У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 серпня 2015 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Рівненської області в складі:

головуючого судді Василевича В.С.

суддів: Малько О.С., Ковалевича С.П.

при секретарі Демчук Ю.Ю.

з участю представника ПАТ КБ «ПриватБанк» Станкевича

відповідачів ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 та

їх представника ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ПАТ КБ "ПриватБанк" на рішення Дубенського міськрайонного суду Рівненської області від 06 липня 2015 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк "ПриватБанк" до ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_5 про звернення стягнення на предмет іпотеки - житловий будинок та земельну ділянку,

в с т а н о в и л а :

Рішенням Дубенського міськрайонного суду Рівненської області від 06 липня 2015 року в задоволенні позову Публічного акціонерного товариства Комерційний банк "ПриватБанк" до ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_5 про звернення стягнення на предмет іпотеки - житловий будинок та земельну ділянку відмовлено.

В апеляційній скарзі ПАТ КБ "ПриватБанк" доводить про його незаконність та необґрунтованість вказаного рішення через порушення норм матеріального та процесуального права.

Вказує, що спеціальні норми ЗУ «Про іпотеку», якими не передбачено надання іншого постійного жилого приміщення при виселені громадян з предмету іпотеки у даному випадку є пріоритетними перед нормами Житлового Кодексу України, оскільки останній регулює правовідносини щодо виселення мешканців, але жодним чином не може бути підставою для відмови у задоволенні позову про звернення стягнення на предмет іпотеки, від так суд першої інстанції при відмові від задоволення позовних вимог про звернення стягнення на предмет іпотеки істотно порушив права позивача на судовий захист.

Крім того, судом не з'ясовано до чиєї компетенції належить право надавати житло у разі виселення відповідачів та не перевірив чи відсутні вільні приміщення з фондів житла для тимчасового проживання.

Просить рішення Дубенського міськрайонного суду Рівненської області від 06 липня 2015 року скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

В запереченні на апеляційну скаргу відповідачі зазначають, що додаткова кредитна угода яка була підписана на підставі іпотечного договору, всупереч вимогам ч.2 ст. 3, ст. 19 ЗУ «Про іпотеку» не посвідчувалась нотаріально, відповідно таку додаткову угоду не можна вважати іпотечним кредитом.

Також, в судовому засіданні судом першої інстанції оголошено постанову досудового слідства з якої вбачається, що ОСОБА_1 визнано потерпілою, оскільки внаслідок шахрайських дій працівників Дубенського відділення ПАТ КБ «ПриватБанк» шляхом шахрайський дій було привласнено майже 4000 доларів США, оскільки дані кошти були зараховані банком на інший рахунок чим ті, що були відкриті в банку на ім'я ОСОБА_1

Крім того, на даний час діє ЗУ «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» відповідно до якого стягнення не може бути проведене.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення осіб, які беруть участь у справі і з'явились в судове засідання, перевіривши подані докази та доводи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та як це встановлено судом першої інстанції, 15 квітня 2008 року між ПАТ КБ "Приватбанк" та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір №ROD0G1, згідно якого банк зобов'язувався надати ОСОБА_1 кредит у розмірі 3130 гривень на термін до 15.04.2018 року, а відповідач зобов'язувалася повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами.

В цей день між ПАТ КБ "Приватбанк" та ОСОБА_1 було укладено додаткову угоду до кредитного договору №ROD0G1, відповідно до якого надлишок заборгованості по вказаному договору складає 3077,95 гривень, що еквівалентно 664,78 доларів США (а.с.15-18).

15 квітня 2008 року між ПАТ КБ "Приватбанк" та ОСОБА_1 було укладено договір про іпотечний кредит №ROD0G1 та іпотечний договір №ROD0G1, згідно якого ОСОБА_1 зобовязана повернути Банку кредит в розмірі 75 тис. грн., відсотки за користування кредитом в розмірі 15% річних та відшкодувати інші витрати.

Предметом іпотечного договору є житловий будинок загальною площею 48 кв.м. який знаходиться в АДРЕСА_1, який належить іпотекодавцю на підставі свідоцтва про право власності від 4 травня 2001 року, виданого на підставі рішення виконкому Княгиненської сільської ради №5/4 від 10 квітня 2001 року, зареєстрований за №98-98, а також земельна ділянка, загальною площею 0,19 га., на якій розташований житловий будинок, яка належить іпотекодавцю на праві приватної власності на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку ІІІ-РВ (серія) №020000 від 28 травня 2001 року. Заставна та оціночна вартість предмету іпотеки становить 101 тис. грн. (а.с.19-21, 26-29).

12.08.2008 року між Банком та ОСОБА_1 укладено додаткову угоду до договору про іпотечний кредит №ROD0G1 від 15 квітня 2008 року згідно якої, банк зобовязується надати «Позичальникові» кредитні кошти шляхом перерахування на рахунок НОМЕР_1 на строк з 12.08.2008 р. по 15.04.2018 року, у вигляді строкового кредиту у розмірі 16207,34 доларів США, на споживчі цілі. Станом на 12.08.2008 року залишок заборгованості по Договору про іпотечний кредит №ROD0G1 від 15 квітня 2008 року складає 75039,97 грн., що еквівалентно 16207,34 доларів США (а.с.22-25).

15 квітня 2008 року між Банком, з однієї сторони, та ОСОБА_1 і ОСОБА_2, з другої сторони, було укладено договір поруки №ROD0G1. Згідно якого поручитель, ОСОБА_2, зобовязувався відповідати перед Банком солідарно в повному обсязі за своєчасне виконання боржником усіх його зобовязань за договором про іпотечний кредит №ROD0G1 від 15 квітня 2008 року та додатковими угодами до нього (а.с.30-31).

Згідно розрахунку, станом на 03.01.2012 року загальна заборгованість за договором №ROD0G1 від 12.08.2008 року, становить 18763,46 доларів США (а.с.6-7).

16 листопада 2011 року керівником Напрямку операційно-правової роботи «Приватбанку», ОСОБА_1 була направлена вимога про усунення порушень іпотекодавцю та боржнику, згідно якої Банк прийняв рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки, що у разі неналежного виконання зобовязання, звільнити житловий будинок в с.Острів вул.Польова, 9 Дубенського району (а.с.8-10).

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору.

Згідно за ст. 610 ЦК України порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання.

Статтею 33 ЗУ «Про іпотеку» передбачено, що уразі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону.

Відповідно до п.1 ч.1 ЗУ «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно із статтею 4 Закону України "Про заставу" та/або предметом іпотеки згідно із статтею 5 Закону України "Про іпотеку", якщо таке майно виступає як забезпечення зобов'язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що: таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є об'єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно; загальна площа такого нерухомого житлового майна (об'єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв. метрів для квартири та 250 кв. метрів для житлового будинку.

Частиною 4 Закону України "Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті" визначено, що протягом дії цього Закону інші закони України з питань майнового забезпечення кредитів діють з урахуванням його норм.

Відмовляючи в позові суд обґрунтовано врахував положення ст. 109 ЖК України.

Згідно із частинами 1,2 ст. 40 ЗУ «Про іпотеку» звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців за винятком наймачів та членів їх сімей. Про це ж йдеться в ч.3 ст. 109 ЖК України.

Питання звернення стягнення на предмет іпотеки нерозривно пов'язане з виселенням. В позовній заяві позивач саме так ставить питання про звернення стягнення і виселення.

Відповідно до ч.2 ст. 109 ЖК України громадянам, яких виселяють з житлових приміщень, одночасно надається інше постійне жиле приміщення, за винятком виселення громадян при зверненні стягнення на жилі приміщення, що були придбані за рахунок кредиту (позики) банку чи іншої особи, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення.

Переданий в іпотеку житловий будинок не був придбаний за рахунок наданих Банком кредитних коштів, а належить іпотекодавцю ОСОБА_1 на підставі свідоцтва про право власності від 04 травня 2001 року., а земельна ділянка під будинком - на підставі Державного акту на право власності на землю від 28 травня 2001 року.

З наведеного слідує, що звернення стягнення на предмет іпотеки та виселення відповідачки з членами її сім'ї виключається, оскільки про надання відповідачем іншого постійного житла позивач не вказує.

Отже, виходячи із встановлених обставин справи, суд дійшов правильного висновку про відсутність законних підстав для задоволення позову.

Посилання в апеляційній скарзі на неправильне застосування норм матеріального права не можуть бути прийняті до уваги.

Доводи апеляційної скарги щодо неврахування судом першої інстанції того, що були порушені права Банку, які підлягають судовому захисту та відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції фактично відмовив Банку у захисті порушеного права, не заслуговують на увагу, оскільки ПАТ КБ "Приват Банк" не позбавлено можливості та права в порядку ст. 16 ЦК України , ст.ст.3,11,15 ЦПК України звернутися до суду з позовом про стягнення заборгованості з відповідачів або іншим шляхом захистити порушені, на думку Банку, свої права.

За таких підстав, відповідно до п.1 ч.1 ст. 307 ЦПК України, апеляційна скарга ПАТ КБ "ПриватБанк" підлягає відхиленню, а рішення суду першої інстанції залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 307, 313-315 ЦПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ПАТ КБ "ПриватБанк" відхилити.

Рішення Дубенського міськрайонного суду Рівненської області від 06 липня 2015 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржене в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з набрання нею чинності.

Головуючий Василевич В.С.

Судді : Малько О.С.

Ковалевич С.П.