Провадження № 2/0182/814/2015
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

14.09.2015 року м. Нікополь

Нікопольський міськрайонний суд Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді - Багрової А.Г.

секретаря - Снєгульської В.М.

за участю

позивача - ОСОБА_1

прокурора - Гаврилюка Ю.В.

представника відповідача - Нещерет Л.Г.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Нікополя цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства „Державний ощадний банк України", Кабінету Міністрів України, Державної казначейської служби України, Міністерства фінансів України про захист прав споживачів,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся з позовом до Публічного акціонерного товариства „Державний ощадний банк України", Кабінету Міністрів України, Державної казначейської служби України, Міністерства фінансів України та просить суд визнати за ним право на індексацію його облігацій Державної цільової безпроцентної позики 1990 року, що мали серійні номери: 0054695 - на придбання мотоцикла з коляскою, 0207783 - на придбання відеомагнітофона, 0053296 - на придбання міні-трактора, 0941175 - на придбання телевізора кольорового зображення, та були викуплені у нього 01 листопада 2005 року Нікопольським відділенням № 7898 ВАТ „Державний ощадний банк" ( а.с. 137-139).

В обґрунтування позову послався на те, що 01.11.2005 року він отримав за придбані в 1990 році облігації в Нікопольському відділенні № 7898 ВАТ „Державний ощадний банк" кошти в розмірі 11025 грн. Однак згідно довідки аудитора компенсація збережень з урахуванням індексу інфляції за період з 01.10.1996 по 01.10.2005 року складає 31056,32 грн. таким чином він вважає, що йому занижено компенсацію за його облігації та порушено його право на компенсацію його облігацій у відповідності з положеннями ч.2 статті 3 Закону України „Про державні гарантії відновлення заощаджень громадян України".

В судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив задовольнити в повному обсязі.

Представник Публічного акціонерного товариства „Державний ощадний банк України" проти позову заперечувала та просила відмовити, оскільки позивач отримав компенсацію 01.11.2005 року відповідно до вимог чинного законодавства, суми за облігація проіндексовані в загальному порядку у співвідношенні за 1 карбованець заощаджень 1,05 гривні станом на 01.10.1996 року. ( а.с.42-44)

Прокурор, який вступив у справі в інтересах держави в особі Управління Державної казначейської служби України у м. Нікополі Дніпропетровської області проти позову заперечував та просив відмовити, оскільки права позивача не порушені, він отримав 01.11.2005 року компенсацію згідно вимог чинного законодавства, а подальша виплата компенсаційної індексації відповідно до індексу інфляції облігацій Державної цільової безпроцентної позики 1990 року не передбачена законодавством України та Державним бюджетом України. (а.с.50)

Представник Державної казначейської служби подав письмові заперечення та просить в позові відмовити, оскільки позивач отримав 01.11.2005 року компенсацію згідно вимог чинного законодавства, а подальша виплата компенсаційної індексації відповідно до індексу інфляції облігацій Державної цільової безпроцентної позики 1990 року не передбачена законодавством України та Державним бюджетом України ( а.с.39-40)

Головне управління юстиції У Дніпропетровській області, як представник Кабінету міністрів України, в судове засідання не з'явився. Повідомлявся належним чином про дату, час та місце судового засідання, причини неявки не відомі, в матеріалах справи є письмові заперечення проти позову ( а.с.86-89) просить суд відмовити в задоволенні позову, оскільки в ч.2 ст. 3 Закону України „Про державні гарантії відновлення заощаджень громадян України" яка діяла на той час, дійсно було зазначено, що компенсаційна індексація заощаджень громадян здійснюється при погашенні цінних паперів відповідно до індексу інфляції, але виплата втрат від інфляції в окремому порядку не передбачена. Також позивачем не надано доказів, що саме КМУ порушив його права у спірних правовідносинах.

Відповідач, Міністерство фінансів України, повідомлявся належним чином про дату, час та місце судового засідання, причини неявки представника суду невідомі, заперечень проти позову не надано, заяви про розгляд справи до суду не надходило.

Заслухавши сторони, дослідивши матеріали справи, суд дійшов до наступного висновку.

В судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_1 придбав чотири іменні облігації Державної цільової безпроцентної позики 1990 року, що мали серійні номери: 005495 на придбання мотоциклу з коляскою на суму 2000 рублів СРСР; 0207783 на придбання відеомагнітофона на суму 2500 рублів СРСР; 0053296 на придбання міні-трактора на суму 5000 рублів СРСР; 0941175 на придбання телевізора кольорового зображення на суму 1000 рублів СРСР - на загальну суму 10500 рублів СРСР.

ОСОБА_1 01.11.2005 року в філії Нікопольського відділення №7898 ВАТ „Державний ощадний банк України" за чотири іменні облігації Державної цільової безпроцентної позики 1990 року отримав 11025 грн., що було визнано та не заперечувалось сторонами.

Зобов'язання держави перед громадянами України, які внаслідок знецінення втратили грошові заощадження, поміщені в період до 2 січня 1992 року в установи Ощадного банку СРСР та державного страхування СРСР, що діяли на території України, а також у державні цінні папери, придбані в установах Ощадного банку СРСР, що діяли на території України: облігації Державної безпроцентної позики 1990 року, облігації внутрішньої виграшної позики 1982 року, державні казначейські зобов'язання СРСР, встановлені Законом України "Про державні гарантії відновлення заощаджень громадян України".

Згідно ст. 6 цього Закону компенсація громадянам України втрат від знецінення грошових заощаджень проводиться в грошовій формі за рахунок Державного бюджету України починаючи з 1997 року та інших формах відповідно до діючого законодавства.

Компенсація втрат від знецінення грошових заощаджень, поміщених в період до 2 січня 1992 року в установи Ощадного банку СРСР, що діяли на території України, та у державні цінні папери: облігації Державної цільової безпроцентної позики 1990 року, облігації Державної внутрішньої виграшної позики1982 року, державні казначейські зобов'язання СРСР, сертифікати Ощадного банку СРСР, проводиться їх власникам в готівковій чи безготівковій формі після внесення в інформаційно-аналітичну систему "Реєстр вкладників заощаджень громадян" даних про них, необхідних для ідентифікації вкладника при відкритті рахунку.

Порядок проведення компенсаційних виплат, в тому числі перерахування коштів з Державного бюджету України установам Ощадного банку України та колишнього Укрдержстраху визначається Кабінетом Міністрів України.

Статтею 7 Закону передбачено, що заощадження повертаються поетапно, залежно від віку вкладника, суми вкладу, інших обставин, у межах коштів, передбачених для цього Державним бюджетом України на поточний рік.

Компенсаційні виплати в межах одного бюджетного року проводяться громадянам рівновеликими сумами у межах залишку проіндексованого вкладу за одним рахунком власника, за винятком випадку, передбаченого статтею 8 цього Закону.

Перелік груп вкладників і черговість виплат проіндексованих грошових заощаджень, а також обсяг виплат згідно із статтею 8 цього Закону у межах коштів, передбачених Державним бюджетом України, встановлюються Кабінетом Міністрів України.

Отже, у відповідності до статті 7 Закону зазначено, що заощадження повертаються в межах коштів, передбачених для цього Державним бюджетом України на поточний рік.

Положення ст. 7 втратили чинність як такі, що визнані неконституційними, в частині щодо повернення заощаджень громадян України, іноземних громадян та осіб без громадянства, відновлених та проіндексованих згідно з цим Законом в установах Ощадного банку України, залежно "від віку вкладника" та "інших обставин" на підставі Рішення Конституційного Суду N13-рп/2001 від 10 жовтня 2001 року. Положення ст. 7 Закону, відповідно до яких заощадження повертаються "поетапно", "залежно від суми вкладу", "у межах коштів, передбачених для цього Державним бюджетом України на поточний рік" зазначеним рішенням визнані такими, що не суперечать Конституції України.

Ч.1 Статті 3 Закону України "Про державні гарантії відновлення заощаджень громадян України" , встановлено, що заощадження громадян, зазначені у частині першій статті 1 цього Закону, відновлюються у співвідношенні 1 карбованець заощаджень на 1,05 гривні за станом на 1 жовтня 1996 року.

Ч.2 статті 3 Закону України "Про державні гарантії відновлення заощаджень громадян України" , до внесення змін 28.12.2007 року, передбачалось , що подальша компенсаційна індексація заощаджень громадян здійснюється при видачі вкладів, страхових внесків, погашенні цінних паперів відповідно до індексу інфляції.

Згідно із Законом України від 28.12.2007 р. N 107-VI ч.2 статті 3 Закону України "Про державні гарантії відновлення заощаджень громадян України" виключено.

Таким чином , оскільки сума придбаних позивачем облігацій складала 10500 рублів СРСР, то нарахована сума , яку отримав позивач 01.11.2005 року в розмірі 11025 грн., відповідає вимогам встановленим ч.1 ст.3 Закону України "Про державні гарантії відновлення заощаджень громадян України", а вимоги позивача про визнання права на індексацію його облігацій, які були викуплені в нього 01.11.2005 року є безпідставними та не ґрунтуються на вимогах чинного законодавства, оскільки Державним бюджетом України виплата втрат від інфляції не передбачалась і не передбачена на поточний рік.

Посилання в позовній заяві, як на підставу для задоволення вимог на статті ЦК України, що регулюють відносини про зобов'язання є помилковими, оскільки Закон України "Про державні гарантії відновлення заощаджень громадян України" передбачає не відповідальність за невиконання або неналежне виконання зобов'язання чи договору, а зобов'язання держави в майбутньому відновити знецінені інфляцією вклади громадян в порядку, передбаченому Законом України від 21.11.96 р. N 537/96-ВР "Про державні гарантії відновлення заощаджень громадян України".

Доводи позивача про визнання за ним права на індексацію його облігацій відповідно до ч.2 статті 3 Закону України „ Про державні гарантії відновлення заощаджень громадян України" є безпідставними, оскільки Законом „Про Державний бюджет України на 2005 рік" така індексація не передбачалась та не проводилась, а тому таке право на час викупу облігацій в позивача не виникло і відповідно порушеним не може бути, так як воно йому не належало.

Оскільки доводи позивача ґрунтуються на помилковому тлумаченні норм права, на які мається посилання у позовній заяві як на підставу задоволення заявлених вимог і норм права, що регламентують спірні правовідносини, враховуючи, що 01.11.2005 року облігації в нього були викуплені в розмірі, що відповідає вимогам ст. 3 Закону України „Про державні гарантії відновлення заощаджень громадян України" та Закону України „Про Державний бюджет України на 2005 рік" суд дійшов до висновку, що в позові ОСОБА_1 про визнання за ним права на індексацію його облігацій Державної цільової безпроцентної позики 1990 року слід відмовити.

Відповідно до статті 88 ЦПК України судові витрати покласти на рахунок держави

Керуючись Законом України „Про державні гарантії відновлення заощаджень громадян України", Постановою КМУ від 30 травня 2005 року № 409 „Про виплату у 2005 році громадянам України компенсації втрат від знецінення грошових заощаджень і страхових внесків, вкладених до 2 січня 1992 р. в установи колишнього Ощадного банку СРСР, що діяли на території України, і установи колишнього Укрдержстраху, та викуп облігацій Державної цільової безпроцентної позики 1990 року", ст.ст. 10,11,57-60,212-215 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В :

В позові ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства „Державний ощадний банк України", Кабінету Міністрів України, Державної казначейської служби України, Міністерства фінансів України про захист прав споживачів відмовити повністю.

Судовий збір у розмірі 487 грн. 20 коп. компенсувати за рахунок держави

На рішення може бути подана апеляція до апеляційного суду Дніпропетровської області ( м. Кривий Ріг) протягом десяти днів з дня його оголошення через Нікопольський міськрайонний суд.

Суддя: А. Г. Багрова