У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 квітня 2015 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Рівненської області у складі: головуючого Буцяка З.І.,

суддів Боймиструка С.В., Гордійчук С.О.;

секретар судового засідання Пиляй І.С.,

з участю представника апелянта,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні апеляційного суду в м. Рівному цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу судді Рівненського міського суду від 26 лютого 2015 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства „Банк „Фінанси та кредит" про повернення депозиту,

в с т а н о в и л а :

23 лютого 2015 року ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до ПАТ „Банк „Фінанси та кредит" про повернення депозиту.

Ухвалою судді Рівненського міського суду від 26 лютого 2015 року позовну заяву позивачеві повернено на підставі п. 4 ч. 3 ст. 121 ЦПК України.

В поданій апеляційній скарзі ОСОБА_1 покликався на те, що 16 грудня 2014 року він уклав депозитний договір з ПАТ „Банк „Фінанси та кредит" в особі відділення цього банку АДРЕСА_1.

Таким чином, місцем виконання цього договору є м. Рівне.

Конституційний Суд України у справі № 14-рп/2011 про дію Закону України „Про захист прав споживачів" у кредитних правовідносинах дійшов правового висновку, що зазначений закон поширюється і на правовідносини між вкладником та банком, в тому числі і на правовідносини, що виникають як під час укладення, так і виконання договору про внесення фізичною особою вкладу на рахунок банку.

Пунктом 5 постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 12 квітня 1996 року „Про практику розгляду цивільних справ за позовами про захист прав споживачів" роз'яснено, що відповідно до ст. 24 Закону споживачі за власним вибором звертаються до суду за місцем свого проживання, або за місцем знаходження відповідача, або за місцем заподіяння шкоди, або за місцем виконання договору. Жоден із цих судів не вправі відмовити у прийнятті позовної заяви або переслати її до іншого суду з мотивів непідсудності.

Згідно з ч. 5 ст. 110 ЦПК України позови про захист прав споживачів можуть пред'являтися також за зареєстрованим місцем проживання чи перебування споживача або за місцем заподіяння шкоди чи виконання договору.

Покликаючись на ці обставини, ОСОБА_1 ухвалу місцевого суду вважав незаконною та необґрунтованою і просив апеляційний суд її скасувати, а справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення осіб, які беруть участь у справі і з'явилися в судове засідання, перевіривши подані докази та доводи апелянта, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Зі справи вбачається, що повертаючи позовну заяву позивачу для подання до належного суду, суддя місцевого суду виходив з правил ч. 2 ст. 109 ЦПК України, відповідно до якої позови до юридичних осіб пред'являються в суд за їхнім місцезнаходженням.

Проте погодитися з таким висновком судді не можна.

Пунктом 2 постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 12 квітня 1996 року "Про практику розгляду цивільних справ за позовами про захист прав споживачів" роз'яснено, що оскільки Закон "Про захист прав споживачів, не визначає певних меж своєї дії, судам слід мати на увазі, що до відносин, які ним регулюються, належать, зокрема, ті, що виникають із договорів купівлі-продажу, майнового найму (в тому числі найму (оренди) жилого приміщення - в частині відносин між наймачем (орендарем) і наймодавцем (орендодавцем), який одночасно є виконавцем комунальних послуг і послуг по ремонту житлового фонду та інженерного обладнання), побутового прокату, безоплатного користування майном, підряду (в тому числі побутового замовлення чи абонементного обслуговування), доручення, перевезення громадян та їх вантажу, комісії, схову, страхування, із договорів про надання фінансово-кредитних послуг для задоволення власних побутових потреб громадян (у тому числі про надання кредитів, відкриття й ведення рахунків, проведення розрахункових операцій, приймання і зберігання цінних паперів, надання консультаційних послуг). Відносини, щодо захисту прав споживачів можуть виникати також з актів законодавства або з інших угод, які не суперечать Закону.

З поданої ОСОБА_1 позовної заяви вбачається, що у зв'язку із неповерненням банком коштів за договором депозитного вкладу, укладеного позивачем із ПАТ „Банк „Фінанси та кредит" в особі відділення банку АДРЕСА_1, ОСОБА_1 просив суд зобов'язати відповідача повернути належний йому вклад.

Таким чином, у даній справі є підстави вважати, що позивач відноситься до категорії споживачів банківських послуг.

Згідно з ч. 5 ст. 110 ЦПК України позови про захист прав споживачів можуть пред'являтися також за зареєстрованим місцем проживання чи перебування споживача або за місцем заподіяння шкоди чи виконання договору.

Крім того, частиною 7 згаданої норми передбачено, що позови, що виникають з діяльності філії або представництва юридичної особи, можуть пред'являтися також за їх місцезнаходженням.

Відповідно до ч. 14 ст. 110 ЦПК України позивач має право на вибір між кількома судами, яким згідно з цією статтею підсудна справа, за винятком виключної підсудності, встановленої статтею 114 цього Кодексу.

За наведених обставин у судді місцевого суду, на переконання колегії суддів, не було передбачених законом підстав повертати позовну заяву позивачу з підстав, які передбачені п. 4 ч. 3 ст. 121 ЦПК України.

Тому ухвала судді від 26 лютого 2015 року є незаконною і підлягає скасуванню.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 303, 304, 307, 312-315, 317 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Ухвалу судді Рівненського міського суду від 26 лютого 2015 року скасувати.

Матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства „Банк „Фінанси та кредит" про повернення депозиту передати до цього ж суду для вирішення питання про відкриття провадження у справі.

Ухвала Апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення. Вона може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий

Судді: