РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30.07.2015 року м. Житомир

Богунський районний суд міста Житомира у складі

судді Корицької В.О.,

при секретарі Барашивець Т.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом ОСОБА_1

до ОСОБА_2 та ОСОБА_3

про визнання недійсними договорів дарування , та квартири №2 у м. Житомирі по вул. Маяковського, 17-г,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулася до суду із вказаною позовною заявою, в якій просить, визнати договора дарування квартир № 2, що знаходиться за адресою: м. Житомир, вул. Маяковського, 17-г, та квартири № 75, що знаходиться за адресою: м. Житомир, вул. Перемоги, 54, укладені 29.03.2014 р. між ОСОБА_4 та ОСОБА_3, недійсними.

В обґрунтування вимог зазначає, що 28.10.2014 р. рішенням Богунського районного суду м. Житомира по цивільній справі №295/20681/13-ц позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення коштів задоволено частково. Названим рішенням було вирішено стягнути із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 безпідставно набуті грошові кошти в сумі 101 454 долари США 78 центів, що за курсом НБУ станом на 10.07.2014 року становить 1186584 грн. 67 коп.

В процесі розгляду вказаної цивільної справи, а саме 27.03.2014 р. відбулось судове засідання, в ході якого представником ОСОБА_1 з метою розгляду заяви про забезпечення позову було заявлено клопотання про витребування відомостей з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Назване клопотання Богунським районним судом м. Житомира було задоволено та направлено запит на імя начальника відділу державної реєстрації речових прав на нерухоме майно Реєстраційної служби Житомирського міського управління юстиції.

На даний запит в суд надійшла Інформаційна довідка з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, згідно якої право власності ОСОБА_2 на квартиру 75, що знаходиться за адресою: м. Житомир, вул. Перемоги, 54, та на квартиру №2, що знаходиться за адресою: м. Житомир, вул. Маяковського, 17-г, 29.03.2014 припинилось.

Позивач зазначає, що відповідач ОСОБА_5, будучи 27.03.2014 р. присутньою у судовому засіданні по цивільній справі №295/20681/13-ц та зрозумівши, що на квартиру №75 та на квартиру №2 може бути накладено арешт, домовилась зі своєю матірю відповідачем ОСОБА_3 змінити реєстрацію права власності на вказані квартири на імя ОСОБА_3 шляхом укладення фіктивних договорів дарування, тим самим запобігти накладенню арешту на квартири. Вказані квартири були єдиним нерухомим майном, яке було зареєстровано на імя ОСОБА_2

Отже, названі договори дарування від 29.03.2014 р. були вчинені відповідачами при наявності зобовязання повернути безпідставно отримані грошові кошти (ст. 1212 ЦК України) та укладені відповідачами з метою уникнення ОСОБА_2 від відповідальності та приховання їх від потерпілої ОСОБА_1, тобто договори дарування не були спрямовані на реальне настання правових наслідків, що ними обумовлені, що є підставою для визнання їх недійсними.

Позивач та представник позивача у судовому засіданні заявлені вимоги підтримали з викладених у позові підстав та просили їх задовольнити повністю.

Представник відповідача ОСОБА_2 позов не визнала та просила відмовити у його задоволенні у повному обсязі за безпідставністю.

Відповідач ОСОБА_3 у судове засідання не зявилася з невідомих суду причин, про час і місце розгляду даної справи завчасно повідомлялася у відповідності до вимог статей 74-76 ЦПК України, що підтверджується наявними матеріалами справи. Надала суду заперечення проти позову, в якому зазначила, що на момент укладання договорів не знала та не могла знати про наявність будьяких спорів та претензій щодо вказаного майна, а тому позвні вимоги не визнає та просить відмовити у їх задоволенні в повному обсязі.

Вислухавши пояснення сторін, вивчивши і дослідивши наявні письмові докази, суд приходить до висновку, що позов задоволенню не підлягає, виходячи із наступних підстав.

Судом встановлено, що 29.03.2014 р. між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 укладені договори дарування квартири № 75, яка розташована у будинку за адресою: м. Житомир, вул. Перемоги, 54, /а.с. 50 Т.1/ та квартири № 2, яка розташована у будинку за адресою: м. Житомир, вул. Маяковського, 17г. /а.с. 134 Т.2/

Позивач зазначила, що вказані правочини укладені навмисно з метою запобігання у подальшому звернення стягнення на дані квартири та унеможливлення виконання рішення суду у цивільній справі №295/20681/13-ц.

Так 28.10.2014 р. рішенням Богунського районного суду м. Житомира по цивільній справі №295/20681/13-ц позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення коштів задоволений частково. Названим рішенням було вирішено стягнути із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 безпідставно набуті грошові кошти в сумі 101 454 долари США 78 центів, що за курсом НБУ станом на 10.07.2014 року становить 1186584 грн. 67 коп.

Разом з тим, суд зазначає, що укладаючи в березні місяці 2014 року спірні договори ні ОСОБА_2, ні ОСОБА_3 не знали і не могли знати на майбутнє результи розгляду справи №295/20681/13-ц. Також ОСОБА_2 не могла знати про задоволення/не задоволення у майбутньому заяви про забезпечення позову та накладення арешту на спірні квартири в межах справи №295/20681/13-ц.

В обгрунтування позовних вимог представник ОСОБА_1 вказує на те, що спірні договори дарування не були спрямовані на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ними, і відповідно є фіктивними.

Так, позивачем надані суду:

- відповідь ПАТ «Енергопостачальна компанія «Житомиробленерго» від 18.05.2015 р. про те, що заборгованість за спожиту електричну енергію за адресою АДРЕСА_1 відсутня (а.с. 172 т. І);

- відповідь КП «Житомиртеплокомуненерго» Житомирської міської ради від 18.02.2015 р. про те, що за адресою АДРЕСА_2, особовий рахунок відкрито на імя ОСОБА_2 (а.с. 40 т. І);

- відповідь КП «Житомирводоканал» Житомирської міської ради від 16.02.2015 р. про те, що особовий рахунок по оплаті за послуги по водопостачанню та водовідведенню за адресою АДРЕСА_2, зареєстровано за ОСОБА_2 (а.с. 38 т. І);

- відповідь ПАТ «Енергопостачальна компанія «Житомиробленерго» від 24.03.2015 р. про те, що особовий рахунок за адресою АДРЕСА_2, особовий рахунок зареєстровано на імя ОСОБА_2 (а.с. 92 т. ІІ);

- відповідь КП «Житомиртеплокомуненерго» Житомирської міської ради від 15.05.2015 р. про те, що заборгованість за адресою АДРЕСА_2, на 01.05.2015 р. відсутня (а.с. 132 т. І);

- відповідь КП «Житомирводоканал» Житомирської міської ради від 19.05.2015 р. про те, що особовий рахунок по оплаті за послуги по водопостачанню та водовідведенню за адресою АДРЕСА_2, зареєстровано за ОСОБА_2 та заборгованість на 01.05.2015 р., складає 93,52 грн. (а.с. 133 т. І);

- відповідь ПАТ «Енергопостачальна компанія «Житомиробленерго» від 18.05.2015 р. про те, що заборгованість за спожиту електричну енергію за адресою АДРЕСА_2, відсутня (а.с. 134 т. І);

- відповідь ПАТ «Енергопостачальна компанія «Житомиробленерго» від 23.03.2015 р. про те, що особовий рахунок по оплаті за електричної енергії за адресою АДРЕСА_1 відкрито на ОСОБА_2

Крім того, в матеріалах справи міститься поквартирна картка, з якої вбачається що станом на 27.03.2015 р. у квартирі №75, що знаходиться за адресою: м. Житомир, вул. Перемоги, 54, були зареєстровані відповідач ОСОБА_2, її неповнолітній син ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, та її малолітня донька ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2

29.03.2014 ОСОБА_2 разом зі своїми дітьми знімається з реєстрації місця проживання з адреси квартири №75, по вул. Перемоги, 54, в м. Житомирі та реєструється з дітьми за адресою: квартира №178, по вул. Перемоги, 54, в м. Житомирі, що належить її матері ОСОБА_3

У цей же день відповідачі укладають оспорювані договори дарування, а 23.04.2014 р. ОСОБА_8, її малолітня донька ОСОБА_7 та її неповнолітній син ОСОБА_6 за згодою власника ОСОБА_3 повторно зареєструвались за адресою квартири №75, по вул. Перемоги, 54, в м. Житомирі.

З викладеного, на думку представника позивача, вбачається, що оспорювані договори дарування від 29.03.2014 р. вчинені при наявності умислу всіх сторін правочинів.

Згідно чинного законодавства України правочини можуть бути визнанні недійсними з підстав, передбачених ст. ст. 203 та 215 ЦК України.

Частинами 1, 3, 5 статті 203 ЦК Україничинних на момент вчинення оспорюваного договору дарування квартири, передбачалось, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства, волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі та правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) зазначених вище вимог є підставою недійсності правочину (ст. 215 ЦКУкраїни).

За змістом ст. 234 ЦК Українифіктивним є правочин, який вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цим правочином.

Відповідно до ч.1 ст. 316 ЦК Україниправом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Частинами 1 та 2 статті 319 ЦК Українипередбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Згідно ст. 717 ЦК Україниза договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов'язується передати в майбутньому другій стороні (обдарованому) безоплатно майно (дарунок) у власність.

Відповідно до ч. 2 ст. 719 ЦК Українидоговір дарування нерухомої речі укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню.

Згідно ч. 1 ст. 722 ЦК України право власності обдарованого на дарунок виникає з моменту його прийняття.

Відповідно до ч. 4 ст. 722 ЦК Україниприйняття обдарованим документів, які посвідчують право власності на річ, інших документів, які посвідчують належність дарувальникові предмета договору, або символів речі (ключів, макетів тощо) є прийняттям дарунка.

За змістом ст. 638 ЦК Українидоговір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до ч. 1 ст. 210 ЦК Україниправочин підлягає реєстрації лише у випадках, встановлених законом. Такий правочин є вчиненим з моменту його державної реєстрації.

Згідно із ч. 1 ст. 182 ЦК Україниправо власності та інші речові права на нерухомі речі, обмеження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації.

Згідно з ч. 4 ст. 334 ЦК України, якщо договір про відчуження майна підлягає державній реєстрації, право власності у набувача виникає з моменту такої реєстрації.

Відповідно ч. 3 ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав нанерухоме майно та їх обтяжень»права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації.

У листі Верховного Суду України від 24.11.2008 «Про практику розгляду судами цивільних справ про визнання правочинів недійсними» судам роз'яснено, що з огляду на положення ч.5 ст. 203, 234 ЦК Україниу фіктивних правочинах внутрішня воля сторін не відповідає зовнішньому її прояву, тобто сторони, укладаючи його, знають заздалегідь, що він не буде виконаний. Такий правочин завжди укладається умисно. При розгляді справ судді мають враховувати, що ознака фіктивності повинна бути властива діям обох сторін правочину. Якщо одна сторона діяла лише про людське око, а інша намагалася досягти правового результату, то такий правочин не визнається фіктивним. Необхідно враховувати, що саме по собі невиконання сторонами правочину не означає, що укладено фіктивний правочин. Позивач, який вимагає визнання правочину недійсним, повинен довести, що учасники правочину не мали наміру створити правові наслідки на момент вчинення правочину, тобто тягар доказування фіктивності правочину покладається на позивача. Необхідно оцінювати докази та враховувати те, чи обговорювали сторони істотні умови, чи здійснювались нотаріальне посвідчення та державна реєстрація правочину тощо.

Згідно п. 24 Постанови Пленуму Верховного суду України від 06.11.2009 року № 9 « Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», для визнання правочину фіктивним необхідно встановити наявність умислу всіх сторін правочину.

Судам необхідно враховувати, що саме по собі невиконання правочину сторонами не означає, що укладено фіктивний правочин. Якщо сторонами не вчинено будь-яких дій на виконання такого правочину, суд ухвалює рішення про визнання правочину недійсним без застосування будь-яких наслідків. У разі якщо на виконання правочину було передано майно, такий правочин не може бути кваліфікований як фіктивний.

Згідно постанови Верховного Суду України від 21.01.2015 р. фіктивний правочин характеризується тим, що сторони вчиняють такий правочин лише для виду, знаючи заздалегідь, що він не буде виконаним; вчиняючи фіктивний правочин, сторони мають інші цілі, ніж ті, що передбачені правочином. Фіктивним може бути визнаний будь-який правочин, якщо він не має на меті встановлення правових наслідків.

Згідно п.п. 1, 11 спірних договорів від 29.03.2014 р. ОСОБА_3 (обдарована) прийняла подарунок.

Одночасно з посвідченням договору дарувальниця передає обдарованій, а обдарована приймає технічну документацію на квартиру.

З умов укладених договорів дарування вбачається, що дарувальник передав, а обдарований прийняв у дар подарунок та технічну документацію на нього, тобто фактична передача дару відбулася.

Спірні договори нотаріально посвідчені та пройшли державну реєстрацію. Право власності обдарованого на дарунок виникло з моменту державної реєстрації правочинів.

Перешкод на момент вчинення правочинів судом не виявлено. ОСОБА_2 на власний розсуд розпорядилася належним їй майном.

Суду не надано доказів того, що волевиявлення відповідачів на момент укладання договорів дарування не було вільним і не відповідало їх внутрішній волі.

Отже, оскаржувані договори є виконаними сторонами повністю, оскільки ОСОБА_3 прийняла дар та зареєструвала право власності на вказані квартири.

Викладене свідчить про те, що правові наслідки, які сторони бажали отримати в момент укладення правочину, повністю відповідають укладеному правочину, що також підтверджується і змістом самих правочинів.

Судом відхиляються твердження представника позивача щодо фіктивності укладених договорів у звязку із тривалим не переоформленням особових рахунків, оскільки законодавством не визначиний строк, протягом якого власник зобовязаний укласти договора про надання комунальних послуг та переоформити рахунки.

Станом на момент розгляду справи ОСОБА_3 переоформила всі рахунки.

Також не може свідчити про фіктивність правочину повторна реєстрація ОСОБА_2 у квартирі АДРЕСА_3, оскільки відповідачі є близькими родичами, а тому реєстрація у квартирі матері, за відсутності власного житла, є логічною.

Враховуючи викладене вище, суд приходить до висновку, що позивні вимоги є необґрунтованими та задоволенню не підлягають.

Керуючись ст.ст. 212-215, ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову відмовити повністю.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Житомирської області через суд першої інстанції шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя В.О. Корицька