АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
УХ В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 липня 2015року м. Київ

Колегія суддів судової палати з цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого: Соколової В.В.

суддів: Усика Г.І., Шахової О.В.

при секретарі: Охневській Т.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Деснянського районного суду м. Києва від 26.05.2015 у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, Відділу державної виконавчої служби Деснянського районного управління юстиції у м. Києві про визнання права власності на автомобіль та зняття арешту з автомобіля, -

Справа 754/6436/15-ц
№ апеляційного провадження:22-ц/796/9248/2015
Головуючий у суді першої інстанції: Таран Н.Г.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Соколова В.В.
В С Т А Н О В И Л А :

В квітні 2015 року позивач звернувся до суду з вказаним позовом, в якому просив:

§ Визнати за ним право власності на автомобіль марки«Opel Omega» номерний знак НОМЕР_4, № кузова НОМЕР_5, 1991 року випуску;

§ Виключити з акту опису і арешту майна накладеного Відділом державної виконавчої служби Деснянського районного управління юстиції у м. Києві автомобіль «Opel Omega» номерний знак НОМЕР_4, № кузова НОМЕР_5, 1991 року випуску і зняти з нього арешт.

Свої вимоги обґрунтовував тим, що 02.04.2014 ним було придбано у відповідача ОСОБА_2, автомобіль марки «Opel Omega» номерний знак НОМЕР_4, № кузова НОМЕР_5, № свідоцтва про реєстрацію НОМЕР_6. Даний автомобіль був куплений позивачем за 12000,00 (дванадцять тисяч) грн. Враховуючи той факт, що у позивача на момент купівлі автомобіля були відсутні кошти щоб поставити вказаний автомобіль на облік в органах ДАІ, він його з обліку не знімав, а отримав довіреність від ОСОБА_2, посвідчену приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Захарченко С.М. 02.04.2014, яка зареєстрована в реєстрі за № 585, та згідно якої відповідач ОСОБА_2 уповноважив позивача керувати, розпоряджатись, відчужувати на умовах за своїм розсудом та знімати (ставити) на облік вище вказаний автомобіль. З наведеного вбачається, що ОСОБА_2 продав належний йому автомобіль позивачу, уклавши договір купівлі-продажу автомобіля у відповідності до ст.ст. 205, 208, 639, 655 ЦК України.

Так, 02.04.2014 відповідачем ОСОБА_2 була складена письмова розписка про отримання від позивача коштів за автомобіль марки «Opel Omega». Таким чином, позивач вважає, що він набув право власності на вказаний автомобіль, який з 02.04.2014 фактично знаходиться у нього в володінні. В даний час, при спробі зняти з обліку авто, стало відомо, що на вказаний автомобіль постановою Відділу державної виконавчої служби Деснянського районного управління юстиції у м. Києві накладено арешт від 19.11.2014, який перешкоджає позивачу користуватися автомобілем та порушує його права як власника даного автомобіля.

Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 26.05.2015 в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2, Відділу державної виконавчої служби Деснянського районного управління юстиції у м. Києві про визнання права власності на автомобіль та зняття арешту з автомобіля - відмовлено.

Не погоджуючись з вищезазначеним судовим рішенням, позивачем подано апеляційну скаргу, в якій зазначається про незаконність рішення суду у зв'язку з порушенням норм матеріального та процесуального права, та неповним з'ясуванням обставин, що мають значення для справи. Позивач посилається на те, що відповідно до ст.ст. 235,655 ЦК України, сторони вчинили дії з виконання умов договору купівлі-продажу: одна сторона передала майно за певну грошову суму, а друга прийняла її, що призводить до правових наслідків, на відміну від фіктивного правочину. Тому він вважає підтвердженим факт вчинення сторонами правочину, відповідно до якого у позивача виникає право власності на об'єкт продажу. На підставі викладеного, позивач просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити повністю.

Сторони в судове засідання не з'явились, про день та час розгляду справи судом повідомлені в установленому законом порядку, причину своєї неявки не повідомили, а тому, керуючись положеннями ч.2 ст. 305 ЦПК України, колегія суддів вважає можливим слухати справу в їх відсутність.

Заслухавши доповідь судді, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 1000 ЦК України за договором доручення одна сторона (повірений) зобов'язується вчинити від імені та за рахунок другої сторони (довірителя) певні юридичні дії. Правочин вчинений повіреним створює, змінює, припиняє цивільні права та обов'язки довірителя.

Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відмовляючи у задоволенні заявлених позовних вимог суд першої інстанції виходив з того, що в установленому порядку договір купівлі-продажу спірного автомобіля його власником ОСОБА_2 та ОСОБА_1 укладений не був. А доводи позивача про те, що підставою для визнання власності на автомобіль, є довіреність від 02.04.2014 та письмова розписка від 03.04.2014 вважав безпідставним, оскільки це суперечить вимогам закону.

Вказані висновки суду першої інстанції колегія суддів апеляційної суду вважає законними і обґрунтованими, оскільки вони підтверджуються матеріалами справи та відповідають вимогам чинного законодавства.

Так, судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серія НОМЕР_6, виданого 01.07.2009 ВРЕВ-12 УДАІ в м. Києві, власником автомобіля марки «Opel Omega», 1991 року випуску, шасі № НОМЕР_5, тип - легковий універсал, реєстраційний № НОМЕР_4, є відповідач ОСОБА_2 (а.с. 5).

Згідно довіреності від 02.04.2014, посвідченої приватним нотаріусом КМНО Захарченко С.М., відповідач ОСОБА_2 на підставі попереднього усного договору доручення, уповноважив позивача ОСОБА_1 розпоряджатися належним йому транспортним засобом. Для чого надав йому право: представляти його інтереси у відповідних установах та організаціях, зокрема в органах Державтоінспекції, станціях технічного обслуговування, нотаріальних конторах, комісійних магазинах, страхових компаніях, подавати від його імені заяви, отримувати необхідні довідки та документи, у тому числі-отримати тимчасовий реєстраційний талон на своє ім'я, номерні знаки, дублікати технічного паспорта та Свідоцтва про реєстрацію ТЗ, здійснювати їх заміну, розписуватись за нього, визначати умови та ціну договорів купівлі-продажу, оренди, отримувати страхове відшкодування, належні йому гроші за договорами оренди, купівлі-продажу та керуватиавтомобілем з означеною метою, а також у випадку ДТП - в судах, органах МВС, прокуратури тa виконавчій службі з усіма правами, які надані законом заявникові, позивачеві, відповідачеві, третій особі та потерпілому, у тому числі з правом повної та часткової відмови від позовних вимог, визнання позову, укладання мирової угоди, оскарження рішення суду, або органу управління, подання виконавчого листа до стягнення, отримання присудженого майна, грошей (а.с.6).

На підставі довіреності, як зазначено у ній та визначено положеннями ст.ст. 237,244,245 ЦК України, здійснюється представництво.

За своїм юридичним змістом довіреність це письмовий документ, що видається однією особою іншій для представництва перед третіми, ґрунтується на договорі та визначає правовідношення, в якому одна сторона (представник) зобов'язана або має право вчинити правочин від імені другої сторони, яку вона представляє. Крім того, на підставі доручення повірений не має права укладати угоду від імені особи, яку він представляє, відносно себе особисто (ст. 238 ч. 3ЦК України).

Отже, довіреність на керування та розпорядження спірним автомобілем не є правочином, згідно з яким відбувається перехід права власності і видачу такої довіреності не можна вважати договором купівлі-продажу.

На підтвердження факту укладання договору-купівлі продажу позивачем в якості доказу суду надана розписка, з тексту якої вбачається, що ОСОБА_2 продав автомобіль марки «Opel Omega», 1991 року випуску, шасі № НОМЕР_5, реєстраційний № НОМЕР_4 (а.с.7).

Проте розписка, як форма договору, положеннями ЦК України передбачена тільки при укладанні договору позики (ст. 1047 ч. 2).

Разом з тим, відповідно до ст. 203 ч. 1,4 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом.

Згідно ст. 205 ЦК України, правочин може вчинятися усно або в письмовій формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Однак законом встановлено інше, а саме п. 3 ч. 1 ст. 208 ЦК України передбачено, що правочини фізичних осіб між собою на суму, що перевищує у двадцять і більше разів розмір неоподаткованого мінімуму доходів громадян, належить вчиняти у письмовій формі.

В порядку ст. 210 ЦК України правочин підлягає державній реєстрації лише у випадках встановлених законом. Такий правочин є вчиненим з моменту державної реєстрації.

Відповідно до п. 7 Постанови Кабінету Міністрів України від 07.09.1998 № 1388 «Про затвердження Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, прирівняних до них транспортних засобів та мопедів» власники транспортних засобів та особи, що експлуатують такі засоби на законних підставах, або їх представники зобов'язані зареєструвати (перереєструвати) транспортні засоби протягом десяти діб після придбання (одержання) або митного оформлення, або тимчасового ввезення на територію України, або виникнення обставин, що є підставою для внесення змін до реєстраційних документів.

Також згідно п. 8 цього Порядку державна реєстрація (перереєстрація) транспортних засобів проводиться на підставі заяв власників, поданих особисто, і документів, що посвідчують їх особу, підтверджують правомірність придбання, отримання, ввезення, митного оформлення (далі - правомірність придбання) транспортних засобів, відповідність конструкції транспортних засобів установленим вимогам безпеки дорожнього руху, а також вимогам, які є підставою для внесення змін до реєстраційних документів.

Документами, що підтверджують правомірність придбання транспортних засобів, їх складових частин, що мають ідентифікаційні номери, є засвідчені підписом відповідної посадової особи, що скріплений печаткою, зокрема, договори та угоди, укладені на товарних біржах на зареєстрованих у Департаменті Державтоінспекції бланках, договори купівлі-продажу транспортних засобів, оформлені в Державтоінспекції, інші засвідчені в установленому порядку документи, що встановлюють право власності на транспортні засоби.

Вказаних вимог чинного законодавства сторонами договору додержано не було, а отже і правочин не може вважатися вчиненим.

Також має місце порушення сторонами вимог чинного законодавства в частині сплати суми державного мита, що передбачено п. 12.2. Закону України «Про податок з фізичних осіб» та збору передбаченого п. 7 ст. 1, п. 6 ст. 2 та п. 8 ст. 4 Закону України «Про збір на обов'язкове державне пенсійне страхування».

Таким чином, доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують та на їх правильність не впливають, а тому не можуть бути прийняті до уваги.

Норми матеріального права застосовані судом відповідно до спірних правовідносин, рішення суду ухвалено з дотриманням процесуального закону, а тому підстави для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду відсутні.

Оскільки рішення суду постановлене з дотриманням норм діючого законодавства, висновки суду обґрунтовані, відповідають обставинам справи, колегія суддів не вбачає підстав для його скасування.

Враховуючи вищевикладене та керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-315 ЦПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - відхилити.

Рішення Деснянського районного суду м. Києва від 26.05.2015 - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: