Провадження № 22-ц/779/740/2015
Головуючий у 1 інстанції Бойчук О. В.
Суддя-доповідач Беркій О.Ю.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 березня 2015 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Івано-Франківської області в складі:

головуючої Беркій О.Ю.,

суддів: Пнівчук О.В., Мелінишин Г.П.,

секретаря Бойчука Л.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на заочне рішення Івано-Франківського міського суду від 02 грудня 2014 року,-

в с т а н о в и л а :

22 жовтня 2013 року ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулося в суд з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором в сумі 21 790,93 грн.

Позовні вимоги обґрунтовували тим, що відповідно до укладеного договору б/н від 29 вересня 2006 року банком було надано ОСОБА_2 кредит в розмірі 2 400,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою 36,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

Посилаючись на те, що відповідач порушив умови укладеного договору, в зв'язку з чим станом на 31 серпня 2013 року утворилася заборгованість в розмірі 21 790,93 грн., просили позов задовольнити.

Заочним рішенням Івано-Франківського міського суду від 02 грудня 2014 року позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором №б/н від 29 вересня 2006 року в сумі 21 790 грн. 93 коп. та 229,40 грн. судового збору.

Ухвалою Івано-Франківського міського суду від 13 лютого 2015 року залишено без задоволення заяву відповідача про перегляд заочного рішення.

В апеляційній скарзі на дане рішення ОСОБА_2 посилається на неповне з'ясування судом обставин, що мають істотне значення для справи і на порушення норм матеріального та процесуального права.

Зазначає, що 29.09.2006 року він дійсно отримав кредитну картку у банку на суму 2400 грн., проте, ніякого договору з ПАТ КБ «ПриватБанк» не укладав. Крім того, позивач не надав суду першої інстанції копії такого договору. При заповненні заяви від 29.09.2006 року йому були дані зовсім інші правила надання банківських послуг, інші тарифи, а додані до позовної заяви копії умов та правил надання банківських послуг, правил користування платіжною карткою він не підписував.

Не погоджується із сумою заборгованості, зазначеною в розрахунку ПАТ КБ «ПриватБанк».

Крім того, зазначає, що кінцевий термін повернення коштів відповідає строку дії картки, а кредитна карка діє два роки - до 29.09.2008 року, з позовом банк звернувся лише 22.10.2013 року, що свідчить про пропуск ним строку позовної давності.

У зв'язку з наведеним, просить рішення суду скасувати.

В засіданні апеляційного суду ОСОБА_2 апеляційну скаргу підтримав з наведених вище мотивів.

Представник ПАТ КБ «ПриватБанк» - Рокетська С.В. апеляційну скаргу заперечила, посилаючись на її безпідставність.

Вислухавши доповідача, пояснення сторін, перевіривши письмові матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку про задоволення апеляційної скарги з наступних підстав.

Статтею 213 ЦПК України передбачено, що рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Відповідно до ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам закону рішення суду першої інстанції не відповідає.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції виходив із того, що відповідач належним чином не виконував умови кредитного договору, тому позивач має право на повернення кредиту з урахуванням процентів за користування кредитом та штрафу.

Проте, з таким висновком суду погодитися не можна.

Судом встановлено, що 29 вересня 2006 року між сторонами укладено кредитний договір ( який складається із заяви позичальника, умов надання банківських послуг та правил користування платіжною карткою), за умовами якого відповідачу надано кредит у розмірі 2 400,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

Відповідно до п. 9.12 Умов та правил надання банківських послуг договір діє протягом 12 місяців з моменту підписання. Якщо протягом цього терміну жодна зі сторін не проінформує іншу сторону про припинення дії Договору, він автоматично пролонговується на такий же термін.

П. п. 3.2, 3.3 Умов і правил надання банківських послуг зазначено, що клієнт дає свою згоду банку на встановлення кредитного ліміту за рішенням банку і клієнт дає право банку в будь-який момент змінити (збільшити або зменшити) кредитний ліміт.

Станом на 31 серпня 2013 року розмір заборгованості позичальника становить 21 790,93 грн., а саме: 4 898,79 грн. - заборгованість за кредитом, 15 378,29 грн. - заборгованість по процентах за користування кредитом, 500 грн. - штраф (фіксована частина) та 1013,85 грн. - штраф (процентна складова).

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

За змістом ст. ст. 610, 612 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання. Боржник вважається таким, що прострочив виконання, якщо він не виконав його у строк, передбачений умовами договору або встановлений законом.

Відповідно до п. 3.1.1 правил користування платіжною карткою граничний строк дії картки (місяць і рік) указано на лицевій стороні картки і вона дійсна до останнього календарного дня такого місяця.

Згідно із п. 3.1.3 правил користування платіжною карткою після закінчення строку дії відповідна картка пролонговується на новий строк (шляхом надання клієнту картки з новим строком дії), якщо раніше (до початку місяця закінчення строку дії) не надійшла письмова заява держателя про закриття картрахунку, а також за умови наявності грошових коштів на картрахунку для оплати послуг із виконання розрахункових операцій за картрахунком (в передостанній день місяця закінчення строку дії) і за умови дотримання інших умов пролонговування, передбачених договором.

Згідно із вказаними Умовами мінімальний обов'язків платіж - це розмір боргових зобов'язань позичальника, які щомісячно підлягають сплаті позичальником протягом строку дії картки.

Згідно з п. 5.4 Правил строк погашення кредиту у повному обсязі здійснюється не пізніше останнього дня місяця, вказаного на платіжній картці у полі «місяць».

Згідно із ч. 1 ст. 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов'язки відповідно до договору.

Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України).

Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у заінтересованої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Згідно із правовим висновком Верховного Суду України, викладеним у постанові від 19 березня 2014 року (справа № 6-14цс14), відповідно до правил користування платіжною карткою, які є складовою кредитного договору, картка діє в межах визначеного нею строку. За таким договором, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту перебіг позовної давності (ст. 257 ЦК України) щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі зі спливом останнього дня місяця дії картки (ст. 261 ЦК України), а не закінченням строку дії договору.

Згідно із ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Обґрунтовуючи підставність позову, банк посилався на те, що договір автоматично проланговувався на новий термін, а тому строк дії картки та строк дії кредитного договору поновлювався кожного разу.

В письмовому запереченні проти позову, відповідач зазначав, що термін дії кредитної картки становив два роки, а тому закінчився 29 вересня 2008 року, у зв'язку з чим позивачем пропущено строк позовної давності для звернення до суду, що є підставою для відмови в позові.

У постановах від 24 вересня 2014 року (справа № 6-103цс14) та від 12 листопада 2014 року (справа № 6-167цс14) Верховний Суд України зазначав про те, що пролонгація договору передбачає продовження строку дії договору після виконання сторонами його умов і переукладення договору на тих самих умовах, на яких він був укладений, а суди не звернули увагу, що після закінчення строку дії договору банк не видавав боржнику грошових коштів і нової платіжної картки.

Встановлено, що останній платіж на виконання умов договору відповідач сплатив 19 серпня 2008 року, що підтверджується наданим позивачем помісячним розрахунком заборгованості.

З представленої в засідання апеляційного суду виписки по особовому рахунку № 870261 за період з 29.02.2008 року по 31.03.2009 року вбачається, що з 29 серпня 2008 року відповідач користування карткою не здійснював.

Разом з тим, суду не надано докази, що ОСОБА_2 було видано нову картку після спливу дії старої та докази продовження дії договору, як і не спростовано пояснення відповідача, що платіжна картка видавалася на два роки зі строком дії до 29 вересня 2008 року.

Також відсутні докази того, що після закінчення строку дії платіжної картки відповідач продовжував нею користуватися, а також наявності грошових коштів на картковому рахунку відповідача, за яких банк вправі був продовжити строк дії картки.

Оскільки банком не надано належних і допустимих доказів на підтвердження строку дії платіжної картки, видачі нової платіжної картки, переукладення договору на новий строк, колегія суддів приходить до висновку, що, звертаючись до суду з позовом про стягнення заборгованості в жовтні 2013 року, банк пропустив загальний строк позовної давності.

А тому з врахуванням того, що відповідач зробив заяву про застосування позовної давності, рішення суду першої інстанції підлягає до скасування з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог ПАТ КБ «Приватбанк» до ОСОБА_2 за пропуском строку позовної давності.

Керуючись ст. ст. 307, 309, 313, 314, 316, 317 ЦПК України, колегія суддів, -

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Заочне рішення Івано-Франківського міського суду від 02 грудня 2014 року скасувати та ухвалити нове рішення.

В позові Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості - відмовити.

Рішення набирає законної сили з часу проголошення, однак може бути оскаржено в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з часу набрання ним законної сили.

Головуюча О.Ю. Беркій

Судді: О.В. Пнівчук

Г.П. Мелінишин