У х в а л а

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 серпня 2015 рокум. Київ
Суддя Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ Мартинюк В.І., розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Новозаводського районного суду м. Чернігова від 17 червня 2015 року, ухвалу апеляційного суду Чернігівської області від 21 липня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Чернігівської міської ради про визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_2 звернулась до суду з указаним позовом, із урахуванням уточнених позовних вимог просила визнати за нею право власності за набувальною давністю на такі об'єкти нерухомого майна: нежитлове приміщення по АДРЕСА_1, загальною площею 89,9 кв.м., а також нежитлове приміщення по АДРЕСА_1, загальною площею 759,3 кв.м.; скасувати рішення Чернігівської міської ради «Про внесення змін до переліку об'єктів комунальної власності територіальної громади м. Чернігова» від 25 квітня 2014 року в частині віднесення нежитлових будівель по АДРЕСА_1 до переліку об'єктів нерухомого майна комунальної власності територіальної громади м. Чернігова; визнати недійсним свідоцтво про право власності на нерухоме майно від 28 жовтня 2014 року серії САК № 217715.

Рішенням Новозаводського районного суду м. Чернігова від 17 червня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Чернігівської області від 21 липня 2015 року, в позові відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_2 просить скасувати судові рішення у справі, мотивуючи свою вимогу неправильним застосуванням норм матеріального права та порушення норм процесуального права, та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Відповідно до п. 5 ч. 4 ст. 328 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті касаційного провадження, якщо касаційна скарга є необґрунтованою і викладені у ній доводи не викликають необхідності перевірки матеріалів справи.

У відкритті касаційного провадження у справі слід відмовити з таких підстав.

Згідно із ч. 3 ст. 344 ЦК України якщо особа заволоділа майном на підставі договору з його власником, який після закінчення строку договору не пред'явив вимоги про його повернення, вона набуває право власності за набувальною давністю на нерухоме майно через п'ятнадцять, а на рухоме майно - через п'ять років з часу спливу позовної давності.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції, з висновками якого погодився й апеляційний суд, виходив із того, що позивач до квітня 2005 року володіла спірними нежитловими приміщеннями на підставі договорів оренди та обґрунтовано відмовив у позові про визнання права власності на вказані об'єкти нерухомого майна за набувальною давністю у зв'язку з тим, що не сплив встановлений ч. 3 ст. 344 ЦК України п'ятнадцятирічний термін.

Згідно із ст. 335 ЦПК України суд касаційної інстанції не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні суду чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Ухвалені у справі судові рішення відповідають нормам матеріального і процесуального права, а також встановленим обставинам справи.

Із матеріалів касаційної скарги та змісту рішення суду першої інстанції та ухвали апеляційного суду вбачається, що доводи касаційної скарги не спростовують висновків суду, наведені в касаційній скарзі доводи не дають підстав для висновків щодо незаконності та неправильності оскаржуваних судових рішень.

Керуючись ст. 328 ЦПК України,

у х в а л и в:

Відмовити ОСОБА_2 у відкритті касаційного провадження у справі за позовом ОСОБА_2 до Чернігівської міської ради про визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю.

Додані до скарги матеріали повернути заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Вищого спеціалізованого

суду України з розгляду

цивільних і кримінальних справ В.І. Мартинюк