89 - 90, 92 - 93).

Зазначене нерухоме майно зареєстровано на праві приватної власності за позивачем, що підтверджується копією витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 21.05.2009 року та копіями державних актів на право власності на земельну ділянку (а.с. 88, 91, 94).

Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 20 січня 2011 року, яке набрало законної сили, розірвано шлюб укладений 12 жовтня 2002 року між ОСОБА_3 і ОСОБА_4 (а.с. 104).

Отже, нерухоме майно у вигляді житлового будинку АДРЕСА_1, земельної ділянки, площею 0,0800 га, що розташована за вказаною адресою та земельної ділянки, площею 3837 га, розташованої за адресою: АДРЕСА_2, придбано позивачем за час перебування у шлюбі з ОСОБА_4, тобто набуте ними в період їх шлюбу.

Відповідно до норм статті 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу); вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Таким чином, на підставі наведених норм сімейного законодавства, нерухоме майно, на яке накладено арешт у кримінальному провадженні, належить ОСОБА_3 і ОСОБА_4 на праві спільної сумісної власності та є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

При цьому, згідно із статтею 68 СК України, розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу, а розпоряджання майном, що є об'єктом права спільної сумісної власності, після розірвання шлюбу здійснюється співвласниками виключно за взаємною згодою, відповідно до Цивільного кодексу України.

Крім того, в силу наведених положень закону, той факт, що спірне майно зареєстровано на ім'я позивача, не означає, що право спільної сумісної власності подружжя на це майно не розповсюджується.

Та обставина, що «між ОСОБА_3 і ОСОБА_4 немає спору щодо поділу майна подружжя», як записано у мотивувальній частині рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 20 січня 2011 року, на яку посилається позивач, як на підставу своїх вимог, на переконання суду, не вказує на те, що право спільної сумісної власності подружжя припинилось і не свідчить, що такий спір може виникнути в подальшому.

Тобто, доводи позивача про те, що ОСОБА_4 не має відношення до арештованих об'єктів нерухомого майна, є помилковими та спростовуються встановленими судом фактичними обставинами справи щодо правовідносин сторін.

Стаття 1 ЦПК України визначає, що завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Враховуючи, що позивач не є єдиним і одноосібним власником арештованого майна, а воно є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_3 і ОСОБА_4, відносно якого здійснюються кримінальні провадження, суд приходить до висновку, що підстави для звільнення з-під арешту та зняття заборони на відчуження спірного майна, - відсутні.

З наведених вище підстав, також не підлягає скасуванню арешт накладений на земельну ділянку, площею 3837 га, що розташована за адресою: АДРЕСА_2, про яку не зазначено у постанові слідчого Коновод В.В. б/н від 10.10.2012 року, оскільки зняття даного арешту безумовно стосується законних прав та інтересів ОСОБА_4 щодо вказаного нерухомого майна як співвласника об'єкта права спільної сумісної власності подружжя, що передбачає здійснення розпоряджання таким майном співвласниками виключно за взаємною згодою, відповідно до Цивільного кодексу України.

До того ж, закриття кримінального провадження відносно ОСОБА_5, не є підставою для скасування арешту майна, що належить іншому обвинуваченому (у даному випадку ОСОБА_4.) за цим же кримінальним провадженням.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що позов є необґрунтованим та задоволенню не підлягає.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 60, 68 СК України, ст. ст. 1 - 11, 57 - 62, 64, 208, 209, 212 - 215 ЦПК України,

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_4, Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у місті Києві, треті особи: Реєстраційна служба Васильківського міськрайонного управління юстиції Київської області, Державне підприємство «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України про звільнення майна з-під арешту - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо воно не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення може бути оскаржено до Апеляційного суду Київської області через Васильківський міськрайонний суд Київської області протягом десяти днів з дня проголошення рішення, а особою яка була відсутня при проголошенні рішення - протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

Головуючий