Єдиний унікальний номер 243/4878/15-ц Номер провадження 22-ц/775/626/2015
Головуючий у 1 інстанції Алексєєнко І.П.
Доповідач Осипчук О.В.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

„ 07 жовтня 2015 року Апеляційний суд Донецької області у складі:

головуючого судді: Осипчук О.В.,

суддів: Дундар І.О., Корчистої О.І.,

при секретарі: Рудюк Є.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Артемівську цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Українська пожежно-страхова компанія», ОСОБА_2 про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, за апеляційними скаргами ОСОБА_2 та Приватного акціонерного товариства «Українська пожежно-страхова компанія» на рішення Словянського міськрайонного суду Донецької області від 11 серпня 2015 року, -

В С Т А Н О В И В:

У травні 2015 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до відповідачів, після уточнення якого просив стягнути з Приватного акціонерного товариства «Українська пожежно-страхова компанія» на його користь суму страхового відшкодування в сумі 3024,90 грн., пеню у розмірі 293 грн. 37 коп., інфляційні втрати в сумі 41 грн. 96 коп., та 3% річних у сумі 14 грн. 67 коп., а також понесені судові витрати на правову допомогу у сумі 2151 грн. 80 коп. З відповідача ОСОБА_2 просив стягнути у відшкодування моральної шкоди 7000 грн. та 500 грн. франшизи.

Ухвалою Словянського міськрайонного суду Донецької області від 06 липня 2015 року позовна заява ОСОБА_1 в частині заявлених позовних вимог до Приватного акціонерного товариства «Українська пожежно-страхова компанія» про стягнення страхового відшкодування за спричинену матеріальну шкоду у сумі 3374,90 грн. залишено без розгляду. Продовжено розгляд справи за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди (а.с.45-46).

Рішенням Словянського міськрайонного суду Донецької області від 11 серпня 2015 року позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь позивача в рахунок відшкодування майнової шкоди, повязаної з пошкодженням транспортного засобу, у вигляді несплаченої страховою компанією франшизи у розмірі 500 грн., у відшкодування моральної шкоди 1500 грн.

Стягнуто з Приватного акціонерного товариства «Українська пожежно-страхова компанія» м. Києва на користь ОСОБА_1 в рахунок відшкодування судових витрат на правову допомогу 2151 грн.80 коп. Стягнуто з кожного з відповідачів по 121 грн. 80 коп. судового збору на користь держави.

З вказаним рішенням суду частково не погодилися відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 «Українська пожежно-страхова компанія» та подали апеляційні скарги.

Відповідач ОСОБА_2 в своїй скарзі просить рішення суду в частині стягнення з нього 1500 грн., у відшкодування моральної шкоди скасувати і ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні цих позовних вимог, посилаючись на неповне зясування обставин, які мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи.

В обґрунтування доводів скарги апелянт посилається на те, що суд самостійно обґрунтував моральну шкоду, спричинену позивачеві пошкодженням його автомобіля, але сам позивач аргументує свої моральні страждання витраченням свого часу на чисельні звернення до страхової компанії, станції технічного обслуговування, фахівців у галузі права та проходження бюрократичних процедур по написанню та поданню різноманітних заяв, скарг, звернень.

Відповідач ОСОБА_3 «Українська пожежно-страхова компанія» в поданій скарзі просить рішення суду змінити і відмовити у задоволені позову до страхової компанії в частині стягнення витрат на правову допомогу та судового збору, в решті рішення суду залишити без змін, посилаючись на порушення судом норм процесуального права.

В обґрунтування доводів скарги апелянт посилається на порушення судом норм статей 56,84 ЦПК України, оскільки відсутня ухвала суду про допуск представника позивача адвоката ОСОБА_4 як особи, що надає правову допомогу. Згідно журналу судового засідання ОСОБА_4 брав участь у справі як представник позивача, а повноваження представника визначаються ст. 44 ЦПК України, в той час коли особа, яка надає правову допомогу керується ч.2 ст. 56 ЦПК України. Крім того, суд не мав права стягувати витрати на правову допомогу, оскільки позовні вимоги до страхової компанії ухвалою суду були залишені без розгляду за заявою позивача.

Рішення суду в частині стягнення з ОСОБА_2 франшизи у сумі 500 грн., ніким із сторін не оскаржується, тому апеляційним судом в цій частині не ревізується.

Представник ОСОБА_3 «Українська пожежно-страхова компанія» ОСОБА_5, яка приймала участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції у Подільському районному суді м. Києва підтримала доводи апеляційної скарги в повному обсязі.

Інші сторони до апеляційного суду не зявилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином шляхом направлення судових повісток та відправлення телефонограм, які зареєстровані в Журналі телефонограм № 1 за номерами 931,932 (а.с.154,155). Крім того на аркуші справи 105 міститься заява позивача ОСОБА_1 про розгляд справи без його участі, а також участі його представника.

Відповідно до ч.2 ст. 305 ЦПК України неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справи, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи.

Апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_2 задоволенню не підлягає, а апеляційна скарга ОСОБА_3 «Українська пожежно-страхова компанія» підлягає задоволенню з таких підстав.

Судом першої інстанції визнано встановленим, що 02 листопада 2014 року о 17 годині 10 хвилин, ОСОБА_2, керуючи на відповідній правовій підставі автомобілем НОМЕР_1 в районі будинку № 328 по вул. Володарського м. Словянська, не забезпечив безпеку дорожнього руху, вчинив дію, внаслідок якої заподіяв шкоду автомобілю НОМЕР_2, належного ОСОБА_1 Згідно копії постанови Словянського міськрайонного суду Донецької області від 17 листопада 2014 року ОСОБА_2 визнано винним у скоєні правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та піддано штрафу у розмірі 425 грн.

За заявою позивача страхова компанія була повідомлена про зазначений страховий випадок та проведено експертне товарознавче дослідження для визначення спричиненої майнової шкоди, повязаної з пошкодженням транспортного засобу, і виплачено позивачу страхове відшкодування у сумі 3775 грн.

Статтею 60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Стаття 61 ЦПК України окреслює підстави звільнення від доказування. Згідно ч.ч.3,4 цієї статті обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлені ці обставини. Вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обовязкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою.

Таким чином вина ОСОБА_2 у скоєнні дорожньо-транспортної пригоди підтверджено постановою Словянського міськрайонного суду від 17 листопада 2014 року про притягнення останнього до адміністративної відповідальності та не оспорюється жодною із сторін (а.с.17).

Задовольняючи частково позов в частині відшкодування моральної шкоди суд керувався вимогами ст. 23, 1167 ЦК України і виходив з того, що внаслідок протиправних дій ОСОБА_2 позивачу було завдано майнової шкоди у вигляді пошкодження автомобіля, що спричинило ОСОБА_1 моральні страждання. Протиправні дії ОСОБА_2 знаходяться в причинному звязку із заподіянням пошкоджень майна позивача, що призвело до необхідності докладання останнім зусиль для ремонту автомобіля та організації свого укладу життя.

Визначаючись з розміром грошової компенсації у відшкодування моральної шкоди у сумі 1500 грн. суд врахував глибину душевних страждань позивача внаслідок пошкодження його майна, вимоги розумності і справедливості.

Апеляційний суд вважає такі висновки суду першої інстанції законними та обґрунтованими.

Довід скарги ОСОБА_2 про самостійне обґрунтування судом підстав відшкодування моральної шкоди, які не зазначалися позивачем у позовній заяві є безпідставним, оскільки з тексту позовної заяви ( а.с.2 оборот) вбачається, що отриманий стрес та пригнічений психологічний стан позивач обґрунтовував саме пошкодженням належного йому автомобіля, на ремонт якого він вимушений був витрачати час та сили, що призвело до змін у його звичному укладі життя.

Інші доводи скарги апеляційним судом не аналізуються, оскільки вони зводяться до цитування статей ЦК України та постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» та не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального права.

Апеляційний суд також погоджується з розміром суми на відшкодування моральної шкоди, з якою визначився суд першої інстанції, оскільки обґрунтовуючи суму моральної шкоди суд врахував характер, тривалість та обсяг спричинених моральних страждань, суттєвість вимушених змін в житті позивача, ступінь вини відповідача.

З огляду на наведене рішення суду в частині стягнення з ОСОБА_2 1500 грн. у відшкодування моральної шкоди на користь позивача підлягає залишенню без змін.

При цьому апеляційний суд не може погодитися з рішенням суду в частині стягнення з ОСОБА_3 «Українська пожежно-страхова компанія» на користь позивача судових витрат на правову допомогу та стягнення на користь держави судового збору з огляду на наступне.

Стягуючи з відповідача ОСОБА_3 «Українська пожежно-страхова компанія» на користь позивача в рахунок відшкодування судових витрат на правову допомогу 2151 грн. 80 коп., суд першої інстанції керувався вимогами статей 79,84 ЦПК України, Законом України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» і виходив з того, що згідно наданих суду актів прийому-передачі виконаних робіт (послуг) до укладеного договору про надання юридичних послуг адвокатом ОСОБА_4 позивачу було надано наступні юридичні послуги: надання консультацій 30 хвилин, складання позовної заяви та уточнення до позову 2 години, участь адвоката у судових засіданнях 1 година 55 хвилин.

Визначаючись з сумою судових витрат на правову допомогу, яка підлягає стягненню на користь ОСОБА_1 суд виходив із вартості однієї години 487 грн. 20 коп., та наданими квитанціями про оплату позивачем 21 травня 2015 року 1219 грн. і 11 серпня 2015 року 933 грн. 80 коп.

Відповідно до розяснень, викладених в п. 47 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 10 від 17 жовтня 2014 року «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» право на правову допомогу гарантовано статтями 8,59 Конституції України, офіційне тлумачення якого надано Конституційним Судом України (Рішення від 16 листопада 2000 року № 13-рп/2000; Рішення від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009; Рішення від 11 липня 3013 року № 6-рп/2013). Витрати, повязані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. При стягненні витрат на правову допомогу слід враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом (стаття 6 Закону України від 05 липня 2012 року № 5076-VІ «Про адвокатуру та адвокатську діяльність») або іншим фахівцем у галузі права незалежно від того, чи така особа брала участь у справі на підставі довіреності, чи відповідного договору ( статті 12, 42,56 ЦПК). Розмір витрат на оплату правової допомоги визначається за домовленістю між стороною та особою, яка надає правову допомогу. Разом із тим граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлений Законом України від 20 грудня 2011 року № 4191-VІ «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах».

Згідно пункту 48 вказаної Постанови підстави, межі та порядок відшкодування судових витрат на правову допомогу, надану в суді як адвокатом, так і іншим фахівцем у галузі права, регламентовано у пункті 2 частини третьої статті 79, статтях 84,88,89 ЦПК. Витрати на правову допомогу, граничний розмір якої визначено відповідним законом, про що зазначено в пункті 47 цієї постанови, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо повязаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

До складу судових витрат відносяться витрати на правову допомогу (п.2 ч.3 ст. 79 ЦПК). Витрати, повязані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги (ч.1 ст. 84 ЦПК).

Відповідно до ст. 47 цього Кодексу учасниками цивільного процесу, крім осіб, які беруть участь у справі, є секретар судового засідання, судовий розпорядник, свідок, експерт, перекладач, спеціаліст, особа, яка надає правову допомогу.

Згідно зі ст. 56 ЦПК України правову допомогу може надавати особа, яка є фахівцем у галузі права і за законом має право на надання правової допомоги. Така особа має право знайомитися з матеріалами справи, робити з них витяги, знімати копії долучених до справи документів, бути присутнім у судовому засіданні. Особа, яка має право на надання правової допомоги, допускається ухвалою суду за заявою особи, яка бере участь у справі.

Як вбачається з матеріалів справи ОСОБА_1 та адвокат ОСОБА_4 17 листопада 2014 року уклали договір на представництво інтересів у суді по цивільній справі (а.с.26), відповідно до умов якого позивач уповноважив адвоката на вчинення прав та обовязків, передбачених для осіб, що беруть участь у справі.

З матеріалів справи вбачається, що адвокат ОСОБА_4 представляв інтереси позивача на підставі ордеру (а.с.1) та вказаного договору на представництво інтересів у суді. Згідно довідки суду (а.с.62) ОСОБА_4 приймав участь у розгляді справи в якості представника позивача ОСОБА_1 загальним часом 1 година 55 хвилин.

Позивачем надано розрахунок витраченого адвокатом часу на надання консультацій, складання позовної заяви та уточнення до неї, участі у судових засіданнях, прийом передача виконаних послуг вбачається з актів № 1, а фактична оплата послуг на суму 933,80 грн., та 1218 грн., підтверджується квитанціями, завіреними печаткою юридичної консультації м. Словянська (а.с.63-67).

З журналів судового засідання вбачається, що представник позивача приймав безпосередню участь у судових засіданнях, заявляв клопотання, давав пояснення, задавав питання іншим особам, які беруть участь у справі тощо.

Таким чином, ОСОБА_4 брав участь у справі як представник позивача, що підтверджується матеріалами справи і зазначено безпосередньо в клопотанні позивача про компенсацію витрат на правову допомогу (а.с.63).

Суд першої інстанції не постановляв ухвалу про допуск до участі у справі ОСОБА_4 як особи, яка надає правову допомогу, що вимагає ст. 56 ЦПК України.

Представник особи, яка бере участь у справі, за дорученням має процесуальний статус саме представника цієї особи, що передбачено статтями 26, 42 ЦПК України і не може одночасно мати процесуальний статус особи, яка надає правову допомогу. ЦПК не відносить до судових витрат витрати за послуги представника у суді.

Таким чином довід скарги ОСОБА_3 «Українська пожежно-страхова компанія» про відсутність ухвали суду про допуск ОСОБА_4 до участі у справі як особи, що надає правову допомогу є обґрунтованим і за таких обставин у суду не було підстав стягувати з ОСОБА_3 «Українська пожежно-страхова компанія» на користь позивача понесені останнім витрати на правову допомогу.

Відповідно до п.4 ч.1 ст. 309 ЦПК України порушення або неправильне застосування норм процесуального права є підставою для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення.

З огляду на наведене рішення суду в частині стягнення зі страхової компанії судових витрат на правову допомогу підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову в задоволені цих вимог.

Також підлягає скасуванню рішення суду в частині стягнення з ОСОБА_3 «Українська пожежно-страхова компанія» судового збору на користь держави в сумі 121,80 грн., оскільки позовні вимоги ОСОБА_1 до відповідача були залишені без розгляду за заявою позивача, а стаття 89 ЦПК України не передбачає розподіл витрат шляхом стягнення судового збору з відповідача внаслідок залишення позовної заяви без розгляду.

Керуючись ст.ст. 307,309,314, 316 ЦПК України, апеляційний суд -

В И Р І Ш И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Українська пожежно-страхова компанія» задовольнити.

Рішення Словянського міськрайонного суду Донецької області від 11 серпня 2015 року в частині стягнення з Приватного акціонерного товариства «Українська пожежно-страхова компанія» міста Києва витрат на правову допомогу та судового збору скасувати.

У задоволені вимог ОСОБА_1 про стягнення з Приватного акціонерного товариства «Українська пожежно-страхова компанія» міста Києва в рахунок відшкодування судових витрат на правову допомогу у сумі 2151 грн. грн. 80 коп., відмовити.

Рішення суду в частині стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 1500 грн. у відшкодування моральної шкоди залишити без змін.

Рішення набирає чинності з моменту проголошення і може бути оскаржено безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом 20 днів з дня набрання законної сили.

Головуючий:

Судді: