АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/360/15Головуючий по 1 інстанції
Категорія : 27 Токова С. Є.
Доповідач в апеляційній інстанції
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 лютого 2015 року Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Черкаської області в складі:

головуючогоНерушак Л. В.
суддівПальонного В. С. , Єльцова В. О.
при секретаріЖуравель Т.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Черкаси апеляційну скаргу ОСОБА_6 на рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 22 жовтня 2014 року у справі за позовом ОСОБА_6 до Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» в особі Черкаської обласної дирекції АТ «Райффайзен Банк Аваль», третя особа: Приватне підприємство «Хвиля-V» про визнання договору поруки припиненим ,-

в с т а н о в и л а :

30 травня 2014 року ОСОБА_6 звернувся до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» в особі Черкаської обласної дирекції АТ «Райффайзен Банк Аваль», третя особа: Приватне підприємство «Хвиля-V» про визнання договору поруки припиненим, посилаючись на те, що 16 вересня 2009 року між ним та ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» в особі Черкаської обласної дирекції ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» було укладено договір поруки № 010/02-29/50-09п, згідно з п.2.2. якого поручитель на добровільних засадах взяв на себе зобов'язання перед банком відповідати по борговим зобов'язанням боржника ПП «Хвиля-V».

В п. 1.3. даного договору зазначено, які зобов'язання виникають з умов кредитного договору, вказаного в п.1.2. даного договору, а саме: повернути кредит в розмірі, зазначеному в п.1.3. даного договору, сплатити проценти за його користування, комісійну винагороду, неустойку (пеню, штрафи), в розмірі, строки та у випадках, передбачених кредитним договором, а також відшкодувати можливі збитки і виконати інші умови кредитного договору в повному обсязі.

Позивач ОСОБА_6 вказує у позові, що кредитним договором, вказаним у п.1.2. договору поруки, є кредитний договір № 010/02-29/50-09 від 16 вересня 2009 року, укладений між ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» в особі Черкаської обласної дирекції ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» та приватним підприємством «Хвиля-V», на підставі якого боржнику було надано кредит в сумі 3598713,00 грн. строком до 11 вересня 2010 року.

Позивач зазначає, про те що банк вважав, що позичальником (ПП «Хвиля-V») 11 вересня 2010 року було не виконано умови кредитного договору. Станом на 19 листопада 2012 року за інформацією банку за ПП «Хвиля-V» рахувалася заборгованість за кредитом - 1499945,76 грн., заборгованість за відсотками - 901258,21 грн., заборгованість за пенею - 1165163,96 грн., а всього - 3566367,93 грн. Тому в лютому 2013 року банк звернувся до Жашківського районного суду Черкаської області з позовною заявою про стягнення з нього, як поручителя, вказаної заборгованості. Не погоджуючись із позовними вимогами, заявленими банком, ОСОБА_6 подав до суду першої інстанції зустрічний позов, в якому просив відмовити банку у задоволенні позову та визнати недійсним, з моменту його вчинення, кредитний договір № 010/02-29/50-09 від 16 вересня 2009 року, визнати недійсним з моменту його вчинення договір поруки від 16 вересня 2009 року № 010/02-29/50-09 п.

18 березня 2013 року Жашківським районним судом Черкаської області було ухвалено рішення, яким залишено без задоволення позов ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» в особі Черкаської обласної дирекції ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» до ОСОБА_6, третя особа - ПП «Хвиля-V» про стягнення заборгованості за кредитним договором; визнано недійсними з моменту їх укладення кредитний договір № 010/02-29/50-09 від 16 вересня 2009 року та договір поруки № 010/02-29/50-09 п від 16 вересня 2009 року, укладені між ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» в особі заступника директора з питань корпоративного бізнесу Черкаської обласної дирекції Середи А.М. та начальника Жашківського відділення Черкаської обласної дирекції ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» Анопрієнка В.М. з приватним підприємством «Хвиля-V» в особі директора ОСОБА_6

Рішенням апеляційного суду Черкаської області від 16 травня 2013 року, залишеним в силі ухвалою Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ від 12 вересня 2013 року, вищезазначене рішення Жашківського районного суду Черкаської області було скасоване та ухвалене нове рішення, яким задоволено в повному обсязі позов ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» в особі Черкаської обласної дирекції ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» до ОСОБА_6, третя особа на стороні відповідача ПП «Хвиля-V» про стягнення заборгованості за кредитним договором, стягнуто з ОСОБА_6 на користь ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» в особі Черкаської обласної дирекції ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» заборгованість за кредитним договором № 010/02-29/50-09 від 16 вересня 2009 року в розмірі 3566367,93 грн. та судові витрати в сумі 5161,50 грн. і залишено без задоволення зустрічний позов ОСОБА_6 до ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» в особі Черкаської обласної дирекції ПАТ «Райффайзен Банк Аваль», третя особа - ПП «Хвиля-V» про визнання недійсними кредитного договору № 010/02-29/50-09 від 16 вересня 2009 року та договору поруки № 010/02-29/50-09 від 16 вересня 2009 року.

Позивач ОСОБА_6 вважає, що договір поруки № 010/02-29/50-09 п від 16 вересня 2009 року є припиненим з огляду на наступне. В договорі поруки від 16 вересня 2009 року № 010/02-29/50-09 п, сторони не визначили строк дії поруки.

Згідно з п. 6.1. договору поруки, «цей договір діє до повного виконання боргових зобов'язань за кредитним договором.». Кредитним договором від 16 вересня 2009 року № 010/02-29/50-09, укладеним між ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» та ПП «Хвиля-V» чітко визначено строк виконання основного зобов'язання, забезпеченого порукою 11 вересня 2010 року. Як зазначає банк, позичальником ПП «Хвиля-V» не виконано умови кредитного договору 11 вересня 2010 року протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання, тобто до 12 березня 2011 року банк мав право вимагати стягнення боргу з поручителя. Проте протягом вищезазначеного строку відповідач не звертався до позивача ОСОБА_6 з вимогою виконати зобов'язання останнього, що випливають з договору поруки, а звернувся з вимогами про стягнення заборгованості за зобов'язаннями, що випливають із договору поруки, тільки у лютому 2013 року, то порука є припиненою з 12 березня 2011 року у зв'язку із спливом преклюзивного шестимісячного строку дії поруки. В зв'язку з цим позивач ОСОБА_6 звернувся до суду із даним позовом та просив визнати договір поруки № 010/02-29/50-09 п від 16 вересня 2009 року, укладений між ним, ОСОБА_6 та ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» припиненим.

Рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 22 жовтня 2014 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_6 оскаржив його в апеляційному порядку. В апеляційній скарзі апелянт посилається на те, що рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 22 жовтня 2014 року незаконне та необґрунтоване, оскільки висновки суду не відповідають обставинам справи, прийнятим з порушенням і неправильним застосуванням норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи. Просить скасувати рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 22 жовтня 2014 року та ухвалити нове рішення по суті позовних вимог, яким визнати припиненим договір поруки № 010/02-29/50-09 п від 16 вересня 2009 року, укладений між ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_6

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника банку, який з'явився в судове засідання, перевіривши законність і обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги, та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку про те, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції скасуванню з ухваленням нового рішення про задоволення позовних вимог, виходячи з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

Норми матеріального права вважаються порушеними або неправильно застосованими, якщо застосовано закон, який не поширюється на ці правовідносини, або не застосовано закон, який підлягає застосуванню.

Порушення норм процесуального права можуть бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним та обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції зазначеним вимогам закону не відповідає.

Вирішуючи спір та відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позовні вимоги є необґрунтованими, недоведеними, такими, що не відповідають обставинам справи, оскільки мають місце преюдиційні обставини, встановлені рішенням апеляційного суду Черкаської області від 16.05.2013 року, залишеним без змін ухвалою Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ від 12 вересня 2013 року, які є обов'язковими для суду, який розглядає справу навіть у тому випадку, коли вони встановлені невірно, а тому встановлені в рішенні обставини між цими ж сторонами і правовідносини не можуть знову оспорюватись в іншому процесі.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції помилково дійшов висновку про відмову у задоволенні позову, оскільки висновки суду не ґрунтуються на вимогах закону і обставинах справи, наявних у справі доказах, а рішення суду ухвалено з невірним застосуванням норм матеріального права.

Як вбачається із матеріалів справи та встановлено в судовому засіданні 16 вересня 2009 року між ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» та ПП «Хвиля-V» було укладено кредитний договір № 010/02-29/50-09, згідно якого йому було надано кредит в сумі 3598713,00 грн. строком на 12 місяців до 11 вересня 2010 року.

16 вересня 2009 року між позивачем ОСОБА_6 (поручитель) та ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» (кредитор) було укладено договір поруки № 010/02-29/50-09 п, згідно якого поручитель зобов'язався перед кредитором відповідати за виконання ПП «Хвиля-V» (позичальник) за всі його зобов'язання перед кредитором по сплаті будь-яких сум, що виникають згідно з положеннями кредитного договору.

Згідно до п. 2.2. договору поруки сторони договору встановили, що поручитель на добровільних засадах бере на себе зобов'язання перед банком відповідати по борговим зобов'язанням боржника, що визначені в п.1.3. даного договору, які виникають з умов кредитного договору, вказаного в п. 1.2. даного договору, а саме: повернути кредит в розмірі зазначеному в п. 1.3. даного договору, сплатити проценти за його користування, комісійну винагороду, неустойку (пеню, штрафи), в розмірі, строки та у випадках, передбачених кредитним договором, а також відшкодувати можливі збитки та виконати інші умови кредитного договору в повному обсязі.

Згідно п. 3.1. даного договору, сторони договору визначають, що у випадку невиконання боржником всіх або взятих на себе зобов'язань за кредитним договором, поручитель несе солідарну відповідальність перед банком за виконання боргових зобов'язань у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу за кредитним договором, нарахованих відсотків за користування кредитом та неустойки, відшкодування збитків.

Пунктом 6.1. договору поруки визначили, що договір діє до повного виконання боргових зобов'язань за кредитним договором.

Згідно п. 1.1.4. кредитного договору визначено дату остаточного погашення кредиту, а саме: 11 вересня 2010 року.

Судом першої інстанції встановлено, що в зв'язку з неналежним виконанням умов кредитного договору, 11 червня 2010 року ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» направило ОСОБА_6 претензію про виконання умов кредитного договору, яка була отримана ним 06 липня 2010 року ( а. с. 131-133 ).

Згідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили не доказуються при розгляді інших справ, в яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Із матеріалів справи вбачається та встановлено в судовому засіданні, що у лютому 2013 року ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» зверталося до Жашківського районного суду Черкаської області із позовом до ОСОБА_6, третя особа: ПП «Хвиля-V» про стягнення заборгованості за кредитним договором. Із зустрічним позовом звернувся ОСОБА_6 до ПАТ «Райффайзен Банк Аваль», третя особа: ПП «Хвиля-V» про визнання недійсними кредитного договору та договору поруки. Рішенням Жашківського районного суду Черкаської області від 18 березня 2013 року позов ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» залишено без задоволення, а кредитний договір та договір поруки визнано недійсними з моменту їх укладення.

Рішенням колегії суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Черкаської області від 16 травня 2013 року рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове рішення, яким позов ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» задоволено та стягнуто з ОСОБА_6 заборгованість за кредитним договором. Зустрічний позов ОСОБА_6 залишено без задоволення.

Ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 12 вересня 2013 року рішення апеляційного суду Черкаської області від 16 травня 2013 року залишено без змін.

Проте, суд першої інстанції , пославшись на рішення суду про стягнення заборгованості з поручителя ОСОБА_6 від 16 травня 2013 року, не звернув належної уваги та не дав оцінки обставинам, що у вищевказаних рішеннях не розглядалась питання про припинення поруки, ці обставини судами не встановлювались, не досліджувались та не перевірялись, оскільки з такими вимогами сторони не звертались, а предметом позову ОСОБА_6 було визнання недійсним кредитного договору та договору поруки і позов банку про стягнення заборгованості з поручителя, що і вирішувалось судом.

За таких обставин, помилковим є висновок суду першої інстанції про преюдиційні обставини, які не потребують доказування в даній справі, оскільки із мотивувальної частини рішення від 16 травня 2013 року від взагалі не вбачається, що судом дані обставини щодо дії чи припинення поруки були встановлені.

Звертаючись до суду з даним позовом, ОСОБА_6 просив визнати припиненим договір поруки № 010/02-29/50-09 п від 16 вересня 2009 року, укладений між ОСОБА_6 та ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» посилаючись на те, що в договорі поруки сторони не визначили строк дії поруки, а тому банк мав право протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання, до 12 березня 2011 року, вимагати стягнення боргу з поручителя, однак протягом вказаного строку відповідач не звертався до нього з даною вимогою.

Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 554 ЦК України передбачено, що у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники.

Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Відповідно до ч. 4 ст. 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов'язання не встановлений або встановлений моментом пред'явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки.

Пред'явленням вимоги до поручителя є як направлення/вручення йому вимоги про погашення боргу (залежно від умов договору), так і пред'явлення до нього позову. При цьому в разі пред'явлення вимоги до поручителя кредитор може звернутися до суду протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання (постанова Пленуму ВССУ № 5 від 30 березня 2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин»).

23 липня 2010 року, у зв'язку з невиконанням третьою особою умов кредитного договору, банк направив на адресу ОСОБА_6 претензію від 11 червня 2010 року (вих. № 10-00/06-156), про виконання умов кредитного договору № 010/02-29/50-09 від 16 вересня 2009 року та сплати на протязі тридцяти днів на користь відповідача заборгованості за кредитом у розмірі - 3598713,00 грн., в т.ч. простроченої заборгованості - 900000 грн., заборгованість за відсотками - 80059,04 грн., пеня по кредиту та відсоткам - 6115,40 грн., а всього 3685287,44 грн. Зазначену претензію ОСОБА_6 отримав 06 липня 2010 року особисто, відповідно до повідомлення про вручення почтового відправлення.

Проте, незважаючи на вищезазначену претензію про виконання умов кредитного договору, термінів сплати та попередження про те, що в разі несплати заборгованості банк має намір звернутися до суду про стягнення всієї суми боргу, позивач та третя особа погашення кредиту не здійснили, а претензію залишили без відповіді.

Із кредитного договору від 16 вересня 2009 року № 010/02-29/50-09 вбачається, що в ньому визначено строк виконання основного зобов'язання, забезпеченого порукою - 11 вересня 2010 року.

Отже, пред'явивши вимогу про повне дострокове погашення заборгованості за кредитом, сплати відсотків за користування кредитом та пені, кредитор відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України змінив строк виконання основного зобов'язання й був зобов'язаний пред'явити позов до поручителя протягом шести місяців, починаючи з цієї дати. Однак, до 6 січня 2011 року банк з позовом до поручителя не звертався, звернувшись лише 20 лютого 2013 року з такими позовними вимогами до ОСОБА_6 , а тому порука є припиненою.

Згідно ст. 360 - 7 ЦПК України правова позиція Верховного Суду України, яка є обов'язковою для всіх суб'єктів владних повноважень та для всіх судів України викладена в постанові ВС України від 21 січня 2015 року (справа № 6-190 цс14) : пред'явивши вимогу про повне дострокове погашення заборгованості за кредитом, сплати відсотків за користування кредитом та пені, кредитор відповідно до ч. 2 ст. 1054 ЦК України змінив строк виконання основного зобов'язання й був зобов'язаний пред'явити позов до поручителя протягом шести місяців, починаючи від цієї дати.

Згідно ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції допущено порушення вимог матеріального та процесуального права, оскільки у порушення вимог ст.ст. 213, 214 ЦПК України суд першої інстанції, ухвалюючи рішення, на вищевказані обставини і положення закону уваги не звернув; не з'ясував, які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин, та яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин, тому передчасно дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_6

З огляду на вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку, що оскаржуване рішення суду першої інстанції не може залишатись в силі, оскільки при його ухваленні судом першої інстанції допущено порушення норм матеріального та процесуального права, що відповідно до вимог ст. 309 ЦПК України є обов'язковою підставою для скасування рішення суду і ухвалення нового рішення, тому рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню.

Колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга ОСОБА_6 є обґрунтованою та підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції скасуванню з ухваленням нового рішення про задоволення позовних вимог та визнання припиненою поруки за договором поруки № 010/02-29/50-09 п від 16 вересня 2009 року, укладеним між ОСОБА_6 та ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» .

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 309, 313, 314, 316, 317 ЦПК України, колегія суддів ,-

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_6 - задовольнити.

Рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 22 жовтня 2014 року у справі за позовом ОСОБА_6 до Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» в особі Черкаської обласної дирекції АТ «Райффайзен Банк Аваль», третя особа: Приватне підприємство «Хвиля-V» про визнання договору поруки припиненим скасувати та ухвалити нове рішення.

Позов ОСОБА_6 задовольнити.

Визнати припиненою поруку ОСОБА_6 за договором поруки № 010/02-29/50-09 п від 16 вересня 2009 року, укладеним між ним та ВАТ «Райффайзен Банк Аваль».

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржене у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий :

Судді :