Справа № 192/1189/14
Провадження № 2/192/197/15
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
"10" грудня 2015 р.СОЛОНЯНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ у складі:
головуючого - судді Омелюх В.М.,
за участю секретаря судового засідання - Савчукової В.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у смт. Солоне цивільну справу за позовом публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,
Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором.
Відповідач згідно з п.6.5, п.6.6 Умов та Правил надання банківських послуг зобовязався погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених договором, а у разі невиконання зобовязань за договором на вимогу банку виконати зобовязання з повернення кредиту (у тому числі простроченого кредиту та Овердрафту), оплати винагороди банку.
Ухвалою Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 15 березня 2015 року за клопотання представника позивача публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПРИВАТБАНК» (а.с.93) до участі у справі було залучено відповідно до положень ст.37 ЦПК України як правонаступника відповідача ОСОБА_2 його дружину ОСОБА_1, яка прийняла спадщину як спадкоємець першої черги за законом (а.с.98).
При укладені договору сторони керувались ч.1 ст.634 ЦК України та підписання даного договору є прямою та безумовною згодою позичальника щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту, встановленого банком, відповідно до Умов та Правил надання банківських послуг. 08.02.2008 року банком було збільшено кредитний ліміт до 2500 гривень 00 копійок, після чого позичальник 09 лютого 2008 року скористався грошовими коштами, а 14 лютого 2008 року здійснив погашення у розмірі 250,00 гривень. 22 жовтня 2008 року остання використана сума грошових коштів у кредит у розмірі 206 гривень у вигляді виді готівки через банкомат, а останній платіж до дня смерті здійснено 22 листопада 2008 року у розмірі 200,00 гривень.
Представник позивача, який про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином (а.с.174) в судове засідання не зявився, надавши письмову заяву (а.с.186), за якою позовні вимоги підтримали в повному обсязі та просили їх задовольнити, справу прохали розглядати у їх відсутність, а у разі неявки відповідача не заперечували проти розгляду справи в порядку заочного провадження.
Відповідач ОСОБА_1, яка про день та час розгляду справи повідомлена належним чином згідно положень ч.5 ст.74 ЦПК України за зазначеним в позовній заяві та зареєстрованим в установленому законом порядку місцем проживання шляхом направлення судової повістки рекомендованою кореспонденцію з повідомлення про вручення (а.с.49,57), яка повторно (неодноразово) повернулась без вручення, що свідчить про ухилення відповідача від отримання судової повістки чи не проживання за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем проживання, в судове засідання не зявилась, про причини своєї неявки та зміну місця свого проживання суд не повідомила, як не дала і заперечень проти позову та доказів, які їх обґрунтовують, при цьому до висновку про належне повідомлення відповідача про час та місце розгляду справи суд приходить, виходячи з наступного.
Судові повістки-виклики в судове засідання на ім'я відповідача ОСОБА_1 направлялись судом рекомендованим поштовим відправленням з повідомленням про вручення за місцем реєстрації його місця проживання, які повернулись до суду без вручення відповідачу за закінченням терміну зберігання. Відповідно до п.99 Правил надання послуг поштового зв'язку, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 05 березня 2009 року №270, рекомендовані поштові відправлення, у тому числі рекомендовані листи з позначкою "Судова повістка", рекомендовані повідомлення про вручення поштових відправлень, які не були вручені під час доставки, повторні повідомлення про надходження реєстрованих поштових відправлень поштових переказів, адресовані фізичним особам, під час доставки за зазначеною адресою або під час вручення в об'єкті поштового зв'язку вручаються адресату, а у разі його відсутності - повнолітньому члену сім'ї за умови пред'явлення документа, що посвідчує особу, а також документа, що посвідчує родинні зв'язки з адресатом (свідоцтво про народження, свідоцтво про шлюб тощо), чи рішення органу опіки і піклування про призначення їх опікунами чи піклувальниками.
У разі відсутності адресата або повнолітніх членів його сім'ї до абонентської поштової скриньки адресата вкладається повідомлення про надходження зазначеного реєстрованого поштового відправлення, поштового переказу, рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення, поштового переказу. Пунктом 117 Правил передбачено, що поштові відправлення, поштові перекази повертаються об'єктом поштового зв'язку відправнику у разі його письмової заяви, письмової відмови адресата від одержання чи закінчення встановленого строку зберігання.
Відповідно до ч.5 ст.74 ЦК України в разі відсутності осіб, які беруть участь у справі, за адресою, зареєстрованою у встановленому законом порядку, вважається, що судовий виклик або судове повідомлення вручене їй належним чином.
В звязку з неявкою у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, суд у відповідності з ч.2 ст.197, ст.224 ЦПК України ухвалив здійснювати розгляд справи у відсутність сторін, які належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу та за письмовою згодою позивача у порядку заочного провадження по наявним у справі доказах.
Суд, дослідивши надані письмові докази, приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Відповідно до положень ст.ст.10,11,60 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, при цьому доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, а кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог чи заперечень, крім випадків встановлених цим законом.
Згідно ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до ст.610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання), а відповідно до ст.611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, в тому числі припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору, а також сплата неустойки.
Згідно ст.549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання, яка обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання і право на яку згідно ст.550 ЦК України виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов'язання.
Відповідно до ст.626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення зміну, або припинення цивільних прав та обов'язків. Зміст договору відповідно до ст.628 ЦК України становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства, а однією із різновидностей зобов'язання є кредитний договір, який відповідно до ст. 629 ЦК України є обов'язковим до виконання сторонами.
Однією із різновидностей зобовязання є кредитний договір, укладений відповідно до вимог ст.1046-1050, 1054 - 1055 ЦК України, який згідно ст.629 цього Кодексу є обовязковим до виконання сторонами.
Відповідно до умов зазначеного договору банк у вигляді встановлення ліміту на платіжну картку передав позичальнику грошові кошти, а останній зобовязався згідно з п.6.5, п.6.6 Умов та Правил надання банківських послуг погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених договором, а у разі невиконання зобовязань за договором на вимогу банку виконати зобовязання з повернення кредиту (у тому числі простроченого кредиту та Овердрафту), оплати винагороди банку.
У випадку невиконання або неналежного виконання позичальником взятих на себе грошових зобовязань більше ніж 120 днів, у звязку з чим банк буде змушений звернутися в суд, позичальник зобовязався сплатити банку згідно п.8.6 Умов та правил надання банківських послуг штраф в розмірі 500 гривень + 5% від суми позову як зазначено штраф (а.с.12 оборот).
Пунктом 3.1 Умов і правил надання банківських послуг датою укладення договору є дата відкриття рахунку, зазначена в розділі "Відмітки банку" заяви, яка в заяві позичальника ОСОБА_2 зазначена як 11.08.2007 року, тому суд вважає, що правовідносини між сторонами виникли саме з зазначеної дати, тобто з 11.08.2007 року (а.с.8 оборот), в той же час датою підписання кредитного договору в заяві позичальника ОСОБА_2 зазначена інша дата 14.08.2007 року.
Відповідно до п. 9.12 вищезазначених Правил, договір між сторонами діє 12 місяців з моменту підписання, якщо протягом цього строку ні одна зі сторін не проінформує іншу сторону про припинення дії договору, він автоматично продовжується на той же самий строк (а.с.17).
Згідно ч.1 статті 1054 та ч.1 ст.1055 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит, при цьому кредитний договір укладається в письмовій формі, а зазначене свідчить про те, що за формою та змістом укладений між сторонами кредитний договір відповідає зазначеним вимогам.
Статтями 1216, 1217 ЦК України передбачено, що спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців, а до складу спадщини входять всі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинялись внаслідок його смерті.
Згідно ст.1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.
Відповідно до ч.1 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її, при цьому незалежно від часу прийняття спадщини згідно вимог ч.5 ст.1268 цього Кодексу вона належить спадкодавцеві з часу відкриття спадщини.
В судовому засіданні встановлено, що у звязку зі смертю ОСОБА_2 у Солонянській державній нотаріальній конторі за заявою дружини померлого спадкодавця ОСОБА_1 (а.с.56) про прийняття спадщини як спадкоємця за законом було відкрито спадкову справу №255/2009 (а.с.50-63), у якій 24 лютого 2010 року їй було видано свідоцтво про право на спадщину за законом на належну померлому спадкодавцеві квартиру АДРЕСА_3 (а.с.59-62,63), а інші спадкоємці (діти померлого) у встановлений законом шестимісячний строк відмовились від прийняття спадщини на користь матері (а.с.52,53).
Згідно наданого позивачем 19 листопада 2015 року розрахунку заборгованості позичальника ОСОБА_2 станом на 22 листопада 2008 року, тобто на день його смерті, загальний розмір заборгованості складав на цей період 2447 гривень 96 копійок, яка складається з залишку заборгованості за наданим кредитом в сумі 1816 гривень 77 копійок, заборгованості по процентах за користування кредитом в сумі 38 гривень 43 копійки та нарахованого відповідно до пункту 8.6 Умов та правил надання банківських послуг штрафу в сумі 500 гривень (фіксована частина) та 92 гривні 76 копійок (процентна складова) (а.с.176-177), а вказане свідчить про те, що у позичальника на день смерті виникла прострочена заборгованість, на яку позивачем нараховані відсотки, тобто ним було допущено порушення зобовязань по кредитному договору у частині своєчасного повернення кредитних коштів та плати за користування ними, а відповідно до положень ст.1218 ЦК України вказані обовязки спадкодавця по поверненню кредиту входять до складу спадщини.
Ухвалою Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 19 березня 2015 року за клопотання представника позивача публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПРИВАТБАНК» (а.с.93) до участі у справі було залучено як правонаступника відповідача ОСОБА_2 його дружину ОСОБА_1, з якою померлий спадкодавець з 14 січня 1978 року знаходився у шлюбі, який зареєстровано Солонянським райвідділом РАГС Дніпропетровської області, актовий запис №2 (а.с.56,98), відповідно до положень ст.37 ЦПК України, а позивачем до залучено судом правонаступника - відповідача ОСОБА_1 подані до суду уточнені позовні вимоги (а.с.94-96,103-105).
Відповідно до положень ст.1281 ЦК України спадкоємці зобов'язані повідомити кредитора спадкодавця про відкриття спадщини, якщо їм відомо про його борги, а кредиторові спадкодавця належить протягом шести місяців від дня, коли він дізнався або міг дізнатися про відкриття спадщини, пред'явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, незалежно від настання строку вимоги. Якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про відкриття спадщини, він має право пред'явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, протягом одного року від настання строку вимоги. Кредитор спадкодавця, який не пред'явив вимоги до спадкоємців, що прийняли спадщину, у строки, встановлені частинами другою і третьою цієї статті, позбавляється права вимоги.
Згідно ст. 1282 ЦК України спадкоємці зобов'язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов'язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. Вимоги кредитора спадкоємці зобов'язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями та кредитором інше не встановлено, а у разі відмови від одноразового платежу суд за позовом кредитора накладає стягнення на майно, яке було передане спадкоємцям у натурі.
Оскільки боржник ОСОБА_2 помер, то в силу ст.1282 ЦК України спадкоємці зобов'язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину, що свідчить про те, що спадкоємці за умови прийняття спадщини є боржниками перед кредитором в межах вартості майна, одержаного у спадщину.
Що стосується строків предявлення кредитором спадкодавця вимог до спадкоємців, то суд приходить до висновку, що до спірних правовідносин підлягає застосуванню ч.3 ст. 1281 ЦК України згідно якої, якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про відкриття спадщини, він має право предявити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, протягом одного року від настання строку вимоги, а в разі не предявлення вимог в такий строк, кредитор позбавляється права вимоги, при цьому суд також враховує, що навіть у випадку застосування строків, передбачених ч.2 ст.1281 ЦК України, позивачем пропущено зазначений строк, оскільки з позовом до суду він звернувся лише 04 червня 2014 року.
Встановлений ч. 3 ст. 1281 ЦК України річний строк, на протязі якого кредитор може предявити вимоги до спадкоємців боржника, не є строком позовної давності у розумінні глави 19 ЦК України, а тому цей строк не переривається, не поновлюється, до нього не застосовуються положення ст.ст. 261-263 ЦК України і він підлягає застосуванню незалежно від наявності заяви сторони у справі.
Крім цього, судом не можуть бути прийняті доводи позивача з посиланням на ст.ст.61,65 Сімейного кодексу України про те, що кредит, який оформив померлий ОСОБА_2, був для всієї родини, тому стягнення боргу може бути звернено не тільки на частину боржника, а також на все майно подружжя, у звязку з чим дружина померлого позичальника відповідає перед позивачем не тільки як спадкоємець, а як і учасник спільної сумісної власності, оскільки позивачем не надано суду жодних доказів як того, що даний кредит було отримано позичальником в інтересах сімї, так і тих обставин, що саме відповідачка ОСОБА_1 користувалась платіжною карткою позичальника ОСОБА_2, при цьому суд враховує, що відповідно до вимог ст.60 ЦПК України саме позивач повинен довести ті обставини, на які він посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього Кодексу, але будь-яких доказів щодо звільнення позивача від доказування обставин, на які він посилається в позові, суду не надано.
Враховуючи вище кладене, суд приходить до висновку, що у задоволенні позовних вимог позивача необхідно відмовити в повному обсязі як з підстав пропущення позивачем строку предявлення вимог до спадкоємців боржника, встановленого ч.1- ч.3 ст. 1281 ЦК України, так і з підстав не надання доказів вартості спадкового майна з урахуванням положень ч.2 ст.1282 ЦК України, за якою передбачено, що спадкоємці зобовязані задовольнити вимоги кредитора шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями та кредитором не встановлено інше, а у разі відмови від одноразового платежу суд за позовом кредитора накладає стягнення на майно, яке було передано спадкоємцям у натурі.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст.61,65 Сімейного кодексу України, ст.ст. 526-530, 536, 543, 549-551, 598, 607-608, 610-615, 624,625, 638-654,1046-1056-1, 1216,1217, 1261, 1268, 1269,1273 1281, 1282 ЦК України; ст.ст. 10, 11, 57, 60, 61,88, 209, 212-215,224-228 ЦПК України, суд
В задоволенні позову публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовити.
Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії.
Рішення суду може бути оскаржене до апеляційного суду Дніпропетровської області через Солонянський районний суд шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня проголошення рішення, а особами, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене відповідачем в апеляційному порядку, а строк на апеляційне оскарження рішення суду починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Повний текст рішення складено 15 грудня 2015 року.

Головуючий: суддя