Справа №522/5019/14-ц
Провадження №2/522/2763/15
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 лютого 2015 року Приморський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого - судді Шенцевої О.П.,

при секретарі - Соболевій О.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Одесі цивільну справу за позовною заявою Департаменту комунальної власності Одеської міської ради до ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, за участю третіх осіб: Одеської міської ради, Першого Київського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції про відшкодування матеріальної шкоди, -

ВСТАНОВИВ:

Департамент комунальної власності Одеської міської ради звернувся до суду з позовною заявою до ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3, Першого Київського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції, у якій просив відшкодувати матеріальну шкоду, заподіяну внаслідок неправомірних дій в солідарному порядку в сумі 422 411 гривень.

09 вересня 2014 року Департамент комунальної власності Одеської міської ради подав до суду уточнену позовну заяву, згідно з якою просив перший Київський ВДВС ОМУЮ залучити в якості третьої особи, що не заявляє самостійних вимог та остаточно вимагав відшкодувати йому в солідарному порядку з ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3 матеріальну шкоду в сумі 422 411 гривень.

Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просив позов задовольнити.

Відповідачі ОСОБА_1, ОСОБА_3 у судове засідання не з'явились, про дату, час та місце розгляду справи сповіщені належним чином, про поважні причини неявки у судове засідання суду не сповістили.

Представник відповідача ОСОБА_2 - ОСОБА_4 у судовому засіданні проти задоволення позову заперечувала, мотивуючи його незаконністю, безпідставністю та недоведеністю, при цьому надавши свої письмові заперечення.

Представник третьої особи, що не заявляє самостійних вимог Першого Київського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції - у судовому засіданні проти задоволення позову заперечувала, мотивуючи його безпідставністю.

Представник Одеська міська рада проти задоволення позову не заперечував.

Дослідивши надані у справі докази, заслухавши пояснення представників позивача, відповідача та третіх осіб, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню частково з таких підстав.

Судом встановлено, що нежиле приміщення підвалу, загальною площею 201,2 кв.м. є об'єктом комунальної власності територіальної громади м. Одеси в особі Одеської міської ради на підставі рішення Виконавчого комітету від 26.05.2005 року №196 та виданого свідоцтва про право власності від 09.06.2005 р. САА №446216 (а.с. 9).

Право власності територіальної громади м. Одеси на вказане майно було зареєстровано в КП ОМБТІ та РОН 21.06.2005 р.

Заочним рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 11.12.2006 р. по справі № 2-9767/06 за ОСОБА_1 було визнано право власності на підвальне приміщення за адресою: АДРЕСА_1, площею 201,2 кв.м. та зобов'язано комунальне підприємство «Одеське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації об'єктів нерухомості» зареєструвати за ОСОБА_1 право власності на вказане підвальне приміщення (а.с. 10).

Зазначене заочне рішення було скасовано рішенням апеляційного суду Одеської області від 14.03.2012 року (а.с. 11-12). Вказане рішення апеляційного суду набрало законної сили.

Отже, внаслідок розгляду судами справи за позовом ОСОБА_1 до Одеської міської ради, КП «ОМБТІ та РОН» про визнання права власності за зобов'язання вчинити певні дії, ОСОБА_1 не набув права власності на об'єкт нерухомості.

Судом також встановлено, що в провадженні Приморського районного суду м. Одеси слухалась справа № 2-а-542/08 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Одеської міської ради, КП «ОБМТІ та РОН» про скасування рішення виконавчого комітету Одеської міської ради від 26.05.2005 р.

Постановою Приморського районного суду м. Одеси від 29.02.2008 р. позов ОСОБА_1 було задоволено, скасовано рішення виконавчого комітету Одеської міської ради № 196 від 26.05.2005 р. в частині визнання права власності на нежиле приміщення підвалу, загальною площею 201,2 кв.м, що розташоване в будинку АДРЕСА_1 за територіальною громадою м. Одеси, визнано недійсним Свідоцтво про право власності від 09.06.2005 р. на вказаний об'єкт нерухомості, видане виконавчим комітетом Одеської міської ради територіальній громаді м. Одеси в особі Одеської міської ради та зобов'язано комунальне підприємство «Одеське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації об'єктів нерухомості» скасовано реєстрацію права власності територіальної громади м. Одеси на цей об'єкт нерухомості (а.с. 13-14).

Однак, постановою Одеського апеляційного адміністративного суду від 14.09.2011 р. апеляційна скарга представництва по управлінню комунальною власністю Одеської міської ради була задоволена, постанова Приморського районного суду м. Одеси від 29.02.2008 р. була скасована, у справі була постановлена нова постанова, якою було відмовлено у задоволені адміністративного позову ОСОБА_1(а.с. 15-17).

Спірне підвальне приміщення в подальшому ОСОБА_1 було відчужено ОСОБА_3 на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого 11.11.2009 р. приватним нотаріусом Іллічівського міського нотаріального округу Одеської області ОСОБА_5, зареєстрованого в реєстрі за №339209 (а.с. 18).

Наступним власником спірного приміщення стала ОСОБА_2, що набула право власності на нежитлове підвальне приміщення, площею 201,2 кв.м, розташоване за адресою: АДРЕСА_1 на підставі Акта про проведення прилюдних торгів, затвердженого Першим Київським відділом Державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції, про що приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_6, було видано Свідоцтво від 06.04.2011 р., зареєстроване в реєстрі за № 1357.

Згодом, 07.07.2011 року ОСОБА_2 продала ОСОБА_7 60/100 часток нежитлового підвального приміщення, площею 120,6 кв.м, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 (загальна площа приміщення - 201,2 кв.м) на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_8, зареєстрованого в реєстрі за №2080 (а.с. 21-22).

Отже, станом сьогоднішній день частина вищевказаного нежитлового приміщення площею 80,6 кв.м. знаходиться у володінні ОСОБА_2, а частина площею 120,6 кв.м. знаходиться у володінні ОСОБА_7

В подальшому Департамент комунальної власності Одеської міської ради звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1, ОСОБА_3, ОСОБА_2, ОСОБА_7, за участі третьої особи Одеської міської ради про визнання договору купівлі-продажу недійсним та витребування майна з чужого незаконного володіння, за результатами розгляду якого Приморським районним судом м. Одеси було винесено рішення у справі № 522/2945/13, яким визнано недійсним договір купівлі-продажу від 11.11.2009р, який укладено між ОСОБА_1 та ОСОБА_3, а в витребуванні майна у ОСОБА_2 та ОСОБА_7 було відмовлено (а.с. 23-25).

Ухвалою Апеляційного суду Одеської області від 09.10.2013р. зазначене рішення Приморського районного суду м. Одеси залишено без змін (а.с. 26-27).

Відповідно до ч. 1 ст. 10, ч. 1 ст. 11, ч. 1 ст. 60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Загальні підстави відповідальності за завдану майнову шкоду визначені статтею 1166 Цивільного кодексу України, відповідно до якої майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала; особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Вказана стаття регулює загальні підстави для відшкодування шкоди в рамках позадоговірних (деліктних) зобов'язань.

Фактичною підставою для застосування такого виду відповідальності є вчинення особою правопорушення.

Юридичною підставою позадоговірної відповідальності є склад цивільного правопорушення, елементами якого є шкода, протиправна поведінка, причинний зв'язок між шкодою і протиправною поведінкою, вина. Відсутність хоча б одного з цих же елементів виключає відповідальність за заподіяну шкоду.

Деліктна відповідальність за загальним правилом настає лише за наявності вини заподіювача шкоди. Шкода це зменшення або знищення майнових чи немайнових благ, що охороняються законом. Протиправною є поведінка, що не відповідає вимогам закону або договору, тягне за собою порушення майнових прав та інтересів іншої особи і спричинила заподіяння збитків. Причинний зв'язок як елемент цивільного правопорушення виражає зв'язок протиправної поведінки і шкоди, що настала, при якому протиправність є причиною, а шкода наслідком.

При цьому, в деліктних правовідносинах саме на позивача покладається обов'язок довести наявність шкоди та її розмір, протиправність поведінки заподіювача шкоди та причинний зв'язок такої поведінки із заподіяною шкодою.

У відповідності до ч. 2 ст. 22 ЦК України збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Під матеріальною шкодою слід розуміти зменшення майнових чи немайнових благ, що охороняються законом та мають певну економічну цінність і виражаються в грошовому вимірнику.

Наявність шкоди характеризується зафіксованим документально зменшенням будь-якого майна, що відбувається внаслідок знищення, пошкодження, псування, незаконного витрачання, незаконного призупинення діяльності, результатом чого є недоотримання доходу, невиконання обов'язків, виплата неустойок по договорах тощо.

Згідно Протоколу про проведення прилюдних торгів з реалізації нерухомого майна вартість підвального приміщення склала 422411,00 грн.

Під час судового розгляду позивачем було доведено, що відповідач ОСОБА_1 не набув права власності на спірне нежитлове приміщення, оскільки рішення про визнання права власності за ним було скасовано в апеляційному порядку в зв'язку з чим він не мав права його відчужувати.

Згідно ч. 3 ст. 61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Поряд з цим, позивачем не було надано доказів на підтвердження того, що ОСОБА_2 вчинила щодо спірного приміщення правопорушення (а саме: в чому полягала протиправність її поведінки, її вина та причинний зв'язок такої поведінки із заподіяною шкодою).

Суд критично ставиться до пояснень представника Департаменту стосовно того, що ОСОБА_2 знала про те, що спірне підвальне приміщення не є власністю ОСОБА_3, оскільки ОСОБА_2 придбавала спірне підвальне приміщення не безпосередньо у ОСОБА_3, а через процедуру проведення прилюдних торгів, тобто через спеціалізовану організацію - Товариство з обмеженою відповідальністю «ТД «ЕЛІТ СЕРВІС».

Крім того, представником Департаменту не було надано до суду належних доказів, що спірне підвальне приміщення на момент проведення прилюдних торгів було обтяжене в інтересах Департаменту та/або Одеської міської ради арештом.

За таких обставин та враховуючи неможливість повернення до комунальної власності територіальної громади м. Одеси та у володіння Департаменту нежитлового спірного підвального приміщення, яке розташоване за адресою: АДРЕСА_1, Департамент, який діє від імені територіальної громади м. Одеси має право на відшкодування майнової шкоди у розмірі вартості втраченого майна, а позов відповідно підлягає задоволенню частково.

Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Таким чином, з відповідачів на користь позивача також підлягають стягненню судові витрати в розмірі 3654 грн.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 58-60, 209, 212-215 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовну Департаменту комунальної власності Одеської міської ради - задовольнити частково.

Стягнути солідарно з ОСОБА_1, ідентифікаційний код НОМЕР_1 (місце проживання: АДРЕСА_2) та ОСОБА_3 , ідентифікаційний код НОМЕР_2 (місце проживання: АДРЕСА_3) на користь Департаменту комунальної власності Одеської міської ради (м. Одеса, вул..Артилерійська, 1, р/р № 1909, МФО 828011 в ГУДКСУ в Одеській області) матеріальну шкоду у сумі 422411,00 гривень.

Стягнути з ОСОБА_1, ідентифікаційний код НОМЕР_1 (місце проживання: АДРЕСА_2) та ОСОБА_3, ідентифікаційний код НОМЕР_2 (місце проживання: АДРЕСА_3) на користь Департаменту комунальної власності Одеської міської ради (м. Одеса, вул..Артилерійська, 1, р/р № 1909, МФО 828011 в ГУДКСУ в Одеській області) судові витрати у розмірі 1827 гривень, з кожного.

В задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовити.

Рішення може бути оскаржене шляхом подання апеляційному суду через суд першої інстанції апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя

13.02.2015