Справа № 565/949/15-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 серпня 2015 року м. Кузнецовськ

Кузнецовський міський суд Рівненської області під головуванням судді Малкова В.В.

при секретарі судового засідання Руднік Л.С.

з участю: позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

представника відповідача Стрижеус Н.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Кузнецовського міського суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Кузнецовського міського комунального підприємства про поновлення на роботі, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся в суд з позовом до Кузнецовського міського комунального підприємства (далі в рішенні - КМКП) про поновлення на роботі та стягнення заробітку за час вимушеного прогулу. Позовні вимоги мотивує незаконністю звільнення з роботи, через порушення відповідачем вимог п.1 ст.40, ст.42 та ч.1 ст. 43 Кодексу законів про працю України. А саме: невраховано переважне право позивача на залишення на роботі при скороченні чисельності чи штату працівників, оскільки він має вищу кваліфікацію, є ветераном праці, стаж роботи в КМКП становить 12 років, він є ліквідатором наслідків аварії на ЧАЕС; профспілка, членом якої він є, не дала згоду на його звільнення.

У поданому запереченні на позовну заявув (а.с.30) відповідач просить у позові відмовити через необґрунтованість та безпідставність позовних вимог. У запереченні вказує, що позивач був звільнений з роботи на підставі п. 1 ст.40 КЗпП у зв»язку із скороченням чисельності працівників, про наступне скорочення його посади позивач був повідомлений завчасно. Врахувавши переважне право на залишення на роботі, як ліквідатора аварії на ЧАЕС, позивачу неодноразово пропонувалась інша робота в КМКП (зокрема муляр, столяр, слюсар, покрівельник), проте від запропонованої роботи він відмовився. Профспілка, членом якої являвся позивач ОСОБА_1, не обґрунтувала відмову у наданні згоди на звільнення позивача з роботи.

В судовому засіданні позивач повністю підтримав вимоги позову та пояснив, що йому не пропонувалась робота в КМКП, що відповідає його кваліфікації, а роботу покрівельника він не може виконувати через стан здоров»я. Також пояснив, що при скороченні не була врахована його вища кваліфікація водія, порівняно з водіями автотранспортного управління Кедичем і Сяськім, яких залишили на роботі.

Представник позивача в судовому засіданні просив позов задоволити, з підстав, вказаних у позові. Крім того пояснив, що позивач не був повідомлений про звільнення особисто.

В судовому засіданні представник відповідача просила у позові відмовити з підстав, вказаних у запереченні. Також зазначила, що рішення профспілки не містить обґрунтування відмови у наданні згоди на звільнення ОСОБА_1 з роботи, позивач без будь-яких пояснень відмовився від запропонованої роботи.

Під час судового засідання позивач та представник відповідача визнали, що позивач є членом первинної профспілкової організації КМКП.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_4 дала наступні показання. Вона являється головою профкому первинної профспілкової організації КМКП профспілки працівників ЖКГ, місцевої промисловості, побутового обслуговування населення. Від адміністрації КМКП в профком поступило подання про звільнення з роботи працівників автотранспортного управління КМКП у зв»язку із скороченням. На той момент позивач був членом відповідної профспілки. Під час розгляду подання позивач був присутній. Згоду на звільнення позивача більшістю голосів профком не дав, оскільки позивач є ліквідатором аварії на ЧАЕС. Під час розгляду подання позивачу пропонувалась робота, зокрема столяра і муляра, проте від запропонованої роботи він відмовився.

Заслухавши пояснення учасників процесу та показання свідка, в результаті всебічного, повного і об'єктивного дослідження доказів та керуючись законом, суд вважає, що позов підлягає задоволенню повністю. Підставами для такого висновку є наступне.

Позивач працював в автотранспортному управлінні КМКП на посаді водія транспортних засобів (водія автобуса довжиною 5.07 м), що підтверджується записами № 20-21 в трудовій книжці позивача. Наказом (розпорядженням) КМКП №148-к від 16.06.2015 року «про припинення трудового договору (контракту)» (далі-наказ №148-к, а.с.12) позивач ОСОБА_1 звільнений з посади водія транспортних засобів (водія автобуса дов. 5.07 м) автотранспортного управління КМКП на підставі п.1 ст.40 КЗпП України (скорочення чисельності працівників), підстава звільнення - наказ № 103 від 12.03.2015 р., акти про відмову від переведення на іншу роботу, згода профкому не надана, в рішенні немає обґрунтування відмови в наданні згоди на розірвання трудового договору. Пунктом 1 наказу КМКП № 103 від 12.03.2015 року «про внесення змін до штатного розпису та скорочення чисельності працівників» (а.с.39) передбачено з 16 червня 2015 року проведення скорочення чисельності працівників автотранспортного управління і виведення з штатного розпису штатних одиниць, зокрема одної штатної одиниці водія автотранспортних засобів (водія автобуса довжиною 5.07 м). З відомості про ознайомлення з цим наказом (а.с.40) слідує, що позивач 24.03.2015 року ознайомлений з наказом КМКП № 103 від 12.03.2015 року «про внесення змін до штатного розпису та скорочення чисельності працівників». У відповідності до витягу з штатного розпису КМКП (до скорочення) в автотранспортному управлінні КМКП була одна штатна одиниця водія автотранспортних засобів (водія автобуса довжиною 5.07 м). У відповідності до витягу з штатного розпису КМКП (після скорочення) в автотранспортному управлінні КМКП немає штатної одиниці водія автотранспортних засобів (водія автобуса довжиною 5.07 м). Позивач ОСОБА_1 є учасником ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС (категорія 2), що підтверджується відповідним посвідченням (а.с.22). Актами (а.с.32-38) підтверджується, що відповідач неодноразово пропонував позивачу іншу роботу, у зв»язку із скороченням посади, яку займає позивач. Проте від запропонованої роботи позивач відмовився.

До первинної профспілкової організації КМКП, членом якої на момент звільнення був позивач, директором КМКП направлене подання про надання згоди на звільнення з 16.06.2015 року працівників по п.1 ст.40 КЗпП, зокрема позивача ОСОБА_1 (а.с. 42). Витягом з протоколу засідання профкому первинної профспілкової організації КМКП Рівненської обласної організації профспілки працівників ЖКГ, МП, ПОН від 27.05.2015 №8 та службовою запискою голови профкому КМКП ОСОБА_4 від 27.05.2015 (а.с. 21, 43 відповідно) підтверджується, що профком первинної профспілкової організації КМКП, членом якої був позивач, не дав згоду на звільнення позивача через те, що останній є ліквідатором аварії на ЧАЕС. Вказану обставину підтвердила в судовому засіданні також свідок ОСОБА_4.

Як передбачено п.1 ч.1 ст.40 КЗпП трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадку зміни в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства, або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників. Розірвання трудового договору з вказаних підстав допускається при дотриманні власником положень законодавства, зокрема:

- якщо неможливо перевести працівника на іншу роботу за його згодою (ч.2 ст.40 КЗпП);

- наявності згоди виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника), членом якої є працівник (ч.1 ст.43 КЗпП). У разі якщо в рішенні немає обгрунтування відмови в наданні згоди на розірвання трудового договору, власник або уповноважений ним орган має право звільнити працівника без згоди виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника) (ч.5 ст.43 КЗпП);

- врахувавши переважне право на залишення на роботі (ст. 42, ч. 2 ст. 49-2 КЗпП);

- про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці (ч. 1 ст. 49-2 КЗпП).

Як вбачається з матеріалів справи та показань свідка, при скороченні посади, яку займав позивач, відповідач врахував переважне право на залишення позивача на роботі як постраждало внаслідок Чорнобильської катастрофи категорії 2, передбачене п.7 ст.20, п.1 ч. 1 ст.21 Закону України « Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи». Також відповідач пропонував позивачу іншу роботу в КМКП, що відповідає його кваліфікації. Проте позивач відмовився від запропонованої роботи.

Разом з тим, звільнення позивача з роботи проведено без дотримання вимог ст. 43 та ч.1 ст.49-2 КЗпП. По - перше, первинна профспілкова організація, членом якої являвся позивач, не надала згоди на звільнення у зв»язку з тим, що позивач є учасником ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС. Тобто профспілка обґрунтувала відмову.

Правомірність і підстави відмови у наданні згоди на звільнення не можуть являтись предметом судового розгляду, у випадку звернення власника або уповноваженого ним органу до виборного органу первинної профспілкової організації з відповідним поданням. Як передбачено ч. 9 ст.43 ЗКпП, суд вправі зупинити провадження у справі та запитати згоду виборного органу первинної профспілкової організації у разі, якщо розірвання трудового договору відбулось без звернення до цього органу. У такому випадку, суд вправі вирішити питання про обґрунтованість відповідного рішення виборного органу профспілки.

По-друге, позивач не був особисто повідомлений про наступне вивільнення не пізніше ніж за два місяці, хоча у відповідності із ч.1 ст. 49-2 КЗпП, власник або уповноважений орган зобов»язаний це зробити. Правовий аналіз вказаного положення КЗпП у сукупності із іншими нормами трудового законодавства, дає підстави вважати, що ознайомлення позивача з наказом КМКП № 103 від 12.03.2015 року «про внесення змін до штатного розпису та скорочення чисельності працівників» (далі- наказ №103) не являється особистим повідомленням про наступне вивільнення позивача з роботи. Оскільки п.1 наказу №103 передбачено не вивільнення з роботи визначених наказом працівників, в тому числі позивача ОСОБА_1, а скорочення чисельності і виведення з штатного розпису визначених цим наказом посад.

Тому помилковим є твердження відповідача про те, що позивач був повідомлений про звільнення з роботи належним чином, оскільки 24.03.2015 року розписався у відомості про ознайомлення з наказом № 103.

Вазані обставини та юридичні факти дають суду підстави вважати, що звільнення з роботи позивача проведене відповідачем без достатніх правих підстав.

Статтею 43 Конституції України гарантується захист громадян від незаконного звільнення. Таким чином та у відповідності із ч.1 ст.235 КЗпП позивач підлягає поновленню на попередній роботі в автотранспортному управлінні КМКП.

Згідно із ч.2 ст.235 КЗпП при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. При визначенні розміру середнього заробітку, що підлягає виплаті позивачу за час вимушеного прогулу, суд керувався вимогами Порядку обчислення середньої заробітної плати, затв. постановою КМУ від 08.02.95 №100.

Заробіток позивача за останні два місяці (квітень, травень 2015), що передували місяцю звільнення з роботи, згідно з довідкою КМКП № 264 від 21.07.2015, становить 4221, 41 грн.. Для визначення середнього заробітку, що належить до виплати позивачу за час вимушеного прогулу проведені розрахунки:

1.середньомісячний заробіток - 4221, 41 грн. (заробіток за останні два місяці, що передували місяцю звільнення) : 2 місяці = 2110, 87 грн..

2.середньоденний заробіток - 2110,87 грн. (середньомісячний заробіток) : 18 (кількість робочих днів у травні 2015 р. - місяць, що передує місяцю звільнення з роботи) = 117, 27 грн..

3.Заробіток за час вимушеного прогулу - середньоденний заробіток помножений на кількість робочих днів з дня звільнення по день винесення судом рішення - 117, 27 грн. х 51 р.дн. (з 16.06.15 по 27.08.15) = 5980, 77 грн..

Даних про виплату позивачу вихідної допомоги та її розмір суду не надано.

Отже підлягає стягненню з відповідача на користь позивача заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 5980, 77 грн..

Позивач звільнений від сплати судового збору на підставі п.1 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір», тому у відповідності до ч. 3 ст.88 ЦПК, витрати по сплаті судового збору в розмірі 243, 60 грн. підлягають стягненню з відповідача в дохід держави.

Згідно із пунктами 2 та 4 ч.1 ст.367 ЦПК суд вправі допустити негайне виконання рішення про стягнення середнього заробітку за один місяць та поновлення незаконно звільненого працівника на роботі. Тому слід застосувати вказані положення закону, в частині негайного поновлення позивача на роботі та стягнення з відповідача на користь позивача середнього заробітку за один місяць.

На підставі наведеного та керуючись ст.43 Конституції України, ст.ст.40, 42, 43, 49-2, 235 КЗпП України, ст.ст. 88, 212-215, 367 ЦПК України суд, -

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги задовольнити повністю. Поновити ОСОБА_1 на роботі - водієм автотранспортних засобів (водієм автобуса довжиною 5,07 м) автотраспортного управління Кузнецовського міського комунального підприємства.

Стягнути з Кузнецовського міського комунального підприємства на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 5980 (п»ять тисяч дев»ятсот вісімдесят) гривень 77 копійок.

Стягнути з Кузнецовського міського комунального підприємства в дохід держави судовий збір в розмірі 243 гривні 60 копійок.

Рішення суду в частині поновлення ОСОБА_1 на роботі та присудження йому виплати заробітної плати за один місяць підлягає негайному виконанню.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом десяти днів з дня його проголошення. Апеляційна скарга подається до Апеляційного суду Рівненської області через Кузнецовський міський суд.

Головуючий

Повний текст рішення виготовлений і підписаний головуючим 01 вересня 2015 року