Справа № 185/7735/15-ц
Провадження № 2/185/4151/15
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 грудня 2015 року

Павлоградський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді Перекопського М. М.,

за участю секретаря судового засідання Волошиної К.М,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Павлограді у приміщені суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Павлоградської міської ради Дніпропетровської області , треті особи: Перша Павлоградська державна нотаріальна контора , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем, визнання права власності на майно в порядку спадкування, -

в с т а н о в и в:

У липні 2015 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Павлоградської міської ради Дніпропетровської області. До початку розгляду справи по суті позивач уточнив свої вимоги та просив встановити факт спільного проживання його зі спадкодавцем ОСОБА_4 на час смерті останньої та визнати за позивачем право власності в порядку спадкування за законом на квартиру за адресою: АДРЕСА_1. В обґрунтування своїх вимог позивач зазначив, що 08.09.2007 року померла його мати ОСОБА_4 Після її смерті відкрилася спадщина на належну ОСОБА_4 квартиру за зазначеною вище адресою. Перед смертю ОСОБА_4 довго хворіла і позивач був вимушений переїхати жити до неї для уходу за нею і приділення їй часу. Позивач зазначає, що на момент смерті він проживав разом з матірю, а тому вважає, що прийняв спадщину в порядку ст. 1268 ЦК України. Звернувшись до Першої Державної нотаріальної контори із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину на квартиру позивач отримав відмову з підстав пропуску шестимісячного терміну для подачі заяви про прийняття спадщини. Враховуючи зазначене, посилаючись на те, що останні півроку до смерті ОСОБА_4 позивач проживав разом нею, просить встановити факт постійного проживання разом з ОСОБА_4 на момент її смерті та визнати за ним право власності на спадщину за законом.

У судовому засіданні позивач та його представник просили позов задовольнити з підстав зазначених в уточненій позовній заяві.

Представник відповідача у судове засідання не зявився, надав суду заяву в якій просив розглядати справу без його участі, поклався у вирішенні справи на розсуд суду.

Третя особа ОСОБА_2 заперечувала проти задоволення позову, оскільки вважає, що позивач не проживав разом зі спадкодавцем ОСОБА_4 на момент її смерті, а приїжджав до неї у гості. Також зазначила, що на момент смерті ОСОБА_4 разом з нею проживала ОСОБА_2 та її чоловік ОСОБА_5, який доводиться онуком ОСОБА_4, і саме вони доглядали ОСОБА_4

Третя особа ОСОБА_3 просив суд задовольнити позов ОСОБА_1 з підстав зазначених у позові. Також ОСОБА_3 суду пояснив, що позивач, оскільки у нього була можливість, проживав з їх матірю ОСОБА_4 до її смерті, жив з нею на момент її смерті та приблизно два місяця жив в її квартирі і після смерті ОСОБА_4; позивач доглядав матір, платив за ліки. Десь за тиждень до смерті ОСОБА_4 він зі своєю сімєю приїжджав до матері разом з якою жив позивач. Також у судовому засіданні пояснив, що ОСОБА_5 та ОСОБА_2 також приходили до ОСОБА_4

Вислухавши сторони та представника позивача, допитавши свідків ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, дослідивши матеріали справи та оцінивши їх у сукупності, повно та всебічно зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, обєктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково виходячи з наступного.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджується, що 08 вересня 2007 року померла мати позивача ОСОБА_4, якій належала квартира за адресою: АДРЕСА_1 /а.с. 8, 53, 87-88/.

Зі спадкової справи, заведеної після смерті ОСОБА_4 вбачається, що позивач звертався до держнотконтори з заявою про прийняття спадщини після смерті своєї матері ОСОБА_4 Згідно постанови державного нотаріуса про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 28.05.2015р. у звязку з пропуском шестимісячного терміну для подачі заяви про прийняття спадщини позивачу було відмовлено у прийнятті такої заяви.

Третя особа ОСОБА_2 також звернулась до держнотконтори з заявою про прийняття спадщини за законом, посилаючись на наступне. Її померлий 10.02.2015р. чоловік ОСОБА_5 мешкав постійно до своєї смерті разом зі своєю бабусею ОСОБА_4 до її смерті, а тому фактично на підставі сумісного проживання та прописки прийняв спадщину після ОСОБА_4 ОСОБА_2 подала заяву про прийняття спадщини після смерті свого чоловіка. Також в матеріалах спадкової справи, заведеної після смерті ОСОБА_4 міститься заява ОСОБА_2 про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом після померлої ОСОБА_4

Відповідно до ухвали Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 07.09.2015р. у справі №185/9585/15-ц відкрито провадження за позовом ОСОБА_2 до Павлоградської міської ради про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем однією сімєю не менше пяти років до часу відкриття спадщини, визнання права власності в порядку спадкування. Ухвалою суду від 15.11.2015р. провадження у справі №185/9585/15ц зупинене до розгляду даної справи.

Позивач у судовому засіданні пояснив, що він зареєстрований у м.Дніпропетровську. Оскільки його мати декілька місяців хворіла перед своєю смертю, він переїхав жити до неї для того, щоб доглядати її: готував їсти, прав, прибирав, доглядав, робив усе крім обтирань; за місцем своїх роботи брав відпустки та домовився з іншими щодо заміни; коштів вистачало, крім того, дружина працювала та допомагала. Також позивач пояснив, що навіть після смерті матері він декілька місяців жив в її квартирі.

Допитаний свідок ОСОБА_9 суду пояснила наступне. Позивач є її чоловіком, перед смертю його матері, приблизно за три місяця, позивач переїхав жити до неї для її догляду, оскільки остання тяжко хворіла; позивач готував їй їсти, купував продукти, ліки. Свідок ОСОБА_9 приїжджала до них з Дніпропетровська у Павлоград десь раз у дві неділі. Також свідок ОСОБА_9 пояснила, що позивач брав свої речі до матері з собою.

Свідок ОСОБА_8 суду пояснив, що бачив як позивач приїжджав до ОСОБА_4 приблизно десять разів; до цього бачив позивача у ОСОБА_4 декілька разів у рік; зазначив, що на момент смерті ОСОБА_4 разом з нею проживали ОСОБА_5 та ОСОБА_2, які проживали у цивільному шлюбі; до ОСОБА_4 сам не заходив; ОСОБА_5 та ОСОБА_2 бачив майже кожного дня. Також суду пояснив, що ОСОБА_4 померла приблизно у 2006-2007 роках, на той момент він працював шофером-дальнобіником.

Свідок ОСОБА_7 суду пояснила, що вона є онукою ОСОБА_4, а третя особа ОСОБА_3 є її батьком. Також суду пояснила, що позивач жив до смерті ОСОБА_4 разом з нею; після смерті ОСОБА_4 позивач залишився проживати в квартирі деякий час; ОСОБА_5 та ОСОБА_2 також там жили. Приблизно за місяць до смерті ОСОБА_4 вона бачила в квартирі ОСОБА_4 одежу позивача, його зубну щітку, станок для гоління.

Свідок ОСОБА_6 суду пояснив, що він є онуком ОСОБА_4, а третя особа ОСОБА_3 є його батьком. Також суду пояснив, що в гостях у ОСОБА_4 бував десь один раз на три місяці; витрати на лікування ОСОБА_4 несли усі родичи; позивач доглядав за ОСОБА_4, а останній час перед її смертю переїхав до неї жити; після смерті матері позивач проживав в її квартирі ще декілька місяців; в квартирі ОСОБА_4 були речі позивача: костюм, джинси, станок для гоління.

Свідок ОСОБА_10 пояснила, що вона є сусідкою ОСОБА_4, вони живуть в одному підїзді на різних поверхах. Також суду пояснила, що знала ОСОБА_5, позивача побачила перший раз у судовому засіданні; до квартири ОСОБА_4 заходила 3-4 рази на рік, але далі коридора в квартирі не була; на момент смерті ОСОБА_4 було десь 18-20 років; з ОСОБА_4 проживали ОСОБА_5 та ОСОБА_2; третю особу ОСОБА_3 раніше не бачила, перший раз побачила у судовому засіданні; у 2007 році працювала, робочий день приблизно з 07:30 години до 19:30 години.

Свідок ОСОБА_11 пояснив, що є сусідом ОСОБА_4, проживає у сусідньому підїзді будинку. Також суду пояснив, що позивача до похорон та після похорон ОСОБА_4 не бачив; щодо часу смерті ОСОБА_4 пояснив, що остання померла більше 10 років тому, місяць не памятає; до ОСОБА_4 за її життя заходив рідко; після смерті ОСОБА_4 допомагав ОСОБА_5 та ОСОБА_2 робити ремонт; для себе з розмов з ОСОБА_5 та ОСОБА_2 зробив висновки, що останні проживали з ОСОБА_4 та доглядали її; у 2007 році працював приватним підприємцем з графіком роботи з 8 до 17 години.

З показань свідків ОСОБА_9, ОСОБА_7, ОСОБА_6 та пояснень третьої особи ОСОБА_3, які узгоджуються між собою, вбачається, що позивач дійсно постійно проживав на момент смерті його матері ОСОБА_4.

Показання свідків ОСОБА_8, ОСОБА_10, ОСОБА_11 також не виключають обставин, зазначених свідками ОСОБА_9, ОСОБА_7, ОСОБА_6 та поясненнями третьої особи ОСОБА_3. Пояснення свідків ОСОБА_8, ОСОБА_10, ОСОБА_11 більше стосуються відомостей щодо проживання ОСОБА_5 та ОСОБА_2 разом з ОСОБА_4, та, враховуючи поодинокі випадки спілкування свідків з ОСОБА_4, не можуть свідчити про те, що позивач не проживав на момент смерті своєї матері разом з нею.

Згідно акту голови правління ЖБК «Коммунальник-1» від 28.11.2015р. у спірній квартирі до смерті та на момент смерті ОСОБА_4, яка померла 08.09.2007р., спільно з нею проживав та вів спільне господарство її син ОСОБА_1

Згідно довідки голови правління ЖБК «Коммунальник-1» від 26.05.2015р. №25, виданої ОСОБА_1, на момент смерті ОСОБА_4 з нею проживав та був прописаний онук ОСОБА_5

Посилання третьої особи ОСОБА_2 на довідку ЖБК «Коммунальник-1» від 26.05.2015р. №25, згідно якої на момент смерті ОСОБА_4 з нею проживав та був прописаний онук ОСОБА_5 не виключає відомостей, зазначених в акті ЖБК «Коммунальник-1» від 28.11.2015р. щодо спільного проживання позивача з ОСОБА_4 у спірній квартирі до смерті та на момент смерті, оскільки ці документи доповнюють один одного. Крім того, з зазначених документів вбачається, що вони видані за вимогою позивача.

З паспорта позивача вбачається, що він зареєстрований у ІНФОРМАЦІЯ_1.

Згідно ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово; фізична особа може мати кілька місць проживання.

Відповідно до ч. 2 ст. 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» Реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження.

Статтею 1270 ЦК України встановлено строк для прийняття спадщини у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

У відповідності до ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Згідно ч.3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Позивач протягом шести місяців після смерті ОСОБА_4 не заявляв про відмову від спадщини про що свідчить копія спадкової справи та пояснення позивача.

Відповідно до ч.2 ст. 256 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

В абзаці першому пункту 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» звернуто увагу судів на те, що якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв'язку із чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутися в суд із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не про встановлення факту прийняття спадщини

В даному випадку встановлення факту постійного проживання позивача разом зі спадкодавцем на момент його смерті потрібно позивачу для реалізації спадкових прав, оскільки позивач в силу ст. 1261 ЦК України є спадкоємцем першої черги.

За таких обставин, враховуючи пояснення свідків та з огляду на наявні матеріали справи, суд дійшов висновку, що позивач відповідно до ст.10 ЦПК України довів за допомогою належних та допустимих доказів, з урахуванням положень ст. ст. 57-59 ЦПК України, обставини, того, що він постійно поживав разом зі своєю матірю ОСОБА_4 на момент її смерті.

В абзаці другому пункту 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» зазначено, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають.

Враховуючи зазначене, встановлення факту постійного проживання позивача разом зі спадкодавцем на момент його смерті з огляду на приписи ст. 1268 ЦК України є підставою вважати його таким, що прийняв спадщину, а тому позивач не позбавлений права звернутися до нотаріальної контори для отримання свідоцтва про право на спадщину. Отже, вимоги позивача про визнання за ним права власності на спадщину є передчасними, оскільки ним не надано суду відомостей про відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину, тому у задоволенні позовних вимог в цій частині слід відмовити.

Керуючись ст.ст.10,11,57,60, 88, 209, 212-215 ЦПК України, суд

в и р і ш и в:

Позов ОСОБА_1 до Павлоградської міської ради Дніпропетровської області , треті особи: Перша Павлоградська державна нотаріальна контора , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем, визнання права власності на майно в порядку спадкування задовольнити частково.

Встановити факт постійного проживання ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, разом з матірю ОСОБА_4 на момент її смерті 08 вересня 2007 року.

У задоволенні інших позовних вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана апеляційному суду Дніпропетровської області через Павлоградський міськрайонний суд Дніпропетровської області протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Повний текст рішення суду виготовлено 29 грудня 2015 року.

Суддя: ОСОБА_12