АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 грудня 2015 року м. Дніпропетровськ

Апеляційний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого - судді - Осіяна О.М.,

суддів - Глущенко Н.Г., Пищиди М.М.,

за участю секретаря - Хлус Ю.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську апеляційну скаргу ОСОБА_2

на рішення Юр'ївського районного суду Дніпропетровської області від 07 жовтня 2015 року по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа приватне акціонерне товариство «Українська страхова компанія «ГАРАНТ-АВТО», про стягнення суми заподіяних збитків та моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

Позивачка звернулась до суду із позовом про стягнення суми заподіяних збитків та моральної шкоди, посилаючись на те, що 04 липня 2014 року у м. Дніпропетровськ на вул. Донецьке шосе сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля «Subaru Forester», державний номерний знак НОМЕР_1, під керуванням ОСОБА_4, та автомобіля «Volkswagen Transporter», державний номерний знак НОМЕР_2, під керуванням відповідача.

В результаті винних дій відповідача пошкоджено автомобіль «Subaru Forester», що на праві власності належить позивачу. Відповідно до висновку експертного дослідження автотоварознавця від 01.08.2014 року вартість матеріального збитку, нанесеного власнику автомобіля, становить 13 349,39 грн. Фактично на ремонт автомобіля позивач понесла витрати в розмірі 40 438 грн., які сплачені приватному підприємцю ОСОБА_5 на підставі рахунку № 100 від 27.01.2015 року та акту здачі-прийняття робіт (надання послуг) № ОУ-0000100 від 11.02.2015 року.

Також ОСОБА_2 зазначила, що діями відповідача їй спричинена моральна шкода, яка виразилася в тому, що порушено звичний уклад життя, стосунки з рідними, колегами та друзями, вона душевно страждає та переживає через нанесення шкоди її майну.

Тому вона просила стягнути із відповідача у справі на свою користь 40 438 грн. та 700 грн., що були нею сплачені за відновлювальний ремонт автомобіля та проведення автотоварознавчого дослідження, а також 10000 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди.

Ухвалою суду від 12 серпня 2015 року до часті у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача, залучено приватне акціонерне товариство «Українська страхова компанія «ГАРАНТ-АВТО».

Рішенням Юр'ївського районного суду Дніпропетровської області від 07 жовтня 2015 року позов задоволений частково.

Стягнуто із ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 в рахунок відшкодування моральної шкоди 1 000 грн., а також судовий збір у розмірі 243,6 грн.

В іншій частині позову відмовлено.

В апеляційній скарзі відповідач просить скасувати рішення суду та задовольнити позов у повному обсязі, посилаючись на порушення судом норм матеріального права та не врахування всіх обставин у справі.

Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, суд вважає за необхідне апеляційну скаргу відхилити, а рішення суду залишити без змін з огляду на таке.

Судом першої інстанції встановлено, що 04 липня 2014 року у м. Дніпропетровську на вул. Донецьке шосе водій ОСОБА_3, керуючи автомобілем «Volkswagen Transporter», державний номерний знак НОМЕР_2, перед розворотом ліворуч не з крайнього лівого положення не переконався в безпеці дорожнього руху та скоїв зіткнення з автомобілем «Subaru Forester», державний номерний знак НОМЕР_1, під керуванням ОСОБА_4, внаслідок чого автомобілі отримали механічні ушкодження.

Постановою Юр'ївського районного суду Дніпропетровської області від 04 вересня 2014 року ОСОБА_3 визнано винним у вчиненні ДТП та притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП (а.с. 5-7).

Відповідно до ч. 4 ст. 61 ЦПК України вирок у кримінальному провадженні, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою.

Пошкоджений внаслідок вказаної пригоди автомобіль «Subaru Forester» належить ОСОБА_2, що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу від 13.06.2007 року (а.с. 8).

Згідно з полісом обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АС/8615919 цивільна відповідальність водія автомобіля «Volkswagen Transporter», державний номерний знак НОМЕР_2 була застрахована в ПАТ «УСК «ГАРАНТ-АВТО». У разі настання страхового випадку ліміт відповідальності за шкоду, заподіяну майну, становить 50 000 грн. (а.с. 73).

Закон України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (надалі - Закон № 1961) регулює відносини у сфері обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів і спрямований на забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров'ю та майну потерпілих при експлуатації наземних транспортних засобів на території України.

Відповідно до ст. 3 Закону № 1961 обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров'ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників.

За положеннями ст. 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому лише різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Пунктом 1.4 та 1.7 статті 1 Закону № 1961, визначено, що особою, відповідальність, якої застрахована, є страхувальник та інші особи, які правомірно володіють забезпеченим транспортним засобом. Володіння забезпеченим транспортним засобом вважається правомірним, якщо інше не встановлено законом рішенням суду.

Забезпечений транспортний засіб - транспортний засіб, зазначений у чинному договорі обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності, за умови його експлуатації особами, відповідальність яких застрахована.

Отже, ДТП за участю належного ОСОБА_2 автомобіля сталася в період дії полісу обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності на забезпеченому транспортному засобі, з вини особи, яка правомірно володіла забезпеченим транспортним засобом.

Матеріалами справи підтверджено та не заперечується сторонами, що 04 липня 2014 року ПАТ «УСК «ГАРАНТ-АВТО» подано заяву про настання страхового випадку та виплату страхового відшкодування від потерпілої сторони, тобто ОСОБА_2 Заява представником страхової компанії прийнята. А 08 липня 2014 року ОСОБА_3 як страхувальник також звернувся до страхової компанії з повідомленням про ДТП (а.с. 74, 130-133).

Відповідно до статті 21 Закону № 1961 на території України забороняється експлуатація транспортного засобу без поліса обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності. У зв'язку із цим при пред'явленні позовних вимог про відшкодування такої шкоди в результаті дорожньо-транспортної пригоди безпосередньо до особи, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, суд має право виключно в порядку, передбаченому статтею 33 ЦПК України, тобто за клопотанням позивача, залучити до участі у справі страхову організацію (страховика), яка застрахувала цивільну відповідальність володільця транспортного засобу. Непред'явлення вимог до страховика за наявності підстав для стягнення завданої шкоди саме зі страховика є підставою для відмови в позові до завдавача шкоди у відповідному розмірі.

Оскільки відповідно до статті 3 Закону № 1961 обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється як з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров'ю та/або майну потерпілих унаслідок дорожньо-транспортної пригоди, так і захисту майнових інтересів страхувальників, враховуючи положення статті 1194 ЦК України, питання про відшкодування шкоди самою особою, відповідальність якої застрахована, вирішується залежно від висловленої нею згоди на таке відшкодування та виконання чи невиконання нею передбаченого статтею 33 Закону № 1961 обов'язку щодо письмового надання страховику, з яким укладено відповідний договір, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду встановленого зразка. У разі відсутності такої згоди завдана потерпілому шкода підлягає відшкодуванню страховиком у межах передбаченого договором страхування страхового відшкодування.

Лише у разі невиконання особою, відповідальність якої застрахована, обов'язку письмового надання страховику, з яким укладено договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду встановленого МТСБУ зразка, шкода відшкодовується завдавачем шкоди.

Необхідною умовою виникнення обов'язку страховика за договором обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності осіб, які на відповідній правовій підставі володіють транспортними засобами, є настання страхового випадку (події, внаслідок якої завдано шкоди третім особам під час дорожньо-транспортної пригоди, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу і внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, цивільно-правова відповідальність якої застрахована за договором).

Якщо факт завдання шкоди відповідно до статті 6 Закону № 1961 не є страховим випадком, тоді потерпілий має право вимагати відшкодування шкоди на підставі загальних правил, встановлених ЦК.

Згідно з положеннями ст. 22 Закону № 1961 при настанні страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи.

Враховуючи, що внаслідок ДТП, що сталася 04 липня 2014 року за участю забезпеченого полісом обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності автомобіля «Volkswagen Transporter», державний номерний знак НОМЕР_2, під керуванням ОСОБА_3, завдано шкоди автомобілю позивача, суд робить висновок про виникнення у страховика, ПАТ «УСК «ГАРАНТ-АВТО», обов'язку відшкодувати потерпілій особі шкоду у зв'язку з настанням страхового випадку.

Залучена до участі у справі в якості третьої особи страхова компанія не довела, що вказана подія не відноситься до страхового випадку, позивачем також факт настання страхового випадку не оспорюється.

За висновком експертного дослідження автотоварознавця від 01.08.2014 року вартість матеріального збитку, нанесеного власнику автомобіля «Subaru Forester», становить 13 349,39 грн. Фактично на ремонт автомобіля позивач понесла витрати в розмірі 40 438 грн., які сплачені приватному підприємцю ОСОБА_5 на підставі рахунку № 100 від 27.01.2015 року та акту здачі-прийняття робіт (надання послуг) № ОУ-0000100 від 11.02.2015 року (а.с. 10-26).

Відповідно до полісу обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АС/8615919, виданого ПАТ «УСК «ГАРАНТ-АВТО», страхова сума (ліміт відповідальності) за шкоду, заподіяну майну, становить 50 000 грн. із нульовою франшизою, тобто розмір заподіяної шкоди в повному обсязі покривається розміром страховки.

Посилання ж представника позивача на те, що із 21 листопада 2014 року ПАТ «УСК «ГАРАНТ-АВТО» втратило статус повного члена Моторного (транспортного) страхового бюро України, а з 23 грудня 2014 року - також і асоційованого члена МТСБУ в зв'язку з несплатою страховиком понад два місяці внесків та відрахувань до фондів МТСБУ, тому шкода підлягає відшкодуванню винною у її спричиненні особою, не можуть бути прийняті до уваги як підстава для задоволення позову.

Припинення повного та асоційованого членства ПАТ «УСК «ГАРАНТ-АВТО» в МТСБУ не звільняє страховика від виконання зобов'язань за укладеними раніше договорами обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності автовласників.

Більше того, в пункті 2 розпорядження № 1169 від 28.06.2015 року «Про застосування заходу впливу до Публічного акціонерного товариства «Українська страхова компанія «ГАРАНТ-АВТО» Національна комісія, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг, також звертає увагу на те, що анулювання ліцензій не звільняє Товариство від обов'язку виконувати свої зобов'язання за укладеними договорами зі споживачами фінансових послуг щодо видів фінансових послуг, на право провадження яких вони видані.

Врахувавши, що факт завдання шкоди відповідачем є страховим випадком, завдана ОСОБА_2 шкода підлягає відшкодуванню страховиком у межах передбаченого договором страхування страхового відшкодування, а у позивача не виникло право вимагати відшкодування шкоди на загальних підставах.

Суд сприяв всебічному і повному з'ясуванню обставин справи, роз'яснював позивачеві його права та обов'язки, вживав заходи для надання представнику позивача можливості скористатися належними йому правами, для чого в судовому засіданні судом оголошувалася перерва, при розгляді справи з'ясовувалися клопотання до суду.

Однак, представник позивача, з огляду на вимоги ст.ст. 31, 33 ЦПК України, не використала надане право та відмовилась від залучення до участі у справі в якості відповідача ПАТ «УСК «ГАРАНТ-АВТО».

Тому в частині позовних вимог про стягнення з відповідача матеріальної шкоди, суд відмовив.

Задовольняючи позовні вимоги про стягнення моральної шкоди, суд врахував вимоги ст. 23,1167 ЦК України, а також доведеність вини відповідача у скоєнні ДТП, яким позивачеві було завдано моральної шкоди, а також характер правопорушення, яке є проступком, скоєним з необережності, глибину душевних страждань позивача, пов'язаних з тим, що вона деякий час була позбавлена можливості користуватися своєю власністю, чим за будь-яких обставин порушено її звичний спосіб життя.

З урахуванням цього, а також засад розумності, виваженості та справедливості, суд вважав, що заявлений позивачем розмір відшкодування моральної шкоди в 10 000 грн. є надмірним. Суд врахував обставини справи, та вважав, що позивачу були спричинені моральні страждання. Позивач докладала зусилля для захисту своїх особистих прав, що безумовно відображалося на її нормальному життєвому ритмі, але інших доказів на підтвердження істотних змін у її житті, стану здоров'я, інших моральних страждань позивачем не надано. Тому суд прийшов до обґрунтованого висновку, що необхідним та достатнім розміром грошового відшкодування моральної шкоди за вказаних обставин є сума 1 000 грн.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача суд стягнув судовий збір пропорційно до задоволених позовних вимог.

Не можуть бути підставою для скасування чи зміни рішення суду доводи апеляційної скарги про те, що суд не врахував : фактично понесені витрати на ремонт автомобіля у розмірі 40438,56 грн.; спричинення моральної шкоди у більшому розмірі - 10 000 грн.; понесені судові витрати.

При з'ясуванні обставин у справі суд першої інстанції обґрунтовано встановив, що згідно із полісом обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АС/8615919 цивільна відповідальність водія автомобіля «Volkswagen Transporter», державний номерний знак НОМЕР_2 була застрахована в ПАТ «УСК «ГАРАНТ-АВТО». У разі настання страхового випадку ліміт відповідальності за шкоду, заподіяну майну, становить 50 000 грн. (а.с.73).

ДТП за участю належного ОСОБА_2 автомобіля сталася в період дії полісу обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності на забезпеченому транспортному засобі, з вини особи, яка правомірно володіла забезпеченим транспортним засобом.

Тому висновки суду відповідають вимогам Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», щодо обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров'ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників.

За вимогами ст. 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому лише різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням)

Отже, діючим законодавством передбачено як забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров'ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, так і захисту майнових інтересів страхувальників

Матеріалами справи підтверджено та не заперечується сторонами, що 04 липня 2014 року ПАТ «УСК «ГАРАНТ-АВТО» подано заяву про настання страхового випадку та виплату страхового відшкодування від потерпілої сторони, тобто ОСОБА_2 Заява представником страхової компанії прийнята. А 08 липня 2014 року ОСОБА_3 як страхувальник також звернувся до страхової компанії з повідомленням про ДТП (а.с. 74, 130-133).

Позивачка, пред'явивши позов до особи, яка спричинила шкоду, заявила суму матеріального збитку, що не перевищує встановленого полісом ліміту страхового відшкодування при пошкодженні майна - 50 000 гривень.

Отже, непред'явлення вимог до страховика, є підставою для відмови у задоволенні позову про відшкодування матеріальної шкоди до особи, яка спричинила шкоду. Така позиція суду першої інстанції не суперечить і роз'ясненням п. 16 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01.03.2013 року № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки».

Задовольняючи позовні вимоги про стягнення моральної шкоди, суд врахував вимоги ст. 23,1167 ЦК України, характер правопорушення, глибину душевних страждань позивача, а також засади розумності, виваженості та справедливості, а тому заявлений позивачкою розмір відшкодування моральної шкоди в 10 000 грн. є надмірним. Позивачка не надала доказів на підтвердження істотних змін у її житті, стану здоров'я, а тому сума 1000 гривень є необхідною та достатньою за вказаних обставин.

Також відповідає вимогам ст.88 ЦПК України і розмір стягнутих судових витрат пропорційно задоволеним позовним вимогам.

За наявності таких обставин, а також відсутності згоди відповідача відшкодувати шкоду, висновки суду відповідають вимогам чинного законодавства.

Отже, наведені в апеляційній скарзі доводи не спростовують висновків суду першої інстанції, а із матеріалів справи вбачається, що відсутні підстави для скасування чи зміни рішення суду, передбачені ст. 309 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 307, 308, 315 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Юр'ївського районного суду Дніпропетровської області від 07 жовтня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили із моменту проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів.

Судді: