Номер провадження: 22-ц/785/2474/15
Головуючий у першій інстанції Кравчук Т. С.
Доповідач Парапан В. Ф.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26.02.2015 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати з цивільних справ Апеляційного суду Одеської області у складі:

Головуючого: судді Парапана В.Ф.

Суддів: Панасенкова В.О., Громіка Р.Д.

При секретарі: Добряк Н.І.,

розглянула у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 19 грудня 2014 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, при участі третьої особи: приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_4, про визнання недійсною довіреності, визнання недійсним договору дарування, визнання права власності в порядку спадкування, -

В С Т А Н О В И Л А:

У лютому 2006р. ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_5 та ОСОБА_3 про визнання договору дарування квартири недійсним та після неодноразових уточнень остаточно просила: визнати недійсними довіреність ВВТ №1414907 від 24.12.2004р., посвідченої приватним нотаріусом Одеського державного нотаріального округу ОСОБА_4, від імені ОСОБА_6 на право ОСОБА_3 продавати, купувати та дарувати кв. АДРЕСА_4 ОСОБА_5, реєстраційний № 13559 та фотокопію вказаної довіреності без підписів ОСОБА_6, зареєстрованої під № 13561; визнати недійсним договір дарування 2-х кімнатної кв.АДРЕСА_4 житловою площею 20,9 кв.м., загальною площею 26,2 кв.м., укладений 29.12.2004р. між ОСОБА_3, що діяла за довіреністю від імені ОСОБА_6, та ОСОБА_5; визнати за нею, ОСОБА_2, право власності в порядку спадкування на зазначену квртиру.

Зазначала, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла її мати ОСОБА_6, після смерті якої відкрилася спадщина на приватизовану кв. АДРЕСА_4.

Як спадкоємець першой черги за законом, вона звернулася до Шостої Одеської державної нотаріальної контори із заявою про видачу їй свідоцтва про право на спадщину та була відкрита спадкова справа.

У зв'язку з тим, що на момент смерті матері в квартирі проживали її, позивачки, племінниця ОСОБА_5 та її донька ОСОБА_3, які повідомили, що правовстановлюючи документи на квартиру загублені матір'ю, за її вимогою нотаріус витребувала у виконкому Одеської міської радим дублікати документів на цю кватриру. Проте коли вона 19.08.2005р. зареєструвала в КП "ОМБТІ та РОН" право власності на квартиру за померлою й продовжила оформлення спадщини на своє ім'я, їй стало відомо, що 29.09.2005р. Приморським районним судом м. Одеси накладено арешт на квартиру, а у подальншомцу було прийнято рішення про скасування реєстрації права власності на квартиру за померлою в КП "ОМБТІ та РОН" і зобов'язано зареєструвати спірну квартиру за ОСОБА_5 на підставі договору дарування від 29.12.2004р.

У подальшому було з'ясовано, що згідно договору дарування від 29.12.2004р., посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_4, ОСОБА_3, яка діяла від імені ОСОБА_6 за довіреністю від 24.12.2004р., посвідченої цим же приватним нотаріусом, і гр. ОСОБА_5 укладено договір про те, ОСОБА_6 подарувала, а ОСОБА_5 прийняла в дар вищевказану квартиру.

Позивачка зазначала, що її мати за життя ніколи не висловлювала намір укласти таку угоду, а крім того, відвідуючи матір у грудні 2004р. у квартирі відповідачки, в зв'язку з тим, що мати перебуваючи у гостях відповідачів зламала ногу, вона ОСОБА_6 їй розказала, що ОСОБА_3 вимагає від неї доручення на одерження пенсії: при цьому мати просила її, позивачку, допомогти переїхати жити до своєї квартири. Лише 03.01.2005р. відповідачі повідомили, що її мати померла, кремірована та будуть похорони.

Позивачка вважає, що довіреність ОСОБА_6 від 24.12.2004р., за якою ОСОБА_3 подарувала спірну квартиру ОСОБА_5 була внесена приватним нотаріусом в реєстр за №13559 на бланку ВВТ №414907, проте на ній проставлено не підпис ОСОБА_6 На фотокопії цієї довіреності, що внесена до реєстру за №13561 24.12.2004р., була надана до КП "ОМБТІ та РОН" для отримання представником ОСОБА_3 довідки-характеристики для подальшого відчуження спірної кватири, відсутній підпис ОСОБА_6 Позивачка стверджує, що зазначені обставини підтверджують факт відсутності волевиявлення ОСОБА_6 наміру на відчуження спірної квартири.

Крім того, довіреність від імені ОСОБА_6 на бланку ВВТ №414904 від 24.12.2004р., була видана на ім'я ОСОБА_10 на право розпоряджатися банківським рахунком, по нумерації мала бути внесена до реєстру нотаріальних дій раніше, а не за реєстровими номерами №13562, №13563 і підпис у вказаній довіреності дійсно схожий на підпис ОСОБА_6 при житті. Наведене, на думку позивачки, свідчить, що довіреність ВВТ №404907 від 24.12.2004р. під реєстровим номером нотаріальних дій №13559 та фотокопія під №13561, які видані на ім'я ОСОБА_3, складені з порушенням вимог ст.ст. 24, 255, 256, 259, 261 Інструкції про порядок здійснення нотаріальних дій України, що передбачають посвідчення нотаріусами довіреностей саме від фізичної особи, також дійсність підпису на оригіналі цього документу.

Крім того, позивачка стверджує, що в довіреності на ім'я ОСОБА_10 на право отримання пенсії вказано філіал 7860/0316 Одеського міського відділення ВАТ Державного Ощадбанку України, який взагалі не існує в м.Одесі, так як ОСОБА_6 отримувала пенсію в філії №5375/0316, розташованій по вул. Пантелеймоновській, 20 в м.Одесі. Наведене, на думку позивачки, свідчить про відсутність потреби ОСОБА_6 видавати таку довіреність. Позивачка та її представник зазначили, що як вбачається з матеріалів нотаріальної справи по посвідченню спірного договору дарування від 29.12.2004р., нотаріус не витребувала відомості з Єдиного реєстру довіреностей на підтвердження дійсності довіреності на час укладення угоди.

23.09.2014р. позивачка надала суду уточнення та доповнення підстав позову в порядку ст.31 ЦПК України з посиланням на ч.1-4 ст.203, 215, 235, 717, 728, 1258, 1261, 1270 ЦК України, в якому зазначила, що приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_4, яка посвідчувала від імені ОСОБА_6 довіреність від 24.12.2004р. за реєстровим номером №13599 (бланк ВВТ №414907), та посвідчувала фотокопії вказаної довіреності за реєстровими номерами №13560 і №13561, не внесла в журнал реєстрації запис про те, що саме було видано під реєстровим №13560. При цьому журнал реєстрації, в тому числі і довіреності не були нею, нотаріусом, здані до обласного державного архіву після виходу на пенсію, а згідно довідки архіву від 02.08.2012р. вона, нотаріус, подала відомості про те, що такий журнал за 2004р. взагалі не заводила, хоча в судовому засіданні вона його надавала суду на огляд і саме з нього була надана суду фотокопія.

Позивачка стверджує, що всі надані суду копії та фотокопії довіреності від 24.12.2004р. з проставленої від імені ОСОБА_6 підписами вочевидь відрізняються від підписів ОСОБА_6 і вони не є її підписами. Крім того, фотокопія довіреності, яка була надана відповідачкою ОСОБА_3 в КП "ОМБТІ та РОН" у зв'язку із замовленням 27.12.2004р. на виготовлення довідки-характеристики на відчуження спірної квартири, не має підписуОСОБА_6, що свідчить про відсутність підпису ОСОБА_6 на час посвідчення цієї довіреності 24.12.2004р.

Позивачка вважає, що нотаріусом було порушено положення п.255. Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджено Наказом Міністерства юстиції України від 03.03.2004р. №20/5 (далі по тексту - Інструкція), яким передбачено посвідчення нотаріусом довіреностей саме від фізичної особи, а також необхідність підпису на оригіналі цього документу. На думку позивачки нотаріальні дія по посвідченню спірної довіреності від 24.12.2004р. та фотокопії пустого бланку довіреності, були здійснені без волевиявлення ОСОБА_6, що свідчить про явну підробку підписів від імені ОСОБА_6 Крім того, при посвідченні спірного договору дарування приватним нотаріусом ОСОБА_4 не було витребувано відомостей з єдиного державного реєстру довіреностей на підтвердження дійсності довіреності на час укладення правочину й при цьому відомостей про спірну довіреність станом на 24.12.2004р. так і в подальшому в Єдиному державному реєстрі не має, про що свідчить лист КП ДП "Інформаційний центр".

ОСОБА_2 зазначає, що договір дарування був укладений з порушенням закону і тому повинен були визнаний недійсним, оскільки ОСОБА_3 не мала належних повноважень діяти від імені власника спірної квратири на відчуження без права довічного проживання в спірній квартирі, тобто з перспективою в подальшому жити на вулиці, що теж явно не свідчить про волевиявлення ОСОБА_6, як людини беззахисної, похилого віку з поганим здоров'ям, малозабезпеченої позбавити безоплатно себе житла на користь третьої особи.

Відповідачі ОСОБА_3 та ОСОБА_5, остання в процесі розгляду справи померла ІНФОРМАЦІЯ_2, позов ОСОБА_2 не визнали, відповідачка ОСОБА_5, за життя надала суду письмові заперечення, пояснила, що позивачка та її мати ОСОБА_6 з 1999. не підтримували відносин, так як між ними стався конфлікт, після чого позивачка не цікавилася життям своєї матері та станом її здоров'я. Протягом багатьох років вони, відповідачі, допомагали ОСОБА_6, яка була їй, ОСОБА_5, бабусею, як матеріально так і фізично. 09.03.2004р. ОСОБА_6 перебувала у квартирі ОСОБА_5 за адресою: АДРЕСА_3, де у неї стався перелом шейки стегна і з цього часу до смерті вона, ОСОБА_6, знаходилася у них дома. За цей час позивачка лише двічі відвідувала матір. В зв'язку з розірванням відносин з дочкою ОСОБА_6 вирішила добровільно подарувати квартиру їй, ОСОБА_5, для чого 24.12.2004р. був запрошений нотаріус і було посвідчено дві довіреності: одна на повне розпорядження її майном, а інша - на розпорядження належним їй банківським рахунком, на якому нараховувалася пенсія. 29.12.2004р. було укладено договір дарування спірної квартири. ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_6 померла, про це були сповіщені всі родичі і через знайомих - позивачка ОСОБА_2; поховання було здійснене за її, ОСОБА_5 кошти. Відповідачка стверджує, що ОСОБА_2 знала, що її мати подарувала їй квартиру, проте звернулася до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після смерті матері.

Відповідачка ОСОБА_3 зазначала, що договір дарування не був зразу зареєстрований в КП "ОМБТІ та РОН", зокрема з причини хвороби її матері ОСОБА_5, а коли 25.09.2005р. вона звернулася до КП "ОМБТІ та РОН", то з'ясувалося, що спірна квартира зареєстрована за ОСОБА_6 на підставі дубліката свідоцтва, а не оригінала, що і стало підставою для звернення до суду. При цьому відповідачка та її представник вказали на те, що позивачка, вимагаючи визнання недійсними довіреності від 24.12.2004р. та укладеного на підставі цієї довіреності договору дарування, не навели для цього жодної правової підстави та належних доказів.

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 19.12.2014р. у задоволенні позову відмовлено.

У апеляційній скарзі позивачка просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення її вимог, посилаючись на те, що суд не дослідив усі обставини справи та не надав ім правильної оцінки.

У запереченнях на апеляційну скаргу представник відповідачки ОСОБА_11- ОСОБА_12, указуючи на законність та обгрунтованість оскаржуваного рішення суду, просить залишити його без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб що з'явилися у судове засідання, дослідивши матеріали справи та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, з огляду на таке.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивачка та її представник, заявляючи про незаконність вчинення нотаріальних дій щодо оспорюваних ними правочинів, не надали суду обґрунтувань з посиланням на норми матеріального закону, на підставі яких ці правочини, на їх думку, могли б бути визнані недійсними, в той час, як відповідно до принципу диспозитивності (ст. 11 ЦПК України) суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб із зазначених ними підстав та в межах заявлених ними вимог (ст. 31 ЦПК України).

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, оскільки вони відповідають вимогам закону та дійсним обставинам справи.

Судом встановлено, що ОСОБА_6 на праві власності належала кв.АДРЕСА_4 на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого УЖКГ виконкому Одеської міської ради народних депутатів 09.04.1993р. за №5-554 і зареєстрована в Одеському міжміському бюро технічної інвентаризації в книзі №23пр., на стор.136, під реєстровим №454.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_6 померла, про що 02.01.2005р. Першим відділом РАЦС Приморського районного управління юстиції м.Одеси зроблено відповідний актовий запис за №35.

Після її смерті із заявою про прийняття спадщини до Шостої Одеської державної нотаріальної контори звернулася спадкоємиця першої черги, як донька померлої, ОСОБА_2, на підставі чого була заведена спадкова справа №329/2005.

З наданих приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_4 копій документів (а.с.69-82об. том 1) за свого життя, а саме 29.12.2004р. ОСОБА_6 подарувала, а ОСОБА_5 прийняла в дар кв.АДРЕСА_4. Від імені ОСОБА_6 діяла ОСОБА_3 на підставі складеної 24.12.2004р. ОСОБА_6 довіреності, посвідченої у приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_4 за номером в реєстрі №13559 в приміщенні кв.АДРЕСА_3, куди її, нотаріуса, було запрошено до хворої. Даною довіреністю ОСОБА_6 доручила ОСОБА_3 управляти та розпоряджатися всім її майном, зокрема, подарувати належну їй кв.АДРЕСА_4 ОСОБА_5

Суд першої інстанції, надавши доказам відповідну оцінку, не прийняв до уваги доводи позивачки щодо невнесення спірної довіреності до журналу реєстрації нотаріальних дій нотаріуса з посиланням на лист Одеського державного нотаріального архіву (а.с.265, том 1), так як наведене спростовується завіреною копією з реєстру з реєстрації нотаріальних дій, в якому під №№13559-13561 вказано нотаріальні дії: довіреність ОСОБА_6 на розпорядження усім майном на ім'я ОСОБА_3 та засвідчені дві копії ВВТ №414907, (а.с.203-204, том 1).

Крім того, в листі Одеського державного нотаріального архиву №844/01-20 від 02.08.2012р. повідомлено, що на 2004р. журнал реєстрації довіреностей (а не реєстр з реєстрації нотарільних дій) не заводився згідно номенклатури справ нотаріуса, (т.1, а.с.265).

Також суд вважав безпідставними доводи позивачки щодо відсутності реєстрації в реєстрі довіреностей складеної ОСОБА_6 довіреності від 24.12.2004р. з посиланням на лист ДП "Інфрмаційний центр" №03-16/2247 від 26.06.2014р. та Витяг з Єдиного реєстру довіреностей від 19.06.2014р., так як зазначеним листом ДП "Інформаційний центр" вказано, що на час посвідчення довіреностей (грудень 2004р.) діяло Положення про Єдиний реєстр довіреностей, посвідчених у нотаріальному порядку, затверджене наказом Міністерства юстиції України від 29.05.1999р. №29/5, який припинив своє функціонування відповідно до наказу Міністерства юстиції України від 28.12.2006р. №111/5, у зв'язку із впровадженням Єдиного реєстру довіреностей. Таким чином, довіреність від 24.12.2004р. на могла бути внесена до Єдиного реєстру довіреностей, з якого судом отримано вищевказаний Витяг, так як він (реєстр довіреностей) був впроваджений наказом Міністерства юстиції України №111/5 від 28.12.2006р. При цьому в листі ДП "Інфрмаційний центр" зазначено, що для отримання інформації про довіреності, які посвідчені у нотаріальному порядку до 08.01.2007р. може бути знайдена лише за серією та номером спеціального бланку нотаріального документу або за датою та номером запису у реєстрі нотаріальних дій, а у той час як Витяг з Єдиного реєстру довіреностей від 19.06.2014 р. було зроблено за параметрами запиту: ОСОБА_6

Посилання ж позивачки на те, що при посвідченні договору дарування 29.12.2004р. нотаріусом не було витребувано відомостей з Єдиного державного реєстру довіреностей на підтвердження її дійсності, спростовується наданою нотаріусом суду копією довіреності від 29.12.2004р. (т.1, а.с.76), на якій зроблено відмітку, що дійсність довіреності нотаріусом перевірена. При цьому слід зазначити, що обов'язковість виготовлення нотаріусом витягу з Єдиного реєстру довіреностей, який додається до примірника правочину, що залишається у справах нотаріуса (п.42 Інструкції), була введена з прийняттям наказу Міністерства юстиції України від 28.12.2006р. №111/5, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 28.12.2006 р. за №1378/13252.

Згідно ч.1 ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою ст. 203 цього Кодексу.

Статтею 203 ЦК України визначені загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, і відповідно до частин 1, 3, 5 зазначеної статті зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Посилання позивачки та її представника, як в первісному позові так і в уточненнях і в доповненнях, на положення ст. 220 ЦК України, що передбачають правові наслідки недодержання вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору; на положення ст. 229 ЦК України, що передбачають правові наслідки правочину, який вчинено під впливом помилки; на положення ст. 235 ЦК України, що передбачають правові наслідки удаваного правочину, є необґрунтованими, так як не підтвердженні належними та допустимими доказами згідно положень ст.ст. 58-59 ЦПК України, і об'єктивних доказів, які б дали можливість суду зробити висновок про те, що довіреність від 24.12.2004р. та договір дарування від 29.12.2004р. суперечать ЦК України, іншим актам цивільного законодавства позивачкою не надано, а тому судом обгрунтовано не встановлено законних підстав для застосування до спірних правовідносин положень ст.ст. 203,215 ЦК України, а відтак - і визнання за позивачкою права власності на спірне майно.

Позивачка ОСОБА_2 не довела свого позову, що є її обов'язком відповідно до засад змагальності процесу за ст. 10 ЦПК України. При цьому суд створив всі умови для змагальності процесу, роз'яснював позивачці її права та обов'язки.

Ураховуючи вищенаведені вимоги законодавства та обставини справи у їх сукупності, суд дійшов вірного висновку про необґрунтованість та недоведеність позовних вимог ОСОБА_2 та правильно визнав, що у задоволенні її позову слід відмовити.

Доводи апеляційної скарги вищевикладених обставин не спростовують, тому колегія суддів не приймає їх до уваги.

Рішення суду є правильним, воно ухвалено у відповідності до положень ст. ст. 212-215 ЦПК України і підстав для його скасування, як про це йдеться мова у апеляційній скарзі, не має.

Згідно з вимогами ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення з одних лише формальних міркувань.

Судом першої інстанції обставини справи досліджено повно, зібраним доказам дана вірна оцінка, а висновки суду відповідають дійсним обставинам справи.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 308, 313-315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 19 грудня 2014 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення, однак може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили до суду касаційної інстанції.

Судді Апеляційного суду Одеської області: В.Ф. Парапан

В.О.Панасенков

Р.Д.Громік