АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 214/9331/14-ц Головуючий в 1-й інстанції
Провадження № 22-ц/774/1471/К/15 Ткаченко А.В.
Категорія 39(І) Доповідач Барильська А.П.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 жовтня 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді: Барильської А.П.,

суддів: Бондар Я.М., Ляховської І.Є.,

при секретарі: Масловій К.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі згідно із вимогами ч.2 ст.197 ЦПК України без фіксації судового засідання технічними засобами, без участі всіх осіб, які беруть участь у справі, апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу від 29 травня 2015 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до Виконавчого комітету Саксаганської районної у місті ради про визнання права власності в порядку спадкування за законом на самочинне будівництво - житловий будинок з господарчими спорудами,-

В С Т А Н О В И Л А:

У листопаді 2014 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до Виконавчого комітету Саксаганської районної у місті ради про визнання права власності в порядку спадкування за законом на самочинне будівництво - житловий будинок з господарчими спорудами.

В обґрунтування позову ОСОБА_2 зазначив, що на підставі договору купівлі-продажу житлового будинку із земельною ділянкою від 11.06.1998 року, посвідченого приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу Глущенко О.А., його матері - ОСОБА_4, на праві приватної власності належав житловий будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_1 та земельна ділянка площею 0, 0736 га.

За період часу з 1999 по 2009 рік його мати провела реконструкцію житлового будинку, за рахунок чого збільшилась загальна площа з 59,6 кв.м на 173,2 кв.м., житлова площа з 32,1 кв.м. на 79,1 кв.м., окрім того було збудовано два сараї літ. «И» та «З».

Самочинно реконструйований його матір'ю будинок літ. «А-2» , та самочинно збудовані сараї літ. «И» та «З», виконані без отримання відповідного дозволу, але без порушення встановлених будівельних норм і правил, на земельній ділянці, яка належала їй на праві власності. Як власник, вона мала право на розпорядження цим своїм майном на власний розсуд та право вчиняти будь - які дії щодо цього майна, які не суперечать закону.

ІНФОРМАЦІЯ_2 його мати, ОСОБА_4, померла. Позивач є спадкоємцем після смерті ОСОБА_4

Після її смерті відкрилась спадщина, яка складається з домоволодіння та земельної ділянки розташованого за адресою: АДРЕСА_1. У встановлений законом строк він звернувся до Першої Криворізької державної нотаріальної контори із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину, проте йому було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на житловий будинок, оскільки відсутні правовстановлюючі документи на реконструкцію будинку і рекомендовано звернутися до суду. Право власності на земельну ділянку, на якій розташований житловий будинок, він отримав, що підтверджується свідоцтво про право на спадщину.

Враховуючи той факт, що він фактично прийняв спадщину в порядку передбаченому ч.3 ст. 1268 ЦК України, оскільки постійно проживав на момент відкриття спадщини із спадкодавцем, проте, він не має можливості оформити в установленому законом порядку право на спадщину та отримати свідоцтво про право на спадщину , він звернувся до суду з даним позовом.

Уточнивши позовні вимоги, в останній їх редакції, ОСОБА_2 просив суд узаконити самочинно здійснене будівництво, а саме: реконструкцію житлового будинок «А-2», за рахунок якої загальна площа збільшилась з 173,2 кв.м на 312,5 кв.м., житлова площа збільшилась з 79,1 кв.м. на 174,6 кв.м.; самочинне будівництво господарчих споруд: сараю «И» - 42,8 м2 та сараю «З» - 13,4 м2, що знаходиться на території домоволодіння, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 та визнати за ним право власності на житловий будинок з господарчими спорудами, а саме: житловий будинок «А-2» загальною площею 312,5 кв.м., житловою площею 174,6 кв.м., сарай «И» - загальною площею - 42,8 м2; сарай «З» - загальною площею - 13,4 м2, гараж «Ж» - загальною площею - 65 м2, огорожу №1,№2 та вимощення III, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1, в порядку спадкування за законом після смерті матері, ОСОБА_4, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2.

Рішенням Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу від 29 травня 2015 року у задоволенні позову ОСОБА_2 відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення його позовних вимог.

Зокрема, апелянт посилається на те, що суд першої інстанції безпідставно дійшов висновку про те, що позивачем не надано доказів, що саме спадкодавець у період з 1999 року по 2009 рік самостійно і самовільно здійснила реконструкцію у будинку та збудувала сараї, оскільки згідно плану земельної ділянки, складеного КП ДОР «КБТІ» при виготовленні технічного паспорту на будинок АДРЕСА_1 від 03.04.2014 року, реконструкція житлового будинку «А» 2 здійснена у 2000 році, сарай «З» та сарай «И» - у 2005 році.

Судом при ухваленні рішення не було взято до уваги, що спадкодавця ОСОБА_4 за життя після закінчення будівництва добудов не встигла ввести їх в експлуатацію та зареєструвати своє право власності на нього, у зв'язку з чим вони не ввійшли до спадкової маси після її смерті ІНФОРМАЦІЯ_2. Однак, при цьому, позивач ОСОБА_2, як спадкоємець після смерті матері ОСОБА_4, позбавлений можливості отримати у нотаріуса свідоцтво про право на спадщину - спірне нерухоме майно, чим порушується його право.

Також, на думку апелянта, суд першої інстанції не звернув увагу на те, що відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом, позивач ОСОБА_2 отримав спадщину, яка складається з земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1, площею 736 кв.м. для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських споруд, ведення підсобного господарства, що дає право ОСОБА_2 звернутися до суду з позовом про визнання права власності на об'єкти самочинного будівництва в порядку спадкування.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що відповідно до договору купівлі-продажу від 11.06.1998 року ОСОБА_4 придбала житловий будинок під номером АДРЕСА_1. Відчужуваний житловий будинок складався з: А-1 житловий будинок загальною площею 59,6 кв.м з господарчими побудовами: Б-сарай цегляний, Д - сарай дощатий, Г - гараж дощатий, В - вбиральня дощата, №6 - паркан, І - водопровід, ІІ - замощення (а.с.7).

ІНФОРМАЦІЯ_2 померла мати позивача ОСОБА_4, після смерті якої відкрилась спадщина, яка складається з домоволодіння та земельної ділянки, розташованих за адресою: АДРЕСА_1. У встановлений законом строк позивач звернувся до Першої Криворізької державної нотаріальної контори із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину, проте йому було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на житловий будинок, оскільки відсутні правовстановлюючі документи на реконструкцію будинку і рекомендовано звернутися до суду. Право власності на земельну ділянку, на якій розташований житловий будинок, він отримав, що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину.

Відповідно до повідомлення КП ДОР «Криворізьке БТІ» від 03.04.2014 року, при обстеженні житлового будинку з господарськими будівлями АДРЕСА_1 виявлено самочинне будівництво, а саме: реконструкція житлового будинку «А-2»; сарай «И»; сарай «З». За рахунок проведеної реконструкції житлового будинку «А-2», загальна площа приміщень житлового будинку «А-2» складає 312,5 м.кв., житлова площа приміщень житлового будинку складає 174,6 м.кв.(а.с.15)

Згідно свідоцтва про право на спадщину за законом від 29.10.2014 року позивач є спадкоємцем майна ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2, а саме, земельної ділянки площею 736 (сімсот тридцять шість) кв.м. для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських будівель, ведення підсобного господарства, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, яке належало померлій на підставі Державного акту на право на право приватної власності на землю, серії ДП, виданого Криворізькою міською радою народних депутатів 03 листопада 1998 року та зареєстрованого в Книзі записів реєстрації державних актів на право приватної власності на землю за № 7602 (вартість 400 980 грн. 84 коп.) (а.с. 17).

Звертаючись з позовом, позивач ОСОБА_2 посилався на те, що він фактично прийняв спадщину в порядку передбаченому ч.3 ст. 1268 ЦК України, оскільки постійно проживав на момент відкриття спадщини із спадкодавцем, проте він не має можливості оформити в установленому законом порядку право на спадщину та отримати свідоцтво про право на спадщину на житловий будинок.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із відсутності правових підстав для задоволення позову.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду, з наступних підстав.

Як передбачено ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

У відповідності до положень ст.1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до ч. 2, 3 ст. 331 ЦК України, право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. До завершення будівництва (створення майна) особа вважається власником матеріалів, обладнання тощо, які були використані в процесі цього будівництва (створення майна).

Згідно п. 6 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України № 6 від 30 березня 2012 року право власності на самочинно збудовані житлові будинки, будівлі, споруди, інше нерухоме майно не набувають як особи, які здійснили це будівництво, так і їхні спадкоємці. Права спадкоємців щодо самочинно збудованого майна визначаються судом відповідно до положень статті 1218 ЦК України та з урахуванням роз'яснень, наданих у пункті 7 постанови Пленуму Верховного суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування».

Відповідно до п. 7 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування», якщо спадкодавцем було здійснене самочинне будівництво, до спадкоємців переходить право власності на будівельні матеріали, обладнання, тощо, які були використані в процесі цього будівництва.

Відповідно до Листа Пленуму Вищого спеціалізованого суду України № 24-150/0/4-13 від 28 січня 2013 року «Про практику застосування судами законодавства під час розгляду цивільних справ про захист права власності та інших речових прав», виходячи зі змісту частин першої, другої, статті 331 ЦК, частини першої статті 182 ЦК та пункту 8 Тимчасового положення про порядок державної реєстрації права власності та інших речових прав на нерухоме майно, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 07 лютого 2002 року № 7/5 (зі змінами і доповненнями станом на 22 січня 2009 року), право власності на новостворене нерухоме майно виникає у особи, яка створила це майно, після закінчення будівництва об'єкта нерухомості, введення його в експлуатацію, отримання свідоцтва про право власності та реєстрації права власності.

До виникнення права власності на новозбудоване нерухоме майно право власності існує лише на матеріали, обладнання та інше майно, що було використано в процесі будівництва (частина третя статті 331 ЦК).

Відповідно до ч. 2 ст. 376 ЦК України особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього.

Згідно ч. 1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Відповідно до ч.1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно ч.3 ст. 10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Як вбачається з матеріалів справи, за життя спадкодавця ОСОБА_4, право власності на самочинно збудоване нерухоме майно за нею зареєстровано не було, а тому на думку колегії суддів, суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку про те, що не може бути визнано право власності на це майно і в порядку спадкування за його спадкоємцями.

Матеріали справи не містять доказів про те, що позивач звертався до компетентного органу для вирішення питання оформлення права власності на самочинне будівництво, рішення якого чи його відсутність або відмова давали б підстави вважати наявність спору про право.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком у суду першої інстанції щодо відсутності правових підстав для задоволення позовних вимог позивача ОСОБА_2

Доводи апеляційної скарги, про те, що суд дійшов помилкового висновку про те, позивачем не надано доказів, що саме спадкодавця у період з 1999 року по 2009 рік самостійно і самовільно здійснила реконструкцію у будинку та збудувала сараї, оскільки згідно плату земельної ділянки, складеного КП ДОР «КБТІ» при виготовленні технічного паспорту на будинок АДРЕСА_1 від 03.04.2014 року, реконструкція житлового будинку «А» 2 здійснена у 2000 році, сарай «З» та сарай «И» - у 2005 році, колегія суддів до уваги не бере, так як спірне нерухоме майно, на момент смерті спадкодавця ОСОБА_4, є самочинним, та право власності на нього не було зареєстровано спадкодавцем ОСОБА_4 відповідно до вимог законодавства.

Посилання апелянта в апеляційній скарзі на те, що спадкодавця ОСОБА_4 за життя після закінчення будівництва добудов не встигла ввести їх в експлуатацію та зареєструвати своє право власності на нього, в зв'язку з чим він позбавлений можливості отримати у нотаріуса свідоцтво про право на спадщину, колегією суддів не приймаються до уваги, оскільки в матеріалах справи також відсутні докази звернення позивача до компетентного органу для вирішення питання оформлення права власності на самочинне будівництво

Доводи апеляційної скарги про те, що позивач ОСОБА_2 отримав спадщину, яка складається з земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1, площею 736 кв.м. для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських споруд, ведення підсобного господарства, не є підставою для скасування законного та обгрунтованого рішення та задоволення позову з вищевикладених підстав.

Вирішуючи спір,суд першої інстанції правильно встановив обставини справи, дав належну оцінку зібраним доказам, правильно застосував норми матеріального права, не допустив порушень норм процесуального права, які призвели б до неправильного вирішення спору, та дійшов обґрунтованого висновку, що позовні вимоги позивачем не доведені, не обґрунтовані, а тому немає підстав для задоволення позову.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального і процесуального права, у зв'язку з чим відсутні підстави для задоволення апеляційної скарги, а рішення суду повинно бути залишено без змін на підставі ст. 308 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, ст.ст. 313-315 ЦПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу від 29 травня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий: А.П. Барильська

Судді: Я.М. Бондар

І.Є. Ляховська