Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Єдиний унікальний № 320/897/15-ц
Провадження № 22-ц/778/4671/15
Головуючий у 1-й інстанції: Редько О.В.
Суддя-доповідач: Кухар С.В.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 серпня 2015 року місто Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Запорізької області у складі:

Головуючого, судді:Гончар М.С.
суддів:Краснокутської О.М.
Кухаря С.В.
при секретаріСеменчук О.В.

розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_5 на ухвалу Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 15 червня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_6 про визнання житлового будинку об'єктом спільної часткової власності та визнання права на частку у майні, -

ВСТАНОВИЛА :

У лютому 2015 року ОСОБА_5, звернулася до суду з позовом до ОСОБА_6 про визнання житлового будинку об'єктом спільної часткової власності та визнання права на частку у майні.

У позові зазначала, що 10 грудня 1982 року зареєструвала шлюб з відповідачем.

31 січня 1989 року шлюб між сторонами було розірвано.

Повторно сторони зареєстрували шлюб 24 листопада 1995 року, а 18 жовтня 2007 року знову його розірвали.

Проте весь час, з 10 грудня 1982 року по 18 жовтня 2007 року, сторони підтримували подружні стосунки.

У 1986 році ОСОБА_6 була надана земельна ділянка для будівництва житлового будинку по АДРЕСА_1.

Будівництво житлового будинку на вказаній земельній ділянці було розпочато у червні 1987 року і завершено у липні 1995 року, про що свідчить акт про закінчення будівництва та прийняття в експлуатацію індивідуального житлового будинку.

Право власності на цей будинок було зареєстроване за відповідачем на підставі свідоцтва про право власності на житловий будинок від 13 грудня 1995 року.

У лютому 2008 року вона зверталася до суду із позовом до ОСОБА_6 про визнання житлового будинку об'єктом спільної сумісної власності та визнання за нею права власності на 1/2 частину будинку, мотивуючи свої вимоги тим, що до повторного розірвання шлюбу будинок разом з відповідачем вони будували за сумісні матеріальні кошти й своєю особистою працею.

Рішенням Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 25.03.2011 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Запорізької області від 19 вересня 2012 року, їй було відмовлено у задоволенні зазначених вимог.

У зв'язку з цим вважає, що спірний житловий будинок має бути визнаний спільною частковою власністю, враховуючи, що як у періоди шлюбу, так і не перебуваючи у шлюбі з відповідачем, позивач приймала участь у будівництві будинку як за рахунок власних трудових, так і грошових затрат, а тому просила визнати житловий будинок АДРЕСА_1 об'єктом права спільної часткової власності і визнати за нею право власності на 2/3 частин зазначеного будинку.

21.05.2015 року на адресу Мелітопольського міськрайонного суду надійшла заява відповідача ОСОБА_6 про закриття провадження у справі в зв'язку наявністю судового рішення з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав.

Ухвалою Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 15 червня 2015 року закрито провадження по справі.

ОСОБА_5 звернулась до суду із апеляційною скаргою на зазначену ухвалу суду, в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, просить ухвалу суду першої інстанції скасувати та направити вказану цивільну справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з наступних підстав.

Відповідно до п.2 ч.1 ст. 205 ЦПК України, суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо набрали законної сили рішення суду або ухвала суду про закриття провадження у справі у зв'язку з відмовою позивача від позову або укладання мирової угоди сторін, ухвалені або постановлені з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав.

Неможливість повторного розгляду справи за наявності рішення суду, що набрало законної сили, постановленого між тими ж сторонами, про той же предмет і з тих же підстав, ґрунтується на правових наслідках дії законної сили судового рішення.

Відповідно до ч. 2 ст. 223 ЦПК України після набрання рішенням законної сили сторони та інші особи, які брали участь у справі, а також їх правонаступники не можуть знову заявляти в суді ті ж позовні вимоги, з тих же підстав, або оспорювати в іншому процесі встановлені судом факти і правовідносини.

Закриття провадження у справі в цьому випадку можливе лише за умови, що рішення, яке набрало законної сили, є тотожним до позову, який розглядається, тобто співпадають сторони, предмет і підстави позовів. Нетотожність хоча б одного елементу не перешкоджає заінтересованим особам звернутися до суду з позовом і не дає суду підстав закривати провадження у справі.

Згідно роз'яснень п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 12.06.2009 року "Про застосування норм цивільного процесуального законодавства, що регулюють провадження у справі до судового розгляду", уточнюючи позовні вимоги або заперечення проти позову, суд визначає характер спірних правовідносин сторін, зміст їх правових вимог і матеріальний закон, що їх регулює, і яким належить керуватися при вирішенні спору. Зокрема, у позивача суд повинен з'ясувати предмет позову (що конкретно вимагає позивач), підстави позову (чим він обґрунтовує свої вимоги) і зміст вимоги (який спосіб захисту свого права він обрав).

Постановляючи оскаржувану ухвалу про закриття провадження у справі за позовом, поданим ОСОБА_5 у лютому 2015 року на підставі ст. 17 Закону України "Про власність" та ст. 112 ЦК УРСР (1963 року), суд дійшов висновку про те, що оскільки ухвалене 25 березня 2011 року Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області рішення, що набрало законної сили 19 вересня 2012 року, було постановлено по справі за позовом ОСОБА_5, який був заявлений нею у лютому 2008 року про визнання за нею права власності на частку будинку АДРЕСА_1 з підстав участі її у будівництві будинку у різних статусах до повторного розірвання шлюбу, у тому числі за рахунок власних трудових і грошових затрат, то елементи зазначеного позову є тотожними з елементами позову, заявленого нею у лютому 2015 року.

Доводи апеляційної скарги про те, що предмет заявленого у цій справі позову не є тотожним предмету розглянутого 25 березня 2011 року позову, є безпідставними.

Так, як вбачається із рішення Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 25 березня 2011 року, залишеним без зміни ухвалою апеляційного суду Запорізької області від 19 вересня 2012 року, при розгляді спору судом було встановлено, що під час будівництва будинку з червня 1987 року по 24 листопада 1995 року у різні періоди режим створюваного сторонами майна змінювався в залежності від перебування сторін у шлюбі та змін у діючому законодавстві.

Перевіривши підстави заявленого по даній справі позову про виникнення у ОСОБА_5 права власності на частку у спірному будинку у кожен з періодів і до повторного розірвання шлюбу, суд дійшов висновку про недоведеність позивачем ступеня участі у будівництві та обсягу вкладених нею витрат, враховуючи, що ніхто із сторін клопотання про проведення по справі будівельно-технічної експертизи не заявляв.

За приписами ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справі, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Між тим, на ці ж обставини щодо участі у будівництві житлового будинку працею та коштами у період з червня 1987 року по липень 1995 року і до повторного розірвання шлюбу ОСОБА_5 посилається і в обгрунтування заявленого у лютому 2015 року позову.

За вказаних обставин висновок суду про те, що оскільки рішення Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 25 березня 2011 року, яке набрало законної сили, фактично постановлено з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, а тому провадження у справі за поданим у лютому 2015 року позовом ОСОБА_5 підлягає закриттю, слід визнати правомірним, він узгоджується з матеріалами справи та вимогами норм процесуального права.

Таким чином доводи апеляційної скарги на правильність висновку суду про наявність підстав для закриття провадження у справі відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 205 ЦПК України не впливають і його не спростовують.

Керуючись ст.ст. 307, 312, 314, 317 ЦПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 відхилити.

Ухвалу Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 15 червня 2015 року у цій справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: