Провадження № 2/522/8080/15
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 грудня 2015 року Приморський районний суд м. Одеси в складі:

головуючого судді Свяченої Ю.Б.

при секретарі Шеян І. В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Одесі цивільну справу за позовом Департаменту комунальної власності ОСОБА_1 міської ради до ОСОБА_2, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача ОСОБА_1 міської ради про усунення перешкод у користуванні майном шляхом виселення, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача ОСОБА_1 міської ради, та просить усунути перешкоди у користуванні шляхом виселення відповідачки з нежитлових підсобних приміщень першого поверху, загальною площею 24, 5 кв. м., що розташовані за адресою: м. Одеса, вул. Катерининська, 14 на користь Департаменту комунальної власності ОСОБА_1 міської ради.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що вказані нежитлові підсобні приміщення першого поверху, загальною площею 24, 5 кв. м., що розташовані за адресою: м. Одеса, вул. Катерининська, 14, є обєктами комунальної власності територіальної громади м. Одеси в особі ОСОБА_1 міської ради. В ході обстеження вищевказаних нежитлових приміщень було встановлено, що вони незаконно використовуються ОСОБА_2, яка мешкає в квартирі №60 цього ж будинку, як підсобні приміщення, без відповідних дозвільних документів та без будь-яких підписаних між нею та ОСОБА_1 міською радою договорів.

У судовому засіданні представник Департаменту комунальної власності ОСОБА_1 міської ради позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив їх задовольнити.

Представник ОСОБА_1 міської ради у судовому засіданні зазначив, що вважає позовні вимоги Департаменту комунальної власності ОСОБА_1 міської ради обґрунтованими.

ОСОБА_2 у судовому засіданні не визнала позовні вимоги Департаменту комунальної власності ОСОБА_1 міської ради та заперечувала проти їх задоволення, оскільки вона зверталась до позивача з пропозицією укласти договір оренди, однак їй в цьому було відмовлено. Також зазначила, що вона користується спірними приміщення близько двадцяти років, а раніше ними користувались її батьки. Оскілки вказані приміщення прилягають до її квартири, вона в них частково зробила ремонт, відремонтувала дах, двері та вікна.

В останнє судове засіданні відповідачка не зявилась, про час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином.

Дослідивши матеріали цивільної справи, вислухавши думки сторін та їх представників, суд вважає, що позовні вимоги Департаменту комунальної власності ОСОБА_1 міської ради підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно ст. 41 Конституції України, п. 2 ч. 1 ст. 3, ст. 321 ЦК України ніхто не може бути позбавлений права власності чи обмежений у його здійсненні, крім випадків, встановлених Конституцією та законом.

Згідно з п. 2 ч. 2 ст. 16 ЦК України одним із способів захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання правочину недійсним.

Судом встановлено, що відповідно до рішення ОСОБА_1 обласної ради народних депутатів від 25 листопада 1991 року №226-ХХІ «Про розмежування державного майна між власністю обласної ради, міст обласного підпорядкування і районів області» нежитлові підсобні приміщення першого поверху, загальною площею 24, 5 кв. м., що розташовані за адресою: м. Одеса, вул. Катерининська, 14, є комунальною власністю територіальної громади м. Одеси, в особі ОСОБА_1 міської ради.

Право власності ОСОБА_1 міської ради на вищевказані приміщення підтверджується також відповідним свідоцтвом про право власності на нежитлові підсобні приміщення першого поверху №513 від 26 квітня 2012 року, виданого на підставі рішення Виконавчого комітету ОСОБА_1 міської ради №98 від 04 квітня 2012 року та витягом КП «ОМБТІ та РОН» від 22 травня 2012 року.

Відповідно до ст. ст. 317, 319, 321, 327 ЦК України власникові належить право володіння, користування та розпорядження майном та використовувати ці права на свій розсуд. Право власності є непорушним і ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. У комунальної власності є майно, у тому числі грошові кошти, яке належить територіальній громаді, а управління цим майном здійснює безпосередньо територіальна громада та утворені нею органи місцевого самоврядування.

Згідно з рішенням ОСОБА_1 міської ради від 27.06.2006 р. № 56-V «Про впорядкування роботи виконавчих органів ОСОБА_1 міської ради по виконанню функцій орендодавця нежитлових приміщень, які є комунальною власністю територіальної громади м. Одеси» Представництво по управлінню комунальною власністю ОСОБА_1 міської ради є єдиним вповноваженим органом ОСОБА_1 міської ради з питань виконання функцій орендодавця нежилих будівель (споруд, приміщень), що знаходяться у комунальній власності територіальної громади міста Одеси.

Відповідно до положення «Про департамент комунальної власності ОСОБА_1 міської ради», яке затверджене рішенням ОСОБА_1 міської ради від 28.02.2011 року № 384-VI Департамент комунальної власності ОСОБА_1 міської ради є правонаступником Представництва по управлінню комунальною власністю ОСОБА_1 міської ради.

Згідно акту обстеження від 19 березня 2015 року було встановлено, що нежитлові підсобні приміщення першого поверху, загальною площею 24, 5 кв. м., що розташовані за адресою: м. Одеса, вул. Катерининська, 14, незаконно використовуються ОСОБА_2, яка мешкає в квартирі №60 цього ж будинку, як підсобні приміщення, без відповідних дозвільних документів та без будь-яких підписаних між нею та ОСОБА_1 міською радою договорів.

Також судом встановлено, що 20 серпня 2014 року ОСОБА_2 зверталась до Департаменту комунальної власності ОСОБА_1 міської ради з відповідною заявою про передачу вищевказаних нежитлових підсобних приміщень в оренду, що свідчить про обізнаність відповідачки щодо належності вказаних приміщень на праві комунальної власності територіальній громаді м. Одеси, в особі ОСОБА_1 міської ради.

Однак, листом Департаменту комунальної власності ОСОБА_1 міської ради № 01-13/7183 від 22 вересня 2014 року відповідачці було відмовлено у передачі спірних приміщень в оренду, у звязку з незаконним самовільним зайняттям нею вказаних приміщень.

Тому, у судовому засіданні доведено, що ОСОБА_2 безпідставно, без відповідних дозвільних документів зайняла приміщення, що є обєктами комунальної власності ОСОБА_1 міської ради, чим порушила право власності останньої.

Згідно ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Ураховуючи вимоги ст. 10 ЦПК України та виходячи зі змісту п. 3 ч. 1 ст. 388 ЦК України, власник зобов'язаний довести, що майно вибуло з його володіння чи володіння особи, якій він передав майно, не з їхньої волі, а набувач - довести, що він придбав майно за відплатною угодою й що він не знав і не міг знати про те, що придбаває майно в особи, якій не належить право його відчуження.

Відповідно до п. 30 ч. 1 ст. 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» виключно на пленарних засідання сільської, селищної, міської ради вирішуються такі питання прийняття рішень щодо відчуження відповідно до закону комунального майна; затвердження місцевих програм приватизації, а також переліку об'єктів комунальної власності, які не підлягають приватизації; визначення доцільності, порядку та умов приватизації об'єктів права комунальної власності; вирішення питань про придбання в установленому законом порядку приватизованого майна, про включення до об'єктів комунального власності майна, відчуженого у процесі приватизації, договір купівлі - продажу якого в установленому порядку розірвано або визнано недійсним, про надання у концесію об'єктів права комунальної власності, про створення, ліквідацію, реорганізацію та перепрофілювання підприємств, установ та організацій комунальної власності відповідної територіальної громади.

Виходячи із вказаних приписів вбачається, що рішення щодо відчуження комунального майна приймаються виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради.

Враховуючи те, що ОСОБА_1 міською радою рішень щодо відчуження нежитлових підсобних приміщень першого поверху, загальною площею 24, 5 кв. м., що розташовані за адресою: м. Одеса, вул. Катерининська, 14 не приймалось, тому вибуття спірних приміщень з володіння власника з волі останнього не підтверджуються фактичними обставинами справи.

Тому, суд вважає обґрунтованими вимоги позивача про усунення перешкод у користуванні шляхом виселення ОСОБА_2 з нежитлових підсобних приміщень першого поверху, загальною площею 24, 5 кв. м., що розташовані за адресою: м. Одеса, вул. Катерининська, 14 на користь Департаменту комунальної власності ОСОБА_1 міської ради.

Відповідно до ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд також вирішує питання щодо розподілу між сторонами судових витрат.

Судом встановлено, що при подачі позову, позивач сплатив судовий збір у розмірі 243, 60 грн., які відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України підлягають стягненню з ОСОБА_2 на користь Департаменту комунальної власності ОСОБА_1 міської ради.

Відповідно до ч. 3 ст. 10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

У відповідності до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а згідно ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільну справу в межах заявлених вимог і на підставі представлених сторонами доказів.

Частиною першою статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено право на справедливий суд, зокрема кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру.

Виходячи з вищевикладеного, повно та всебічно дослідивши матеріали цивільної справи, вислухавши думку представника позивача, суд вважає, що позовні вимоги Департаменту комунальної власності ОСОБА_1 міської ради є обґрунтованими та такими, що знайшли своє підтвердження у судовому засіданні.

На підставі викладеного, керуючись ст. 41 Конституції України, ст. 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», ст. ст. 15, 16, 203, 215, 317, 318, 321, 327, 328, 388, 391 ЦК України, ст. ст. 3, 4, 10, 11, 57, 60, 88, 208-209, 212-215, 218 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги Департаменту комунальної власності ОСОБА_1 міської ради до ОСОБА_2, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача ОСОБА_1 міської ради про усунення перешкод у користуванні майном шляхом виселення, - задовольнити.

Усунути перешкоди у користуванні шляхом виселення ОСОБА_2 (ІПН НОМЕР_1) з нежитлових підсобних приміщень першого поверху, загальною площею 24, 5 кв. м., що розташовані за адресою: м. Одеса, вул. Катерининська, 14 на користь Департаменту комунальної власності ОСОБА_1 міської ради ().

Стягнути з ОСОБА_2 (ІПН НОМЕР_1) на користь Департаменту комунальної власності ОСОБА_1 міської ради () суму судового збору у розмірі 243 (двісті сорок три) грн. 60 коп.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Апеляційного суду Одеської області шляхом подачі апеляційної скарги через Приморський районний суд м. Одеси протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Свячена Ю.Б.