АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Провадження № 22ц/790/5333/15 Головуючий 1 інст. Довготько Т.М.
Справа № 643/6704/15-ц Доповідач - Кісь П.В.
Категорія: спори, повязані із застосуванням
Закону України «Про захист прав споживачів»
УХВАЛА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 вересня 2015 року судова колегія судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Харківської області у складі:

головуючого Кіся П.В.,

суддів: - ОСОБА_1,

- ОСОБА_2,

за участю секретаря Прийміч А.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_3 ОСОБА_4 на заочне рішення Московського районного суду м. Харкова від 11 червня 2015 року по справі за позовом ОСОБА_3 до публічного акціонерного товариства «Альфа-банк», в особі відділення «Салтівське» про захист прав споживачів, визнання дій незаконними та стягнення грошових коштів, -

ВСТАНОВИЛА:

22.04.2015 року ОСОБА_3 звернулась до суду з позовом та просила:

- визнати дії публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» (далі по тексту -ПАТ «Альфа-банк») щодо безпідставного притримання грошових коштів у розмірі 3500 грн. незаконними;

- визнати дії ПАТ «Альфа-банк» щодо відстрочення вирішення питання про повернення або зарахування грошей у розмірі 3500 грн. на її рахунок незаконними та такими, що порушують права споживача;

- визнати дії ПАТ «Альфа-банк» щодо безпідставного користування грошима у розмірі 3500 грн., які належали їй протягом 186 днів незаконними;

- стягнути з ПАТ « Альфа-банк» на її користь: інфляційні витрати на незаконно притриману відповідачем суму коштів позивача протягом 186 днів у розмірі 682,19 грн., три відсотки річних на незаконно притриману відповідачем суму коштів позивача протягом 186 днів у розмірі 54,25 грн., пеню на незаконно притриману відповідачем суму коштів позивача протягом 186 днів у розмірі 418,93 грн., упущену вигоду у розмірі 98 358,53 грн., а всього 99 513 гривень 90 копійок;

- стягнути з ПАТ «Альфа- банк» на її користь суму моральної шкоди, спричиненої незаконними діями позивача у розмірі 50 000 гривень;

- стягнути з ПАТ «Альфа-банк» на її користь витрати на правову допомогу та судові витрати покласти на відповідача.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що вона користувалась банківською карткою 4102 4317 5406 2608, строк дії якої закінчився у жовтні 2014. При укладанні договору, вона діяла виключно як фізична особа, проте в подальшому користувалась рахунком, як в особистих цілях, так і з метою ведення підприємницької діяльності.

28 серпня 2014 року приблизно о 15:25 годині, у відділенні «Салтівське» ПАТ «Альфа-банк» при спробі поповнити вказаний картковий рахунок на суму 3 500 грн. банкомат прийняв гроші і деякий час не реагував на подальші запити та команди, після чого вернув картку, однак зарахування грошей не пройшло та не була видана квитанція про здійснення операції.

Після цього невідкладно було складено та передано працівникам відділення звернення-претензія о зарахуванні вказаних коштів. Спочатку їй повідомили, що питання буде вирішено протягом 1-3 днів. Згодом, повідомили, що розгляд її заяви триватиме 10-45 діб, а потім безпричинно продовжили термін виконання до 180 діб.

28 жовтня 14 року з того ж приводу та у тому ж відділенні, на фірмовому бланку відповідача було повторно складено звернення на адресу голови правління ПАТ «АльфаБанк» про негайне повернення на рахунок 3500 грн., списання штрафу за кредитним договором № 500 949 731 від 27.06.2014 року та зарахування вказаної суми датою фактичного отримання відповідачем вказаної суми коштів, яка також була прийнята працівниками банківської установи - відповідача.

На той час через наближення чергового платежу по кредиту, виданого їй відповідачем, вона була згодна і на взаємопогашення зобов'язань - зарахування незаконно утримуваних відповідачем її грошей в рахунок платежу, у чому їй також фактично відмовили. У той же час працівники відділу відповідача по роботі з проблемними боржниками займались телефонним тероризмом - щодня їй телефонували та вимагали у неї негайного погашення заборгованості по платежам, яка малась на той час, погрожуючи їй судами та зверненням до органу опіки та піклування з метою позбавлення її батьківських через існування перед ними заборгованості. Це доводило її до істерики та нервових зривів, що не сприяло її активності як приватного підприємця, а, як наслідок, і зароблянню грошей, в тому числі і для погашення кредитів. Почались проблеми із годуванням її дитини. Внаслідок відсутності реакції банку на письмові звернення та переписку із службою підтримки, вона звернулась по юридичну допомогу і, як наслідок, їй допомогли скласти лист на адресу Національного банку України від 09.02.2015.

Лише 27.02.2015 року відповідачем на її адресу надіслано лист (вих. № 19244-23. І-б/б від 26.01.2015 року), яким її повідомили про нарахування коштів, про що свідчить вихідний номер на їх листі, надісланому на її адресу. Фактично вона дізналась про зарахування коштів того ж дня, але через особистий електронний кабінет рахунку у ПАТ «Альфа-банк». 27.02.2015 року, приблизно о 16:30, вона спробувала отримати кошти готівкою, проте кошти їй не були видані через те, що закінчився термін дії картки та необхідності писати заяву та чекати біля двох годин рішення банку про видачу коштів. Разом з тим, видача коштів проводиться не пізніше 16:00 години. Тому вона була вимушена відкласти отримання грошей до 02.03.2015.

Наступного робочого дня, 02.03.2015 року, вона знову звернулася до банку, написала заяву, через декілька годин отримала кошти. Таким чином, вона фактично отримала гроші лише через 186 днів, тоді як зазвичай зарахування коштів на рахунок відбувається від кількох хвилин до наступного банківського дня, а згідно з пам'яткою клієнта, яку надали разом з карткою, так взагалі - «миттєво». ПАТ «Альфа-Банк», відмовивши у зарахуванні на її рахунок суму безпідставно списаних грошових коштів, порушив її право як споживача банківських послуг. Так, неправомірними діями відповідача їй спричинено матеріальну і моральну шкоду.

Матеріальна шкода полягає у тому, що нею була упущена вигода, яка полягає у тому, що вона як приватний підприємець, який займається гуртово-роздрібним продажем дитячого взуття та дитячих товарів і має декілька напрямків реалізації, могла і мала намір вкласти ці кошти у товар і за період незаконного утримання відповідачем її грошей, з урахуванням звичайного сезонного попиту і теперішньої фінансово-політичної ситуації в країні, а також з урахуванням оптової націнки у розмірі 10 відсотків, за період незаконного утримання відповідачем її коштів, вона могла б заробити щонайменше приблизно 98 500 гривень.

Заочним рішенням Московського районного суду м. Харкова від 11 червня 2015 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 суд вирішив відмовити.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_3 ОСОБА_4 просить скасувати вказане рішення та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Вважає рішення суду необґрунтованим та таким, що постановлено з порушенням норм матеріального та процесуального права, а також невідповідності висновків суду обставинам справи.

В обґрунтування апеляційної скарги апелянт зазначає, що спроба поповнення картки відбулась 28.08.2014 року, того ж дня подано заву про невдалу операцію із проханням таки зарахувати кошти на рахунок. Зарахування коштів відбулось 25.02.2015 року, тобто через 181 день. Про зарахування коштів на адресу позивача лист надіслано лише 27.02.2015 року. Фактично ж власними коштами позивач користуватись не могла через закінчення терміну дії картки до 02.03.2015 року.

Також, позивач на час спроби зарахування коштів, ОСОБА_3 мала намір лише перевести готівку в безготівкові кошти, натомість через надання неякісної послуги банк користувався її власністю коштами у розмірі 3500 гривень протягом 186 днів та отримував прибутки з них.

Крім того, суд неправильно надав оцінку положенням п.п.4.4.7. Договору про комплексне банківське обслуговування, на яке посилався відповідач у своїх відповідях та суд першої інстанції у оскаржуваному рішенні, а саме, що "У разі відкриття Клієнтом Рахунків ЕПЗ розглянути претензію Клієнта щодо опротестування операцій по списанню коштів з Рахунків ЕПЗ та надати Клієнту обґрунтовану письмову відповідь про результати розгляду. У випадку надання Клієнтом претензії щодо опротестування Клієнтом операцій, які передбачають списання коштів з рахунку - мінімальний строк розгляду претензії та повернення Клієнту (за умови позитивного результату розгляду) списаних коштів з рахунку складає 45 днів. У випадку опротестування таких операцій еквайром згідно з правилами МПС, строк розгляду претензії та повернення Клієнту (за умови позитивного результату розгляду) списаних коштів Клієнту може бути збільшений до 180 днів. Протягом строку розгляду претензії Клієнта щодо опротестування операцій, які передбачають списання коштів з Рахунку ЕПЗ Банк нараховує на суму спірної операції відсотки, плати і комісії у випадках і в розмірах, що викладені в Договорі, які мають бути сплачені Клієнтом в порядку передбаченому Договором. Подання Клієнтом претензії щодо опротестування Клієнтом операції по списанню коштів з Рахунку ЕПЗ не звільняє Клієнта від обов'язку сплати суми Мінімального платежу, зазначеного у відповідній виписці по рахунку згідно з умовами Договору". Таким чином, термін розгляду заяви про опротестування списання коштів у 180 днів може бути застосований, згідно вказаного договору, лише у разі, якщо претензія подана еквайром, тобто юридичною особою, яка здійснює діяльність щодо технологічного, інформаційного обслуговування торговців (підприємств торгівлі і сервісу) і виконання розрахунків з ними за операціями, які виконані з використанням Платіжних Карток. При цьому, таке положення не може бути застосовано до держателів платіжних карток.

Крім того, судом не враховано і вимоги ст. 1073 Цивільного кодексу, відповідно до вимог якого у разі несвоєчасного зарахування на рахунок грошових коштів, що надійшли клієнтові (...) банк повинен негайно після виявлення порушення зарахувати відповідну суму на рахунок клієнта або належного отримувача, сплатити проценти та відшкодувати завдані збитки, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до п. 30.2. ст.30 ЗУ "Про платіжні системи та переказ коштів", що також не враховано судом, Банк отримувача в разі надходження суми переказу протягом операційного дня зобов'язаний її зарахувати на рахунок отримувача або виплатити йому в готівковій формі в той самий день або в день (дата валютування), зазначений платником у розрахунковому документі або в документі на переказ готівки.

Таким чином, момент початку заподіяння шкоди позивачу (фактичного позбавлення можливості володіти, користуватись та розпоряджатись власністю) почався з моменту отримання та не зарахування коштів відповідачем 28.08.2014 року і закінчився саме моментом фактичного повернення у власність коштів ОСОБА_3 у безготівковій або готівковій формі, тобто 02.03.2015 року.

Таким чином, відмовляючи в задоволенні позову судом не виконано вимоги ст. 213 ЦПК України щодо законності рішення.

В частині відмови в задоволенні позовних вимог щодо стягнення з відповідача сум втрат, пов'язаних із наданням неякісної послуги, суд також порушив вимоги щодо законності та обґрунтованості судового рішення, оскільки судом не враховано, зокрема і роз'яснення Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 p. N 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» у абз. 2 п.11, а саме що під збитками відповідно до ч.2 ст.203 ЦК України слід розуміти витрати, зроблені кредитором (споживачем), втрати або пошкодження його майна, а також не одержані ним доходи, які він одержав би, якби зобов'язання було виконане боржником (продавцем, виконавцем, виготівником).

Так, позивач обґрунтовано посилаючись на 549, 611, 622, 624, 625, 1166, 1167, 1214 ЦК України, а також враховуючи вимоги ст. 1073 ЦК України просив суд стягнути з відповідача на свою користь.

Щодо моральної шкоди, то судом першої інстанції судом не враховано роз'яснення Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 p. N 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» і безпідставно відмовлено у задоволенні стягнення моральної шкоди. Оскільки як було наголошено представниками позивача у судовому засіданні, моральна шкода не може бути визначена у грошовому еквіваленті у повному обсязі, оскільки відсутні передбачені законодавством чіткі критерії оцінки такої шкоди. Жодна нормальна людина не фіксує і не повинна фіксувати стан пригніченості, моральних страждань, погіршення працездатності внаслідок моральних страждань, тому можливим підтвердженням такого стану, закон допускає пояснення свідків. Так, в судовому засіданні свідок ОСОБА_5 пояснив та підтвердив, що внаслідок вказаних вище обставин погіршився моральний стан позивача, погіршились і стосунки в сім'ї на цьому підґрунті, погіршились ділові якості позивача, що негативно відобразилось на її підприємницькій діяльності протягом знаходження її коштів у відповідача на підставах, які не передбачені а ні законом, а ні договором, для повернення власних коштів позивачу довелось докладати певні зусилля, чим змінено звичний уклад її життя.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення осіб, що зявилися, перевіривши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає за таких підстав.

Відповідно до ст.ст. 15,16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ст. ст. 10, 60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Матеріалами справи встановлено та не заперечується сторонами, що 03.10.2012 року ОСОБА_5 JI.B. було укладено договір №600175848 та відкрито картковий рахунок № 458, а також видано платіжну картку Visa Classic строком дії два роки з моменту її випуску (а.с.23,26).

28.08.2014року о 15:25 годині, у відділенні «Салтівське» ПАТ «Альфа-банк», при спробі ОСОБА_5 JI.B. поповнити картковий рахунок на суму 3500 гривень, банкомат прийняв гроші, після чого повернув картку, однак зарахування грошей не пройшло та не була видана квитанція про здійснення операції. Було складено та передано працівникам-відділення звернення-претензія про зарахування вказаних коштів (а.с.8-9).

Відповідно до ч. 1 ст. 1066 ЦК України за договором банківського рахунку банк зобов'язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунку), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком. Банк може списати грошові кошти з рахунка клієнта на підставі його розпорядження. Грошові кошти можуть бути списані з рахунка клієнта без його розпорядження лише на підставі рішення суду, а також у випадках, встановлених законом чи договором між банком і клієнтом (ч.1 ст.1071 ЦК України).

Відповідно до ст. 1073 ЦК України у разі несвоєчасного зарахування на рахунок грошових коштів, що надійшли клієнтові, їх безпідставного списання банком з рахунка клієнта або порушення банком розпорядження клієнта про перерахування грошових коштів з його рахунка банк повинен негайно після виявлення порушення зарахувати відповідну суму на рахунок клієнта або належного отримувача, сплатити проценти та відшкодувати завдані збитки.

Згідно п.1.27 ст.1 Закону України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні" платіжна картка - це електронний платіжний засіб у вигляді емітованої в установленому законодавством порядку пластикової чи іншого виду картки, що використовується для ініціювання переказу коштів з рахунка платника або з відповідного рахунка банку з метою оплати вартості товарів і послуг, перерахування коштів зі своїх рахунків на рахунки інших осіб, тримання коштів у готівковій формі в касах банків через банківські автомати, а також здійснення інших операцій, передбачених відповідним договором. Отже, платіжна картка, в тому числі карта Visa, яка була видана (емітована) позивачці відповідачем є спеціальним електронним платіжним засобом, функціонування та використання якого регулюється Постановою Правління НБУ від 05.11.2014 року № 705 «Про здійснення операцій використанням електронних платіжних засобів».

Згідно з Законом України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» держатель електронного платіжного засобу - фізична особа, яка на законних підставах використовує спеціальний платіжний засіб для ініціювання переказу коштів з відповідного рахунку в банку або здійснює інші операції із застосуванням зазначеного електронного платіжного засобу.

Відповідно до п. 1.2. Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» банківський автомат самообслуговування (банківський автомат) - програмно-технічний комплекс, що надає можливість держателю електронного платіжного засобу здійснити самообслуговування за операціями одержання коштів у готівковій формі, внесення їх для зарахування на відповідні рахунки, одержання інформації щодо стану рахунків, а також виконати інші операції згідно з функціональними можливостями цього комплексу.

Після механічної помилки, коли поповнення карткового рахунку ОСОБА_3 не відбулося, та звернення з листом претензією про зарахування вказаних коштів ПАТ «Альфа-Банк» 27.11.2014 року надіслав лист №108846-23.1-6/6, в якому було розяснено, що відповідно до договору про комплексне банківське обслуговування у випадку опротестування клієнтом операцій щодо списання коштів з рахунку строки розгляду претензії та повернення (за умови позитивного результату розгляду) списаних коштів клієнту складають від 45 до 180 днів (а.с.24).

Посилання апелянта на те, що відповідачем розгляд заяви про опротестування списання коштів у 180 днів може бути застосований, згідно вказаного договору, лише у разі, якщо претензія подана еквайром, тобто юридичною особою, яка здійснює діяльність щодо технологічного, інформаційного обслуговування торговців (підприємств торгівлі і сервісу), і не може бути застосовано до держателів платіжних карток - є безпідставними та апелянтом помилково зроблено такий висновок, оскільки відповідно до п.1.8, п. 1.9 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» еквайрингова установа (еквайр) юридична особа, яка здійснює еквайринг. Еквайринг послуга технологічного, інформаційного обслуговування розрахунків за операціями, що здійснюються з використанням електронних платіжних засобів у платіжній системі. Тобто, еквайєр це юридична установа, що проводить розрахунки по пластикових картах. У банку еквайєрі знаходиться процесинговий сервер, пов'язаний із закритими банківськими мережами Visa, Mastercard/Eurocard, UnionCard і т.д. За допомогою цього сервера банк проводить авторизацію карти і після цього проводить платіж. Таким чином, позивачу було розяснено, що мінімальний термін розгляду претензії та повернення клієнту списаних коштів з рахунку складає 45 днів, а випадку опротестування цієї операції еквайром згідно з правилами міжнародної платіжної системи , строк розгляду претензії та повернення клієнту коштів (за умови позитивного розгляду) списаних коштів клієнту може бути збільшений до 180 днів.

Грошові кошти в розмірі 3500 грн. були зараховані на рахунок клієнта 25 лютого 2015 року, тобто в термін визначений у договорі про комплексне банківське обслуговування (а.с.31).

Встановивши зазначені обставини справи та здійснивши аналіз правових норм, що регулюють дні правовідносини, судом першої інстанції, з яким погоджується колегія суддів, прийшов до правильного висновку, що позивачем не надано доказів на підтвердження обставин, посилаючись на які він обґрунтовує свої вимоги

Оскільки позивачем не доведено незаконність дій відповідача, як особи, що надала послуги, то відсутні і підстави для відшкодування матеріальної та моральної шкоди.

Що ж стосується інших доводів апеляційної скарги, наведених на її обґрунтування, то вони на прийняте по суті розглянутого ним питання не впливають і не дають підстав для висновку про неправильне вирішення спору судом першої інстанції

За таких обставин судова колегія приходить до висновку про постановлення районним судом рішення з дотриманням вимог матеріального та процесуального права, у відповідності з обставинами справи, наданими сторонами доказами та, відповідно, про відсутність підстав для зміни чи скасування судового рішення.

Керуючись ст.ст. 303, 304, п. 1 ч. 1 ст. 307, ст.ст. 308, 313-315, 317, 319, 324 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_3 ОСОБА_4 відхилити.

Заочне рішення Московського районного суду м. Харкова від 11 червня 2015 року залишити без змін

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення, в касаційному порядку може бути оскаржена безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді: