РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

ун. № 759/21644/14-ц

пр. № 2/759/1664/15

30 березня 2015 року Святошинський районний суд м.Києва в складі:

головуючого судді - Чалої А.П.,

при секретарі- Котляр Ю.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Києві цивільну справу за позовом

ОСОБА_1

до ОСОБА_2,

3-тя особа: ОСОБА_3

про поділ спільного майна подружжя, -

В с т а н о в и в :

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2, 3-тя особа: ОСОБА_3 та просив поділити спільне майна подружжя наступним чином: йому виділити у власність двокімнатну квартиру АДРЕСА_1, вартістю 650 000 грн., припинивши право власності ОСОБА_2 на цю квартиру, а відповідачці ОСОБА_2 передати у власність належну йому 1/3 частину квартири АДРЕСА_2, вартістю 361 666 грн., припинивши його право власності на вказану частину квартири і стягнути із ОСОБА_2 на його користь 36 666 грн. різниці у вартості виділеного на її користь спільного майна, посилаючись на те, що 19.08.1988р. уклав шлюб з відповідачкою, від якого вони мають повнолітнього сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1. Рішенням Святошинського районного суду м.Києва від 23.03.2015р. шлюб між ними було розірвано. Під час шлюбу шляхом приватизації державного житлового фонду він, відповідачка та їх син ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 отримали у власність по 1/3 частині кожний квартиру АДРЕСА_2. Крім цього, за спільні кошти під час шлюбу ними була придбана квартира АДРЕСА_1, яка згідно договору купівлі-продажу від 05.08.2005р. була оформлена на ОСОБА_2 Позивач вважав, що доцільним буде такий поділ їх спільного майна, в результаті якого кожен із них буде власником окремого об*єкту нерухомості, а тому просив передати йому у власність ? частину квартири АДРЕСА_1, що належить відповідачці як частка у спільній сумісній власності, а останній виділити у власність нажену йому 1/3 частину квартири АДРЕСА_2, які приблизно мають однакову вартість. Просив задовольнити позов на підставі ст.ст. 60, 61, 69, 71 СК України, ст.ст. 361, 365, 372 ЦК України.

В судовому засіданні позивач і його представник позовні вимоги підтримали, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві та доцільність і відповідність інтересам обох сторін саме такого способу поділу спільного майна.

Відповідачка проти позову заперечувала, посилаючись на його необґрунтованість і безпідставність, а також пояснила про те, що квартира АДРЕСА_1 є власністю її батьків, придбана за їх кошти, які отримані від продажу квартири АДРЕСА_3, а також частину коштів надавала її сестра ОСОБА_5 Крім цього, вказувала про те, що в цій квартирі постійно проживає її мати - ОСОБА_6 Також, зазначила, що позивач без її згоди продав автомобіль «Хюндай Санта Фе», держномер НОМЕР_3, який був їх спільною сумісною власністю, однак частину грошей їй не повернув. Вважала, що вартість спірних об*єктів нерухомого майна не відповідає тим розмірам, про які вказує позивач, що в сукупності вважала обґрунтуванням для відмови у задоволенні позову.

Представник відповідачки і третьої особи пояснення відповідачки підтримав та просив відмовити в позові з наведених підстав.

Розглянувши справу в межах позовних вимог, заслухавши пояснення позивачки і її представника, відповідача і його представника, представника третьої особи, дослідивши матеріали справи, суд вважає за необхідне позов задовольнити частково, виходячи з наступного.

Згідно частини 1 ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов*язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Судом встановлено, що 19.08.1988р. ОСОБА_1 і ОСОБА_2 уклали шлюб (а.с. 5 - копія свідоцтва про укладення шлюбу), від якого вони мають повнолітнього сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 5 - копія свідоцтва про народження).

Рішенням Святошинського районного суду м.Києва від 23.03.2015р. шлюб між ними було розірвано (а.с. 114-115 - копія рішення суду).

Згідно ордеру від 28.04.2004р. ОСОБА_1 на сім*ю із трьох осіб: нього, дружину ОСОБА_2 і сина ОСОБА_3 отримав квартиру АДРЕСА_2 (а.с. 52 - копія ордеру), яка була отримана у власність ОСОБА_1, ОСОБА_2 і ОСОБА_3 по 1/3 частині кожний шляхом приватизації державного житлового фонду (а.с. 6 - копія свідоцтва про право власності на житло).

05.08.2005р. ОСОБА_2 придбала квартиру АДРЕСА_1 (а.с. 86 - копія договору купівлі-продажу), який зареєстровано в реєстрі права власності на нерухоме майно (а.с. 88 - копія витягу з реєстру).

В матеріалах справи є договір купівлі-продажу квартири від 19.08.2005р., згідно якого ОСОБА_8 і ОСОБА_6 продали, а ОСОБА_9 придбав квартиру АДРЕСА_3 (а.с. 55-56 - копія договору) і розписка ОСОБА_10 і ОСОБА_11, згідно якої вони отримали від ОСОБА_2 за відчужену ними квартиру АДРЕСА_1 грошову суму в розмірі 120 000 грн., що в еквіваленті відповідає 24 000 доларів США та не мають до покупця претензій (а.с. 57 - копія розписки).

За клопотанням відповідачки в судовому засіданні були допитані свідки.

Так, свідок ОСОБА_6 показала про те, що є матір*ю ОСОБА_2 і постійно мешкає в квартирі АДРЕСА_1, зять її виганяє, не дає жити, цю квартиру вони придбали за кошти, отримані після відчуження квартири в м.Могилеві-Подільському, а також дочка ОСОБА_16 ще дала 8 000 доларів США, вважала, що ця квартира належить їй.

Свідок ОСОБА_13 показала суду про те, що є брокером і мешкає на АДРЕСА_2, ОСОБА_2 знає зі школи, в 2005р. вона попросила її, свідка, підшукати квартиру поблизу м.Києва для батьків, на огляди варіантів квартир їздила ОСОБА_2, коли приїхали до нотаріуса підписувати договір, батько був, але матері не було, а тому квартиру оформили на ОСОБА_2, хоча фактично квартиру придбавали для її батьків.

Свідок ОСОБА_15 показала суду про те, що працює методистом і мешкає в м.Могилеві-Подільському в квартирі, яку придбали у ОСОБА_6, вони давали завдаток, однак продавці просили передати всю суму повністю, оскільки мали намір придбати квартиру в м.Києві, спочатку дали 1 000 доларів США, а потім 15 600 доларів США, продавали люди похилого віку, щоб бути біля доньок в м.Києві.

Свідок ОСОБА_5 показала про те, що є сестрою ОСОБА_2, батьки продали квартиру в м.Могилеві-Подільському і придбали собі квартиру в АДРЕСА_4, однак грошей не вистачало, а тому вона ще докладала свої кошти в сумі 8 000 доларів США, але оформили квартиру на сестру. Вважає, що також має право на квартиру в АДРЕСА_4, має намір розлучитися та проживати з матір*ю в цій квартирі.

Задовольняючи позов частково, суд виходив з наступного.

Верховний Суд України в пункті 23 постанови №11 Пленуму «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21.12.2007р. з наступними змінами і доповненнями, вказує про те, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановити обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з*ясувати джерело і час його придбання.

А в пункті 24 цієї ж Постанови зазначено, що до складу майна, що підлягає поділу, включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи…

Як вбачається із рішення Святошинського районного суду м.Києва від 23.03.2015р. про розлучення сторін, сторони припинили шлюбні стосунки, не ведуть спільного господарства і проживають окремо з 25.07.2014р.

Згідно частини 1 ст.60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловіку на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

У відповідності до частини 2 цієї ж норми права, вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об*єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Оскільки квартира АДРЕСА_1 набута ОСОБА_2 під час шлюбу із ОСОБА_1, вона є об*єктом їх спільної сумісної власності.

При цьому, суд не може прийняти як належні та допустимі докази в розумінні ст.ст. 58, 59 ЦПК України показання свідків про те, що спірна квартира придбавалась за кошти батьків відповідачки і частково за кошти сестри, оскільки ці обставини справи юридичного значення не мають, а надання грошових коштів для придбання у власність іншою особою нерухомого майна не є правовою підставою для виникнення права власності у особи, що надала кошти або їх часту, на придбане нерухоме майно.

Відповідно до частини 1 ст.70 СК України, у разі поділу майна, що є об*єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Приймаючи до уваги наведене, суд вважає за необхідне поділити спільно нажите подружжям ОСОБА_1 майно, а саме: квартиру АДРЕСА_1 в рівних частках, а саме: по ? частині за кожним із сторін, задовольнивши позовні вимоги в цій частині частково.

Що стосується квартири АДРЕСА_2, суд приходить до наступного.

Так, порядок приватизації держаного житлового фонду, поняття, види, умови та порядок викупу, використання і погашення приватизаційних паперів регулюють Закон України «Про приватизацію держаного житлового фонду» і Закон України «Про приватизаційні папери».

Так, в частині 1 ст.1 Закону України «Про приватизаційні папери» вказано, що приватизаційні папери можуть бути лише іменними.

При видачі приватизаційних паперів громадянину у паспорті або документі, який його замінює, робиться відповідний запис, про що вказано в частині 4 ст.3 цього Закону.

Відповідно до частини 1 ст.4 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», житлові чеки - це приватизаційні папери…

Тобто, майно, набуте особами шляхом приватизації, є об*єктом їх особистої власності, оскільки фактично проведена заміна іменних житлових чеків на частку в державній житловій площі.

Лише 11.01.2011р. до ст.61 СК України внесені зміни, в яких зазначено, що житло, отримане шляхом приватизації, є об*єктом спільної сумісної власності подружжя і тому лише після 11.01.2011р. дана правова норма підлягає застосуванню.

Враховуючи наведене, частки сторін в розмірі 1/3 частини у кожного в квартирі АДРЕСА_2 не є їх спільною сумісною власністю як подружжя, а тому поділу не підлягають, у зв*язку із чим правові підстави для задоволення позову в цій частині відсутні.

Враховуючи те, що поділ спільного майна між сторонами відбувається в рівних частках, в даному випадку питання щодо визначення його дійсної вартості юридичного значення не має.

Оцінюючи зібрані по справі докази в їх сукупності та співставленні, належності, допустимості, достовірності кожного доказу окремо, а також в їх достатності і взаємному зв*язку, суд приходить до висновку про необхідність часткового задоволення заявленого позову.

Суд не вирішує питання щодо стягнення судових витрат, оскільки позивач не наполягав на стягненні судового збору на свою користь з відповідачки.

Керуючись ст.ст. 60, 61, 69, 70, 71 СК України, ст.ст. 368, 369, 372 ЦК України, ст.ст. 10, 11, 57-60, 212, 215, 223 ЦПК України, суд, -

В и р і ш и в :

Позов задовольнити частково.

Поділити спільно нажите ОСОБА_1 і ОСОБА_2 як подружжям майно, а саме: квартиру АДРЕСА_1.

Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, що зареєстрований в АДРЕСА_2, право власності на ? (одну другу) частину квартири АДРЕСА_1 в порядку поділу спільного майна подружжя.

Визнати за ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, ідентифікаційний номер НОМЕР_2, що зареєстрована в АДРЕСА_2, право власності на ? (одну другу) частину квартири АДРЕСА_1 в порядку поділу спільного майна подружжя.

В іншій частині позовних вимог - відмовити.

Рішення може бути оскаржено до Апеляційного суду м.Києва через районний суд шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня проголошення рішення.

Суддя: