Справа № 152/460/15-ц
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

02 квітня 2015 року Шаргородський районний суд Вінницької області

в складі:

головуючого судді - Славінської Н.Л.,

з участю:

секретаря судового засідання - Бабиної І.Д.,

позивачки - ОСОБА_1,

відповідача - ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Шаргороді в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на дитину в твердій грошовій сумі,

встановив:

23.03.2015 року ОСОБА_1 звернулася до суду з вказаним позовом до ОСОБА_2, в якому зазначила, що вона перебуває в зареєстрованому шлюбі з відповідачем з 07.10.2012 року. Від даного шлюбу вона та відповідач мають неповнолітню дитину: сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, який проживає з нею та знаходиться на її утриманні.

Просить стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання сина в твердій грошовій сумі в розмірі по 600 гривень щомісячно, починаючи з часу звернення з позовом до суду і до досягнення сином повноліття, зсилаючись на те, що вона з відповідачем однією сім'єю не проживає з серпня 2014 року, відповідач не приймає участі у вихованні сина, не цікавиться його здоров'ям, розвитком. Добровільно матеріальної допомоги на утримання сина він не надає, чим ставить її у скрутне матеріальне становище, так як вона не працює та разом з дитиною перебуває на утриманні у своїх батьків. Відповідач є фізично здоровим, працездатним, інших дітей на утриманні немає, тому має можливість виконувати обов'язки по утриманню неповнолітнього сина. Угоди щодо добровільної сплати аліментів між ними не досягнуто.

В судовому засіданні позивачка ОСОБА_1 позовні вимоги підтримала в повному обсязі. Просила стягнути з відповідача на її користь аліменти у твердій грошовій сумі в розмірі по 600 грн. щомісячно, з часу звернення до суду і до досягнення сином повноліття. Суду пояснила, що з відповідачем однією сім'єю не проживає з серпня 2014 року. Обов'язки по утриманню дитини повністю покладено на неї, оскільки відповідач коштів на утримання сина не надає, лише протягом останніх двох місяців надав кошти в сумі 1400 грн. - 500 грн. в лютому 2015 року та 900 грн. в березні 2015 року, тоді як вона в місяць на утримання дитини витрачає в середньому 1500-2000 грн. В утриманні дитини їй допомагають батьки, в будинку яких вона на даний час проживає. Також, вона отримує державну соціальну допомогу на утримання сина в розмірі 800 грн. на місяць. Розмір аліментів, які просить стягувати з відповідача щомісячно в сумі по 600 грн. на утримання дитини викликаний тим, що дитина повинна отримувати стабільну матеріальну допомогу від батька на придбання продуктів харчування, одягу, інших необхідних речей. Вважає, що відповідач може сплачувати аліменти в розмірі по 600 грн. щомісячно на утримання дитини, так як є працездатним, фізично здоровим, інших осіб на утриманні немає.

Відповідач ОСОБА_2 в судовому засіданні позов визнав частково, згоден і має змогу сплачувати аліменти на утримання сина ОСОБА_3 в твердій грошовій сумі, але в розмірі 300-400 грн. щомісячно, до досягнення сином повноліття. Суду пояснив, що він фізично здоровий, працездатний, але на даний час не має постійного місця роботи, проте займається тимчасовими підробітками і його дохід на місяць становить в середньому 1000-1500 грн. Інших осіб, окрім сина, на утриманні не має. Також, пояснив, що він має власний будинок, але проживає із своїми батьками. Щомісячно він відвідує сина і купує йому фрукти, іграшки, одяг, в середньому на 300 грн. щомісячно.

Вирішуючи спір, суд встановив такі факти та відповідні їм правовідносини.

Судом встановлено, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 07.10.2012 року, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_1 (а.с.3).

Від даного шлюбу сторони мають неповнолітню дитину: ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, батьком якого в свідоцтві про народження зазначений відповідач, а матір'ю - позивачка, що вбачається із свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 (а.с.4).

Дитина сторін - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, проживає з матір'ю та знаходиться на її утриманні, що вбачається із довідок виданих виконавчим комітетом Стрільницької сільської ради від 17.02.2015 року за №№148,149 (а.с.5-6).

Судом встановлено, що відповідач не приймає належної участі в матеріальному утриманні дитини, що вбачається із стверджень позивачки в судовому засіданні, та не заперечується відповідачем, оскільки останній пояснив, що надавав кошти на утримання дитини протягом останніх двох місяців, а до цього обмежувався наданням дитині фруктів, одягу, іграшок.

Також, судом встановлено, виходячи із стверджень в судовому засіданні відповідача, що він фізично здоровий, працездатний, але не працює, отримує мінливий, нерегулярний дохід в середньому 1000-1500 грн. на місяць в результаті тимчасових заробітків, не має на утриманні інших непрацездатних осіб, що не заперечується позивачкою.

Відтак, суд вважає, що відповідач не позбавлений можливості забезпечувати на рівні з позивачкою інтереси та утримання дитини, тобто може надавати допомогу на утримання сина, оскільки, як вбачається з досліджених у справі доказів, основний обсяг обов'язків, пов'язаних з утриманням дитини покладено на позивачку, з якою проживає дитина, що ставить сім'ю позивачки в скрутне матеріальне становище та у нерівні умови.

Таким чином, судом встановлено, що відповідач ухиляється від надання добровільної матеріальної допомоги на утримання сина ОСОБА_3.

Встановленим судом фактам відповідають сімейні правовідносини, які регулюються Конституцією України, Сімейним кодексом України, Конвенцією про права дитини від 20.11.1989 року, що ратифікована Постановою ВР України №789-ХІІ від 27.02.1991 року, і є частиною національного законодавства України.

Так, відповідно до ст.51 Конституції України, батьки зобов'язані утримувати дітей до їх повноліття.

Статтями 18, 27 Конвенції про права дитини встановлено, що батьки несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Кожна дитина має право на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку. Батьки, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Статтями 180-182, 184, 191 СК України, передбачено, що батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. У разі ухилення батьків від утримання дитини, кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються судом у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. При призначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров'я та матеріальне становище дитини, стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, інші обставини, що мають істотне значення. Якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу отримує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Зазначений розмір, визначений у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону. Аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову.

Відповідно до ч.1 ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень.

Згідно з положеннями ст.212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Крім того, відповідно до положень ч.4 ст.212 ЦПК України, результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті.

Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, і, враховуючи, що право позивачки на матеріальне утримання дитини з боку батька порушене та підлягає судовому захисту, суд приходить до висновку про те, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Позивачка наполягала на задоволенні позовних вимог про стягнення аліментів на утримання дитини в повному обсязі, тобто в розмірі по 600 грн. щомісячно, зазначаючи, що сама несе обсяг витрат на утримання сина, зокрема, на придбання одягу, ліків та продуктів харчування, а відповідач від матеріального утримання сина ухиляється, і не приймає участі в утриманні дитини.

Враховуючи, що усі обставини, які становлять предмет доказування, мають бути підтверджені визначеними у ч.2 ст.57 ЦПК України засобами доказування, суд вважає достовірно встановленими лише ті факти та обставини, які визнаються обома сторонами та підтверджуються письмовими доказами. Зокрема, що сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі, що вони мають спільну неповнолітню дитину - сина ОСОБА_3, утримання якого є предметом даного спору, що дитина знаходиться на утриманні позивачки, що відповідач добровільно матеріальної допомоги на утримання сина не надавав, хоча отримує дохід від тимчасових заробітків, інших осіб на утриманні немає, стягнення за виконавчими документами з нього не проводиться.

З огляду на те, що судом встановлено той факт, що відповідач не приймає належної участі у матеріальному утриманні дитини і основний обсяг обов'язків по її утриманню покладено на позивачку, то це ставить сторони у нерівні умови.

Тому, при визначенні розміру аліментів, суд вважає, що він повинен бути визначений у твердій грошовій сумі, оскільки позивачка просить визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі, а відповідач заперечень щодо цього не має.

Крім того, розмір аліментів, які слід стягнути з відповідача, повинен бути визначений в сумі по 500 грн. щомісячно, починаючи з 23.03.2015 року, тобто з часу пред'явлення позовної заяви до суду, відповідно до ст.191 СК України, до досягнення дитиною повноліття, враховуючи, що відповідач на даний час не працює.

При цьому, суд виходить також із захисту інтересів дитини, забезпечення одержання дитиною сторін коштів, необхідних для її життєдіяльності, збереження того рівня життя, який дитина мала б тоді, коли б проживала з обома батьками і утримувалася за рахунок обох батьків, оскільки визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі якраз і забезпечить надійний захист інтересів дитини та отримання нею надійного стабільного матеріального утримання з боку батька.

Розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону (ч.2 ст.184 СК України).

Відтак, позов ОСОБА_1 підлягає частковому задоволенню.

Підлягає стягненню з відповідача судовий збір в сумі 243,60 грн. відповідно до вимог ст.88 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 3, 6, 10, 11, 60, 88, 212-215, 218, 223 ЦПК України, на підставі ст.ст.180-184, 191 СК України, суд

вирішив:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на дитину в твердій грошовій сумі - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, уродженця та жителя АДРЕСА_1, непрацюючого, на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання дитини: ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, у твердій грошовій сумі в розмірі по 500 (п'ятсот) гривень щомісячно, починаючи з 23.03.2015 року і до його повноліття, з наступною індексацією зазначеного розміру відповідно до Закону України «Про індексацію грошових доходів населення».

В решті позову ОСОБА_1 - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 судовий збір в сумі 243 (двісті сорок три) гривні 60 копійок в дохід держави (рахунок №0687).

Допустити негайне виконання рішення в межах суми платежу за один місяць.

Рішення може бути оскаржене у апеляційному порядку до Апеляційного суду Вінницької області через Шаргородський районний суд протягом десяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя