Справа № 459/341/15-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 липня 2015 року Червоноградський міський суд Львівської області

в складі: головуючого-судді Жураковського А.І.

при секретарі Ганас Г.В.

з участю позивача ОСОБА_1

представників позивача ОСОБА_2

ОСОБА_3

відповідача ОСОБА_4

представника відповідача ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Червонограді цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_4 про встановлення факту проживання однією сім'єю більше, як п'ять років, факту піклування, визнання права на спадщину у четверту чергу, одержання права на спадкування за законом разом із спадкоємцями першої черги, визнання права власності на 1/5 частки спадкового майна,-

В С Т А Н О В И В :

Позивачка звернулася до суду із зазначеним позовом, посилаючись на те, що проживала однією сімєю разом із ОСОБА_8 за адресою: АДРЕСА_1, з серпня 2009 року та до дня його смерті ІНФОРМАЦІЯ_1.Вона із ОСОБА_9 були пов"язані спільним побутом, та підтримували фактичні подружні стосунки без реєстрації шлюбу. Однак наприкінці 2013 року її цивільний чоловік раптово захворів. У січні 2014 року лікарі провели йому першу операцію. Після цього він періодично перебував на стаціонарному лікуванні. Вона весь цей час піклувалася про хворого чоловіка, забезпечувала його харчуванням, доглядом, оскільки він внаслідок хвороби тривалий період часу перебував у безпорадному стані. ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_10 помер. Після його смерті відкрилась спадщина, яка складається із квартири АДРЕСА_1. Оскільки вона протягом п'яти років до відкриття спадщини проживала із померлим, вважає, що в силу вимог ст.1264 ЦК України має право на спадкування майна після смерті останнього у четверту чергу. Однак враховуючи те, що вона опікувалася спадкодавцем, який через тяжку хворобу перебував у безпорадному стані, матеріально забезпечувала, на підставі ст.1259 ЦК України вважає, що має право на спадкування разом із відповідачами- дітьми та батьком померлого, які є спадкоємцями першої черги. З огляду на наведене, із врахуванням заяви про уточнення (зменшення) позовних вимог від 16.03.2014 року просить встановити факт проживання однією сім'єю з ОСОБА_9 більше як п'ять років до часу відкриття спадщини померлого ОСОБА_9; встановити, що вона протягом тривалого часу опікувалася, надавала допомогу як члену своєї сім'ї ОСОБА_8, який через тяжку хворобу був у безпорадному стані та помер ІНФОРМАЦІЯ_1; визнати її спадкоємцем четвертої черги за законом щодо спадкового майна (квартири АДРЕСА_1, загальною площею 70,2 кв.м.) після смерті ОСОБА_9 та змінити черговість одержання права на спадкування, надавши їй право на спадкування разом із спадкоємцями першої черги за законом; визнати за нею право власності в порядку спадкування за законом на 1/5 частку зазначеної квартири після смерті ОСОБА_9.

Позивачка в судовому засіданні позовні вимоги підтримала, в їх обґрунтування послалася на обставини зазначені у позовній заяві, просить такі задовольнити. Також позивачка дала суду пояснення у якості свідка.

Пояснення позивачки підтримали її представники ОСОБА_3, ОСОБА_2

Відповідач ОСОБА_4 у судовому засіданні позову не визнав. Вказав, що батько з позивачем проживав з 2011 року до дня смерті. Також ОСОБА_4 дав пояснення в якості свідка.

Представник відповідачів - ОСОБА_5 у судовому засіданні заперечив проти задоволення позовних вимог, вважає їх безпідставними, просить суд відмовити у їх задоволенні.

Відповідач ОСОБА_4 у судове засідання не з'явився, подав письмове клопотання про розгляд справи у його відсутності, оскільки у зв'язку з тяжкою хворобою не може прибути до суду. При цьому зазначив, що позивач проживала з його сином з 2011 року. Матеріально останній забезпечував її до дня смерті, оскільки мав набагато вищі доходи. До моменту смерті його син перебував у задовільному фізичному стані, міг самостійно себе обслуговувати та не потребував сторонньої допомоги. Вважає позов безпідставним, просить суд відмовити у задоволенні такого у повному обсязі (а.с. 159).

Заслухавши пояснення сторін, свідків, оцінивши зібрані докази, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Підставою виникнення у ОСОБА_10 права власності на квартиру АДРЕСА_1 є договір дарування від 02.09.2009 року укладений між ОСОБА_4 (дарителем) з однієї сторони та ОСОБА_8 (обдаровуваним) з іншої. Зазначене підстверджується копією цього договору( а.с.61-62) та копією витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно (а.с.63).

Як вбачається із копії свідоцтва пр. смерть серії НОМЕР_1 виданого відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Червоноградського міського управління юстиції Львівської області 01.12.2014 року, ОСОБА_8 помер ІНФОРМАЦІЯ_1.

За життя ОСОБА_10 заповіту не склав.

Згідно копії витягу про реєстрацію у спадковому реєстрі, виданого 09.02.2015 року за № 39572822, вбачається, що зареєстровано спадкову справу на майно спадкодавця ОСОБА_10 (а.с.161).

Відповідно до ст. 1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Відповідачі - ОСОБА_4, ОСОБА_6 , ОСОБА_7 є дітьми померлого ОСОБА_10, а відповідач ОСОБА_4- батьком покійного, відтак такі є спадкоємцями першої черги за законом після смерті останнього.

Статтею 1264 ЦК України регламентовано, що у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини.

Відповідно до положень ст.ст. 10,11,60 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Так, позивач ОСОБА_1, даючи пояснення в якості свідка у судовому засіданні пояснила, що з серпня 2009 р. проживала із ОСОБА_10 у громадянському шлюбі, під час якого вони разом вели спільне господарство, за спільний бюджет купували продукти харчування, речі домашнього вжитку. Зазначила, що спочатку вони винаймали квартиру, а згодом чоловік придбав квартиру по АДРЕСА_1. При цьому стверджує, що у цій квартирі вони разом робили ремонт, вона самостійно вибирала предмети інтер'єру, а переїхала туди у 2010 році після завершення ремонту. Крім цього, позивачка пояснила, що коли приїжджали діти померлого чоловіка, з метою приховування своєї присутності, вона їхала з квартири. З моменту коли чоловік захворів, вона здійснювала догляд за ним, постійно знаходилась поруч, надавала необхідну допомогу, прала одяг, забезпечувала продуктами харчування, готувала їжу, їздила з ним на лікування та оздоровлення у м. Львів, м. Київ, у Австрію, підтримувала його, купувала ліки, колола уколи. Натомість діти ОСОБА_10 під час хвороби його не провідували, приїхали лише у листопаді 2014 року.

У відповідності до показів свідка ОСОБА_11, наданих нею в судовому засіданні, позивачка є її сусідкою. У 2009 році ОСОБА_10 купив квартиру по АДРЕСА_1 та разом з ОСОБА_1 вони робили там ремонт, який тривав близько шести місяців та після цього стали разом там проживати. Про хворобу ОСОБА_10 не знала, але з розмов із позивачкою їй відомо, що остання постійно їздила до нього в лікарню.

У судовому засіданні на підставі показів свідка ОСОБА_12, встановлено, що останній проживав поверхом вище за адресою проживання позивачки. Пояснив, що знає її близько чотирьох років. Приблизно з початку 2011 року така проживала із ОСОБА_9 як одна сім'я.

Згідно показів свідка ОСОБА_13, наданим ним в судовому засіданні, позивачка є його сусідкою. Він проживає у квартирі, яка знаходиться поверхом вище над квартирою, у якій проживали ОСОБА_1 та ОСОБА_10 Йому відомо, що його сусіди перебували у цивільному шлюбі. З якого часу сказати не може. Двічі він заходив до них у помешкання в той час коли тривав ремонт і бачив там позивача. Також часто бачив автомобіль позивача біля під'їзду. Відповідача ОСОБА_4 знає як сина ОСОБА_10, який час від часу приїжджав на квартиру до батька.

З показів свідка ОСОБА_14, наданих ним в судовому засіданні, вбачається, що останній працює на посаді водія у спецуправлінні ДП «Львіввугілля», з 2008 року по 2010 рік був водієм у ОСОБА_10 Протягом цього періоду він час він часу привозив позивачку до ОСОБА_10 із Жвирки, де вона проживала зі своїми дітьми. На квартирі по АДРЕСА_2 ОСОБА_10 зустрічався з ОСОБА_1, але остання там не проживала. Він возив позивачку на цю квартирою приблизно один раз в тиждень. На квартирі по АДРЕСА_1 ОСОБА_10 проживав із позивачем як чоловік і жінка.

Чи вели вони спільне господарство йому не відомо, проте на квартирі по АДРЕСА_1, проживали разом.

На підставі показів свідка ОСОБА_15, наданих ним в судовому засіданні, встановлено, що останній працює водієм ДП «Львіввугілля» та з квітня 2013 р. був особистим водієм ОСОБА_10 Пояснив, що возив керівника на роботу та з роботи додому, де той проживав разом із позивачкою. Про ремонт у спірній квартирі нічого не знає. Зазначив, що у цій квартирі із ОСОБА_10, крім ОСОБА_1, проживали також діти останньої, а син покійного час від часу до них приїжджав. Також зазначив, що позивачка була біля Солонинки-П.І. весь час, коли той проходив лікування в лікарні.

Разом із ти як вбачається з показів свідка ОСОБА_16, наданих ним в судовому засіданні, останній, був знайомий із ОСОБА_10 з 1990 року як колегою по роботі та товаришем. Зазначив, що заходив в гості до ОСОБА_10, за адресою по АДРЕСА_1. Вперше був у травні 2011 році. На той час останній там проживав із ОСОБА_1 Про спільне проживання позивача та ОСОБА_10 до 2011 року йому нічого не відомо. Однак його товариш ОСОБА_10 на весняні свята у 2011 році просив його допомогти перевести речі позивачки ОСОБА_1 з с.Жвирки в м.Червоноград. Для цього вони замовляли бус і він допомагав перевозити речі.

У відповідності до показів свідка ОСОБА_17, наданих нею в судовому засіданні, із ОСОБА_9 вона познайомилася у 2004 році, останній був товаришем та колегою по роботі її чоловіка. Вона займалася пошуками квартири під оренду для ОСОБА_10 у 2009 році. Таку вона знайшла для нього по АДРЕСА_2. У даній квартирі вона бувала, бачила у ній сина ОСОБА_10 Проте ОСОБА_1 у ній вона не бачила. У 2010 році ОСОБА_10 купив квартиру по АДРЕСА_1 та на початку 2010 року почав там проживати. Вона допомагала йому з оформленням необхідних документів для реєстрації цієї квартири. У 2010 року вона гостювала у ОСОБА_10 на квартирі по АДРЕСА_1, ОСОБА_1 вона там не бачила. З позивачем вона познайомилася у серпні 2010 році під час подорожі у Стумбул. Їй відомо, що ОСОБА_10 почав проживати із ОСОБА_1 у 2011 році.

Свідок ОСОБА_18 у судовому засіданні пояснив, що у 2008 році він почав працювати разом із ОСОБА_10 У нього із померлим були дружні стосунки. Коли померлий винаймав квартиру по вул.Шептицького він часто бував у нього. Проживав ОСОБА_10 у даному приміщенні сам. Потім переселився на квартиру по АДРЕСА_1, яку йому подарував йому його батько. Він допомагав своєму товаришу із ремонтом зазначеної квартири, контролював ремонтні роботи, розраховувався із працівниками, які його виконували. Позивачку в той час він там не бачив.

Відповідно до показів свідка ОСОБА_19, наданих ним в судовому засіданні, він є знайомим ОСОБА_1 Із слів дружини йому відомо, що ОСОБА_20 проживала з ОСОБА_9 як чоловік та жінка. При цьому він виконував замовлення на виготовлення натяжної стелі у квартирі, де проживали позивач та ОСОБА_10, що на АДРЕСА_1. Позивачка проводила розрахунок із ним.

Допитаний у судовому засіданні як свідок ОСОБА_4 - син спадкодавця дав показання, згідно яких встановлено, що його батько проживав разом із позивачкою у громадянському шлюбі. Зазначив, що квартира, що на АДРЕСА_1, була подарована батьку дідусем. Він проживав там із батьком на вихідних, коли приїжджав з м. Львова з навчання. Також усі свята святкував у колі родини з татом. Пояснив, що з позивачкою він познайомився у січні 2011 році, коли батько привів її в квартиру та повідомив, що хоче з нею жити. З того часу позивачка стала там проживати. Через два-три місяці на квартирі почали проживати діти позивачки. Однак наголошує, що протягом 2009-2010 років він не бачив позивачку на цій квартирі. Також пояснив, що батько приховував факт своєї хвороби, проте помітив його слабкість і зміни в здоров'ї. Коли бачив батька у 2014 році, той міг самостійно ходити, виходив курити на балкон, приймав душ. Додав, що позивачка дійсно здійснювала догляд за його батьком після операції, готувала їсти. Також зазначив, що при розмові з батьком, останній вказував, що самостійно робив ремонт у спірній квартирі за власні кошти.

Так згідно приписів ч. 2 ст. 3 СК України, яка визначає, що сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки, а в ч. 4 вищезазначеної статті визначено, що сім'я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення а також інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства.

За положеннями ч. 1, 2 ст. 21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Проживання однією сім'єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення у них прав та обов'язків подружжя.

Відповідно до ч. 1 ст. 36 СК України саме шлюб є підставою для виникнення прав та обов'язків подружжя.

Положеннями п. 21 постанови пленуму ВСУ від 30.05.2008 року « 7 «Про судову практику у справах про спадкування» передбачено, що при вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), судам необхідно враховувати правила частини другої статті 3 СК

( 2947-14 ) про те, що сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Зазначений п'ятирічний строк повинен виповнитися на момент відкриття спадщини і його необхідно обчислювати з урахуванням часу спільного проживання зі спадкодавцем однією сім'єю до набрання чинності цим Кодексом.

До спадкоємців четвертої черги належать не лише жінка (чоловік), які проживали однією сім'єю зі спадкодавцем без шлюбу, таке право можуть мати також інші особи, якщо вони спільно проживали зі спадкодавцем, були пов'язані спільним побутом, мали взаємні права та обов'язки, зокрема, вітчим, мачуха, пасинки,

падчерки, інші особи, які взяли до себе дитину як члена сім'ї, тощо. Правила статті 1264 ЦК ( 435-15 ) не стосуються дітей, влаштованих у прийомні сім'ї та дитячі будинки сімейного типу.

До числа спадкоємців четвертої черги не входить особа, яка хоча і проживала спільно зі спадкодавцем, але перебувала у зареєстрованому шлюбі з іншою особою.

В той же час встановлено, що 30 вересня 2009 року в книзі реєстрації розірвань шлюбу зареєстровано розірвання шлюбу між ОСОБА_8 та ОСОБА_21. Зазначений факт підтверджується копією свідоцтва про розірвання шлюбу серії НОМЕР_2.

Шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_22 розірвано рішенням Сокальського районного суду Львівської області від 01.10.2010 року.

У судовому засіданні позивачем були надані копії платіжних доручень про оплату комунальних послуг за квартиру по АДРЕСА_1, у якій як встановлено із пояснень свідків, ОСОБА_1 проживала із покійним ОСОБА_10 до дня його смерті, які датовані ІНФОРМАЦІЯ_2.

За наведених обставин, аналізуючи вищенаведені норми та роз'яснення Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7, суд приходить до висновку про факт проживання однією сім'єю ОСОБА_1 із померлим ОСОБА_8 в період часу: з 2011 року до часу відкриття спадщини померлого ОСОБА_8 - ІНФОРМАЦІЯ_1, так як тільки із зазначеної дати підтверджується факт і їх спільного проживання і ведення спільного господарства, і виникнення між ними взаємних прав та обов'язків.

Беззаперечних доказів, які б підтверджували, що між померлим та позивачем були фактичні шлюбні стосунки, а також існували взаємні права та обов'язки, зокрема, доказів про спільне придбання майна як рухомого, так і нерухомого, оплати комунальних послуг, облаштування та ведення сімейного побуту, до 2011 року позивачем не надано. Натомість рішення суду про розірвання шлюбу між ОСОБА_22 та ОСОБА_1, свідчить про те, що до жовтня 2010 року, остання перебувала у зареєстрованому шлюбі з іншим чоловіком. Тому, на думку суду, характер відносин позивача і спадкодавця до 2011 року не можна розцінювати як сімейні у сукупності з двох причин, зокрема того, що вони спільно не проживали разом, не були пов'язані спільним побутом; позивачка до жовтня 2010 року перебувала у зареєстрованому шлюбі з іншою особою. Отже, у вказаний період часу ОСОБА_1 і спадкодавець не були сім'єю в розумінні ст.3 СК України та роз'яснень Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7.

Відтак не може бути задоволеною позовна вимога позивача щодо встановлення факту її проживання однією сім'єю з ОСОБА_9 більше як п'ять років до часу відкриття спадщини померлого ОСОБА_9, оскільки з 2011 року до дня смерті ОСОБА_10 пройшло ІНФОРМАЦІЯ_3, тобто менше п'яти років.

Оскільки у судовому засіданні не знайшли свого підтвердження доводи позивача про її проживання однією сім'єю з ОСОБА_9 більше як п'ять років до часу відкриття спадщини, відтак ОСОБА_20 не може бути визнана спадкоємцем четвертої черги за законом після смерті ОСОБА_10

Крім того не знайшла свого підтвердження обставина щодо перебування ОСОБА_10 в безпорадному стані.

Із наявних у справі медичних документів встановлено, що ОСОБА_10 хворів тяжким онкологічним захворюванням, у зв'язку із чим проходив проходив тривалий курс лікування та обстеження.

З показів свідка ОСОБА_23, наданих ним в судовому засіданні, встановлено, що ОСОБА_10 був його пацієнтом на лабораторному огляді та спостереженні, а він робив відповідні записи у його медичній картці. Останній запис у картці зробив 26.11.2013 р. Наголосив, що сторонньої допомоги пацієнт не потребував, мав важкий стан.

Згідно показів свідка ОСОБА_24, наданих ним в судовому засіданні, останній працює завідувачем онкологічного відділення Червоноградської ЦМЛ, а ОСОБА_10 був його пацієнтом, який хворів на рак печінки. Стан хворого був середньої важкості, однак за два місяці до смерті - погіршився. До останнього ОСОБА_10 самостійно харчувався, справляв свої природні потреби, не потребував особливого стороннього догляду. За два дні перед своєю смертю ОСОБА_10 сам прийшов у лікарню.

Відповідно до ч.2 ст.1259 ЦК України фізична особа, яка є спадкоємцем за законом наступних черг, може за рішенням суду одержати право на спадкування разом із спадкоємцями тієї черги, яка має право на спадкування, за умови, що вона протягом тривалого часу опікувалася, матеріально забезпечувала, надавала іншу допомогу спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані.

Враховуючи п.6 постанови пленуму ВСУ від 30.05.2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» безпорадним слід розуміти стан особи, зумовлений похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом, коли вона не може самостійно забезпечити умови свого життя, потребує стороннього догляду,

допомоги та піклування.

Таким чином, лише спадкоємець наступної черги може ставити питання про зміну порядку черговості права на спадкування спадкоємця попередньої черги, оскільки позивач таким спадкоємцем не є, а тому є безпідставними і вимоги останньої про визнання за нею права власності на 1/5 частину квартири по АДРЕСА_1, як за спадкоємцем першої черги за законом після смерті ОСОБА_10 на підставі ч. 2 ст. 1259 ЦК України.

Виходячи із наведених вище обставин в їх сукупності, суд прийшов до остаточного висновку про відсутність правових підстав визнавати позивача ОСОБА_1 спадкоємцем за законом майна померлого ОСОБА_10, оскільки вони проживали однією сім'єю без реєстрації шлюбу менше п'яти років в період з 2011 року до дня смерті останнього.

Керуючись ст.ст. 10, 30, 60, 209, 212, 215 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Встановити факт проживання однією сім'єю ОСОБА_1 із ОСОБА_8 в період часу: з 2011 року до часу відкриття спадщини померлого ОСОБА_8 - ІНФОРМАЦІЯ_1.

В решті вимог - відмовити.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Львівської області через Червоноградський міський суд шляхом подачі апеляційної скарги в десятиденний строк з дня його проголошення.

Особи, які не брали участі у справі та не були присутніми під час проголошення рішення суду можуть подати апеляційну скаргу в цей же строк з дня отримання копії рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. В разі подання апеляційної скарги рішення якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя: А. І. Жураковський