Справа № 201/6659/15-ц
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
20 травня 2015 року м. Дніпропетровськ
Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська у складі:
головуючого судді Демидової С.О.
при секретарі Пєронкові М.Ф.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Дніпропетровську цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , заінтересовані особи ОСОБА_2 , Військовий комісаріат Жовтневого району м. Дніпропетровська про встановлення факту, що має юридичне значення, -
ОСОБА_1 24 квітня 2015 року звернувся до суду з заявою про встановлення факту, що має юридичне значення. Заявник у своїй заяві посилався на те, що він є єдиним сином ОСОБА_2 , який є інвалідом другої групи та довгий час хворіє на психічні розлади. Останній не може себе обслуговувати, вимушений в переважній більшості лежати та постійно потребує стороннього догляду за собою. Заявник постійно доглядає за батьком, прибирає житло, готує їжу, купує необхідні ліки, сплачує комунальні платежі та інше. Враховуючи те, що заявник є військовозобов`язаним, та може бути мобілізований до лав Збройних сил України, а його батько залишиться без відповідного догляду і будь-якої допомоги, заявник просить суд встановити факт, що ОСОБА_2 потребує постійного догляду, а він є єдиною особою, яка зайнята постійним доглядом батька, що його потребує, відповідно до законодавства України.
Заявник та заінтересована особа ОСОБА_2 в судове засідання не з`явилися, про день, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, до суду надійшли заяви про розгляд справи без їх участі.
Представник Жовтневого районного військового комісаріату в судовому засіданні заперечувала проти задоволення заяви, посилаючись на те, що військовий комісаріат не є заінтересованою особою по даній справі та заявником не доведено необхідність батька у сторонньому догляді.
Вислухавши сторони, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про те, що заявлені вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.
Згідно ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Відповідно до ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Згідно ст.10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.
Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Згідно ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.
Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі.
Судом встановлено, що заявник ОСОБА_1 є сином ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 /а.с.16/. Також у останнього є матір ОСОБА_3 1923 року народження /а.с.25/, яка є людиною похилого віку та інвалідом 2 групи /а.с.24/. ОСОБА_2 є інвалідом 2 групи з 01 липня 2013 року та згідно довідки до акта огляду медико-соціальною експертною комісією нездатний до трудової діяльності /а.с.13/. та постійно потребує допомоги та стороннього догляду за собою. ОСОБА_2 дійсно є єдиною особою яка здійснює догляд та піклується про батька, а саме постійно доглядає, прибирає житло, готує їжу, пере та виконує усю іншу роботу по дому, купує необхідні ліки, харчі, сплачує комунальні послуги, та інше.
Статтею 1 Закону України Про реабілітацію інвалідів в Україні визначено, що обмеження життєдіяльності це помірно виражена, виражена або значно виражена втрата особою внаслідок захворювання, травми (її наслідків) або вроджених вад здатності до самообслуговування пересування, орієнтації, контролю своєї поведінки, спілкування, навчання, виконання трудової діяльності нарівні з іншими громадянами.
Постійний сторонній догляд - вид догляду, яким забезпечуються інваліди із значно вираженою важкістю, функціональними порушеннями в організмі, зумовленими професійним захворюванням, травмою, що призводять до значного обмеження життєдіяльності, надзвичайною залежністю від постійного стороннього догляду, допомоги або нагляду інших осіб, неспроможні до самообслуговування (не можуть самостійно приймати їжу, забезпечувати туалет, потребують допомоги при прогулянках тощо).
Також судом було встановлено, що заявник є військовозобов`язаним і може у встановленому законом порядку бути мобілізований до лав Збройних Сил України, в зв`язку з чим ОСОБА_2 залишиться без відповідного догляду і будь-якої допомоги, якої останній постійно потребує, а тому з урахуванням вище викладеного необхідно встановити вказаний факт для підтвердження, що він є єдиною особою, що здійснює постійний догляд за особою, що його потребує, відповідно до законодавства України. Тому для підтвердження зазначеного заявник вимушений був звертатися до суду з заявою про встановлення вказаних фактів.
Суд вважає заяву такою, що підлягає задоволенню з наступних підстав.
Стаття 15 ЦК України передбачає право на захист цивільних прав та інтересів: 1. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання…. Стаття 16 ЦК України передбачає, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Згідно п. 5 ч. 2 ст. 234 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про: встановлення фактів, що мають юридичне значення.
Частиною 2 статті 256 ЦПК України передбачено, що у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.
Статтею 23 Закону України Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію передбачено, що не підлягають призову на військову службу під час мобілізації військовозобов`язані: зайняті постійним доглядом за особами, що його потребують, відповідно до законодавства України, в разі відсутності інших осіб, які можуть здійснювати такий догляд.
Судом встановлено, що дійсно заявник є близьким родичем ОСОБА_2 та зайнятий постійним доглядом за ним, оскільки відсутні інші особи, які можуть здійснювати такий догляд.
Суд приймає до уваги також і ті обставини, що у зв`язку з Указом Президента України Про часткову мобілізацію від 14 січня 2015 року № 14 затвердженого 15 січня 2015 року Законом України Про затвердження Указу Президента України Про часткову мобілізацію заявник як військовозобов`язана особа без встановлення вказаних фактів може у встановленому законом порядку бути мобілізована до лав Збройних Сил України, в зв`язку з чим його батько залишиться без відповідного догляду і будь-якої допомоги, якої останній постійно потребує, що є недопустимим та може призвести до негативних наслідків (загострення хвороби чи гірше). Також не можуть бути взяті до уваги будь-які можливі заперечення інших заінтересованих осіб так як вони спростовуються вище викладеним і нічим об`єктивно не підтверджені, а тому вказане не може бути підставою для відмови в задоволенні цієї заяви, оскільки це спростовується наданими доказами та матеріалами справи.
Згідно ст. 61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Обставини, визнані судом загальновідомими, не потребують доказування.
Відповідно до ст. 212 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємозв`язок доказів у їх сукупності.
Всебічне дослідження усіх обставин справи та письмових доказів, з урахуванням допустимості доказів та узгодженістю і несуперечністю між собою дають об`єктивні підстави вважати, що заява підлягає задоволенню.
Відповідно до ч. 4 ст. 60 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Заявник заперечує будь-які домовленості і зобов`язання стосовно зацікавлених осіб (крім передбачених законом), не законні дії відносно нього та предмета спору, а зацікавлена особа не довела зворотного, можливе твердження вказаної особи про наявність будь-яких інших зобов`язань стосовно вимог заяви є припущенням.
При таких обставинах суд вважає можливим заяву задовольнити та встановити факт, що має юридичне значення, а саме, що ОСОБА_2 потребує постійного догляду, а також факт, що ОСОБА_1 є єдиною особою, яка зайнята постійним доглядом за ОСОБА_2 , що його потребує, відповідно до законодавства України.
Таким чином обставини заяви про встановлення юридичних фактів, що мають юридичне значення знайшли своє об`єктивне підтвердження в ході судового засідання, доведені, а тому заява обґрунтована і підлягає задоволенню.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 3, 10, 11, 57-61, 76, 88, 169, 209, 212-215, 218 ЦПК України, суд
В И Р І Ш И В:
Заяву ОСОБА_1 , заінтересовані особи ОСОБА_2 , Військовий комісаріат Жовтневого району м. Дніпропетровська про встановлення факту, що має юридичне значення задовольнити.
Встановити факт, що має юридичне значення, а саме, що ОСОБА_2 потребує постійного догляду, а також, що ОСОБА_1 є єдиною особою, яка зайнята постійним доглядом за ОСОБА_2 .
Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Дніпропетровської області через Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська протягом десяти днів з дня проголошення рішення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.
Суддя С.О. Демидова