Справа № 748/2817/15-ц Провадження № 22-ц/795/2465/2015 Категорія цивільнаГоловуючий у I інстанції Кухта В. О. Доповідач - Шевченко В. М.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 грудня 2015 року м. Чернігів

АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІГІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ у складі:

головуючого - суддіОСОБА_1,
суддів:ОСОБА_2, ОСОБА_3,
при секретарі:ОСОБА_4,
за участю:представника позивача ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Чернігові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_6 на заочне рішення Чернігівського районного суду Чернігівської області від 25 листопада 2015 року у справі за позовом ОСОБА_6 до арбітражного керуючого ОСОБА_7 про визнання права власності на нерухоме майно, визнання договору укладеним, -

в с т а н о в и в:

В апеляційній скарзі ОСОБА_6 просить скасувати заочне рішення Чернігівського районного суду Чернігівської області від 25 листопада 2015 року та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовну заяву ОСОБА_6 до арбітражного керуючого ОСОБА_7 про визнання права власності на нерухоме майно, посилаючись на його незаконність, необґрунтованість, порушення норм матеріального права.

Заочним рішенням Чернігівського районного суду Чернігівської області від 25 листопада 2015 року у задоволенні позову ОСОБА_6 до арбітражного керуючого ОСОБА_7 про визнання права власності на нерухоме майно, визнання договору укладеним відмовлено.

Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що висновки суду першої інстанції суперечать умовам договору фінансового лізингу від 03.04.2012 року укладеного між ним та відповідачем і нормам ЦК України.

Апелянт зазначає, що сторонами при укладенні договору фінансового лізингу від 03.04.2012 року, передбачено перехід права власності на об'єкт нерухомого майна за умови виконання набувачем певних умов (пряма умова внесення лізингових платежів у повному обсязі; опосередковані умови виконання Лізингоотримувачем усіх умов договору лізингу, відсутність претензій лізингодавця щодо неналежного виконання договору лізингоотримувачем, відсутність вимог про розірвання чи дострокове припинення договору лізингу, вимог про повернення майна).

На думку апелянта, він виконав всі умови договору фінансового лізингу від 03.04.2012 року укладеного з відповідачем, а саме: сплатив на користь відповідача повну вартість майна, у розмірі 15000 грн. та фактично прийняв його у володіння, а це є фактичним викупом об'єкту лізингу, згідно з вимогами ст. 8 Закону України «Про фінансовий лізинг». Однак відповідач порушив законні права позивача на оформлення акту кінцевих розрахунків та формального укладення договору купівлі-продажу нерухомого майна, яке було об'єктом лізингу і набуття у власність нерухомості, що гарантовано положеннями договору лізингу та положеннями ст. 41 Конституції України та ст.ст. 316-321, 325 ЦК України.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника ОСОБА_6, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає відхиленню, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

По справі встановлено, що відповідно до договору фінансового лізингу від 03.04.2012 року арбітражний керуючий, в особі ліквідатора ТОВ «Нива» ОСОБА_7 передає, а ОСОБА_6 отримує від нього в платне користування на умовах фінансового лізингу приміщення для утримання тварин по вул. Зарічна, 151-б, в с. Роїще Чернігівського району та області (а.с.6).

Строк лізингу визначений з 03.04.2012 по 03.06.2013 року, розмір та строки лізингових платежів встановлені в додатку 1 до договору (а.с.9).

Зазначене майно було передано позивачу за актом приймання-передавання майна в лізинг від 03.04.2012 року (а.с.10).

Як вбачається з квитанцій ОСОБА_6 були сплачені всі лізингові платежі згідно з графіком (а.с.11-13).

Після закінчення строку лізингу 03.06.2013 року, 16.09.2014 року, 10.06.2015 ОСОБА_6 направляв відповідачу письмові вимоги виконати умови договору та підписати акт кінцевих розрахунків, надати правовстановлюючі документи на майно та укласти договір купівлі-продажу нерухомого майна (а.с.14-17).

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що договір купівлі-продажу спірного майна не укладався і його не можливо вважати укладеним, оскільки сторони не досягли згоди щодо усіх істотних умов договору купівлі-продажу (про що свідчить відмова відповідача укладати його) в належній формі . Виконання сторонами умов договору лізингу не є виконанням умов договору купівлі-продажу, оскільки ці договори не є тотожними.

З таким висновком суду першої інстанції погоджується і апеляційний суд, оскільки він відповідає зібраним у справі доказам, яким суд дав належну оцінка та відповідає вимогам законодавства, якими регулюються спірні правовідносини, зважаючи на таке.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 ЦПК України. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно ст. 1 Закону України «Про фінансовий лізинг» фінансовий лізинг - це вид цивільно-правових відносин, що виникають із договору фінансового лізингу.

За договором фінансового лізингу лізингодавець зобов»язується набути у власність річ у продавця(постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов і передати її у користування лізингоодержувачу на визначений строк не менше одного року за встановлену плату(лізингові платежі).

Відповідно до ст. 806 ЦК України за договором лізингу одна сторона (лізингодавець) передає або зобов'язується передати другій стороні (лізингоодержувачеві) у користування майно, що належить лізингодавцю на праві власності і було набуте ним без попередньої домовленості із лізингоодержувачем (прямий лізинг), або майно, спеціально придбане лізингодавцем у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов (непрямий лізинг), на певний строк і за встановлену плату (лізингові платежі).

За договором фінансового лізингу не передбачається переходу права власності на предмет лізингу до лізингоодержувача.

До договору лізингу застосовуються загальні положення про найм (оренду) з урахуванням особливостей, встановлених цим параграфом та законом.

До відносин, пов'язаних з лізингом, застосовуються загальні положення про купівлю-продаж та положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом.

Особливості окремих видів і форм лізингу встановлюються законом.

Статтею 628 ЦК України передбачено, що сторони мають право укласти договір,в якому містяться елементи різних договорів( змішаний). До відносин сторін в змішаному договорі застосовується у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору.

Отже, договір фінансового лізингу поєднує в собі елементи договорів оренди та купівлі - продажу. У зв»язку з цим лізингові платежі включають як плату за надання майна у користування, так і частину покупної плати за надання майна у власність лізингоодержувачу по закінченню дії договору.

Виходячи з правової позиції Верховного Суду України висловленої в справі від 01 жовтня 2013 року№ і яка відповідно до положень ст.360-7 ЦПК України обов»язковою для всіх суб»єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно - правовий акт, що містить зазначену норму права та для всіх судів України, на правовідносини, що склалися між сторонами щодо одержання позивачем лізингових платежів у частині покупної плати за надання майна в майбутньому у власність відповідачу, поширюються загальні положення про купівлю - продаж.

Виходячи із змісту ст.657 ЦК України потрібно спеціальне оформлення договірних відносин купівлі продажу нерухомого майна, і зокрема договір купівлі - продажу цілісних майнових комплексів, укладається у письмовій формі підлягає нотаріальному посвідченню.

Згідно із ч.3ст.640 ЦК України договір який підлягає нотаріальному посвідченню або державній реєстрації є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення або державної реєстрації, а в разі необхідності і нотаріального посвідчення і державної реєстрації з моменту державної реєстрації.

Колегія суддів вважає, що виходячи з характеру спірних правовідносин, сам факт проведення позивачем як лізингоодержувачем, лізингових платежів за користування приміщенням для утримання тварин які передбачені договором фінансового лізингу, без укладення з лізингодавцем окремого договору купівлі - продажу предмета лізингу, не є підставою для визнання за ним права власності на зазначене майно.

Враховуючи зазначене, після оцінки фактичних обставин справи та визначення їх правового характеру, змісту правової норми яка застосовується до спірних правовідносин, суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку що відсутні правові підстави для задоволення позовних вимог щодо визнання судом укладеним 03 червня 2013 року договору купівлі - продажу нерухомого майна приміщення для утримання тварин, що знаходиться в с.Роїще, вул. Зарічна, №151-б площею 576 кв.м., між ОСОБА_6,та арбітражним керуючим ОСОБА_7, та визнання за ОСОБА_6 права власності на зазначене нерухоме майно.

Враховуючи викладені обставини, а також матеріали справи, у їх сукупності, а також оцінюючи, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, апеляційний суд вважає законними та обґрунтованими висновки суду першої інстанції про відмову в задоволенні позовних вимог.

Таким чином, справа судом першої інстанції розглянута повно та об'єктивно. Норми матеріального і процесуального права застосовано правильно, а тому апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення суду залишенню без змін

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 308, 315, 317, 319 ЦПК України, апеляційний суд, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_6 відхилити.

Заочне рішення Чернігівського районного суду Чернігівської області від 25 листопада 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий:Судді: