Справа № 367/1869/15-ц
ІРПІНСЬКИЙ МІСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 листопада 2015 року Ірпінський міський суд Київської області в складі:

головуючого судді Пархоменко О.В.

з участю секретарів Токач М.С., Григорян Н.Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Ірпінського міського суду справу за позовом ОСОБА_1 до Виробничо-комерційної фірми "Рута" про забезпечення законного звільнення з роботи, зміну підстав та формулювання звільнення, стягнення невиплаченої заробітної плати,

в с т а н о в и в :

Позивачка звернулася до суду із даним позовом, посилаючись на те, що 01 вересня 2014 року вона була прийнята неофіційно по направленню з Ірпінського міського центру зайнятості населення з заробітною платою по домовленості 3 000,0 гривень на посаду касира структурного підрозділу Ірпінь до Виробничо-комерційної фірми "Рута", юридична адреса: 07400, Київська область, місто Бровари, вулиця Київська, 286 на підставі договору про повну матеріальну відповідальність від 01 вересня 2014 року. За вересень 2014 року вона отримала всю суму зарплати, за виключенням офіційної її частини, нарахованої за відпрацьований час з "конверту", розписавшись у окремій видатковій відомості у директора підприємства, відпрацювавши на даній посаді один місяць. 23.09.2014 року вона була прийнята офіційно на посаду касира структурного підрозділу Ірпінь за основним місцем роботи з посадовим окладом 1 550,0 гривень до Виробничо-комерційної фірми "Рута" на підставі наказу № 6- від 23 вересня 2015 року і на підставі якого її днем раніше було знято з обліку безробітних та припинено виплату допомоги по безробіттю, а решту заробітної плати до 3 000,0 гривень по домовленості вона отримувала за відпрацьований час з "конверту", розписавшись у окремій видатковій відомості у директора підприємства щомісячно до лютого 2015 року, коли цю доплату їй було повністю скасовано.

Позивач вказує, що з моменту її прийому на роботу у вказану вище організацію на посаду касира філії виробничо-комерційної фірми "Рута", філія якої фактично знаходиться в місті Ірпені на території Національного університету Державної податкової служби України (3 поверх) та займається забезпеченням харчування викладачів та студентів вказаного університету та по теперішній час у відношенні неї систематично порушуються вимоги Кодексу законів про працю України, а саме : до теперішнього часу її письмово не ознайомлено з наказом про прийом на роботу, умовами колективного договору, який діє на підприємстві; до теперішнього часу їй не визначений круг прямих посадових обов'язків за її посадою та не визначене конкретне робоче місце; її систематично на протязі тривалого часу відправляють на трудові роботи на кухню, зобов'язують працювати на прибиранні приміщень та інших роботах, які не входять в круг її посадових обов'язків, без письмового розпорядження (наказу) керівництва щодо істотної зміни умов праці, оплати праці та зміни посади. Вона постійно скаржилася керівництву про ці безпідставні зміни в її роботі, які не передбачені наказом, трудовим договором, про те, що її позбавлено посади, що вона не має робочого місця і нею намагаються керувати від імені керівництва інші працівники, що у зв'язку із проблемами зі здоров'ям рук і загальними проблемами зі здоров'ям вона не може працювати ні прибиральницею, ні кухонним працівником, що з попереднього місця роботи вона звільнилася саме із-за цих проблем, але її скарги постійно ігнорувалися та її постійно примушували працювати не за штатною посадою і її освітою; виплата заробітної плати проводиться не двічі на місяць зі значними затримками строків виплати, останню за весь лютий місяць вона одноразово отримала лише після тривалих митарств та систематичних прохань про виплату тільки 11 березня 2015 року в сумі 1 200,0 гривень, а також частина зарплати виплачується в "чорних" конвертах; індексація зарплати не проводиться та компенсація в зв'язку з затримкою виплати зарплати (порушенням строків її виплати) не виплачується; щоденно вона змушена тяжко працювати починаючи з 9.00 ранку і до 18.00 вечору без перерви на обід знаходячись на роботі, обідаючи похапцем тільки на декілька хвилин та не покидаючи території підприємства (фірми) ні на хвилину.

Вказує, що в таких умовах вона пропрацювала до 16 лютого 2015 року; в цей день вона змушена була оформлювати через нотаріуса в місті Буча Київської області дозвільні документи на обох неповнолітніх дітей. З ранку до початку роботи, вона зателефонувала до керівництва та отримала дозвіл затриматись на деякий час з виходом на роботу на період оформлення документів, додатково про це вона повідомила своїх колег. Прийшовши на роботу після 12.00 вона зайшла до свого керівника та повідомила про прибуття, але їй директором підприємства в присутності її начальника було в ультимативній формі повідомлено, що на її посаді вже працює інший працівник і запропоновано написати заяву на перевод на місце прибиральниці. Вона знову їм пояснила, що у зв'язку з проблемами зі здоров'ям рук і загальними проблемами зі здоров'ям вона не може працювати ні прибиральницею, ні кухонним працівником, що з попереднього місця роботи вона звільнилась саме із-за цих проблем, тому змушена буле написати заяву на звільнення та звільнитися з роботи. Їй сказали, що чекатимуть на заяву та не заперечуватимуть щодо її звільнення з роботи. Крім того, вона попросила керівництво надати їй відпустку без збереження заробітної плати терміном на шість днів з 16 лютого 2015 року, отримавши дозвіл, вона залишила письмову заяву про надання даної відпустки та пішла додому.

Позивач вказує, що нею на адресу директора виробничо-комерційної фірми "Рута" рекомендованим листом з повідомленням про вручення була направлена заява на звільнення від 18 лютого 2015 року з проханням про звільнення з 23 лютого 2015 року та вказаним вище переліком порушень законодавства про працю України, умов колективного договору та трудового договору у відношенні до неї, заява була вручена поштою 25 лютого 2015 року уповноваженому підприємства Корнус під розпис. В день звільнення 23 лютого 2015 року їй особисто не доведено ніякого письмового розпорядження (наказу) керівництва про прийняття рішення по її заяві від 18 лютого 2015 року та не доведено під розпис наказу на звільнення, не видано трудову книжку, а в отриманні повного розрахунку при звільненні, в тому числі заборгованої заробітної плати за відпрацьований час, в цей день їй взагалі відмовлено та цинічно було ображено та нахабно висміяно, а також повідомлено про те, що її звільнять за прогули та інші порушення трудової дисципліни заднім число з 16 лютого 2015 року. Від неї щоденно її керівники почали вимагати письмову заяву на звільнення, написану від руки, про звільнення за власним бажанням без поважних причин ( ст. 38 КЗпП України) чи за угодою сторін (п.1 ст. 38 КЗпП України), а другий примирник її заяви від 18 лютого 2015 року забрали та знищили, а потім її шантажували тим, що заяви в очі не бачили. На її вимогу забрати заяву за юридичною адресою, повідомили про те, що вона або перепише заяву так, як їм подобається або вони її звільнять за прогули та інші порушення трудової дисципліни, іншого не буде.

В зв'язку з вищевказаними порушеннями нею повторно 23 лютого 2015 року на адресу Директора виробничо-комерційної фірми "Рута" рекомендованим листом з повідомленням про вручення була направлена заява на звільнення з проханням про звільнення з 23 лютого 2015 року в порядку та на умовах п.6 ст. 36 КЗпП України і проханням видати довідку про її роботу на даному підприємстві із зазначенням спеціальності, кваліфікації, посади, часу роботи і розміру заробітної плати та повідомити письмово про нараховані суми, належні їй при звільненні, але ніякої відповіді вона не отримала; заява була вручені поштою 25 лютого 2015 року уповноваженому підприємства Корнус під розпис. З 23 лютого 2015 року по сьогоднішній день її керівники десятки разів доводили до сліз під час подібних розмов в своїх кабінетах, вона виходила після розмов з ними в повністю подавленому напівобморочному стані, постійно почали турбувати сильні головні болі, частково втрачався зір, боліло серце, тряслись руки, вона змушена була вживати силу-силенну пігулок та інших препаратів, щоб мати можливість щоразу вийти з цього стану. Немаючі змоги доказати керівництву свою правоту, 04 березня 2015 року нею повторно на адресу директора виробничо-комерційної фірми "Рута" рекомендованим листом з повідомленням про вручення була направлена заява на звільнення з вимогою негайного звільнення в порядку та умовах п.6 ст. 36 КЗпП України і проханням видати довідку про її роботу на даному підприємстві із зазначенням спеціальності, кваліфікації, посади, часу роботи і розміру заробітної плати, а також завірену печаткою копію наказу про звільнення з роботи і довідку про доходи за останні шість місяців на біржу труда (центр зайнятості населення) та повідомити письмово конкретну дату її звільнення та вказати конкретну дату, коли їй доведуть під розпис наказ на звільнення, видадуть трудову книжку і повний розрахунок при звільненні, але ніякої відповіді вона не отримала; заява була вручена поштою 06 березня 2015 року уповноваженому підприємства Корнус під розпис. Виходячи із вищевказаного та відповідно до пункту 2 статті 38 Кодексу Законів про працю України вона щоденно, починаючи з 25 лютого 2015 року - дня отримання уповноваженим підприємства Корнус під розпис її заяв на звільнення на протязі відведеного часу в 14 календарних днів приходила на роботу та відпрацьовує весь робочий день на кухні чи виконує будь-яку іншу роботу на підприємстві, покидаючи разом з іншими працівниками роботу в кінці робочого дня. Вважає, що нею про розірвання трудового договору, укладеного на невизначений строк, завчасно письмово повідомлено про це власника або уповноважений ним орган за два тижні, тобто в строки, визначені трудовим законодавством України.

Вказує, що відповідач за весь час її роботи на підприємстві жодного акту, який би свідчив про порушення нею умов трудового договору не складав, також не було й встановлено іншого факту вчинення будь-якого розкрадання, хабарництва чи то інших корисливих правопорушень; на протязі з 16 лютого 2015 року по теперішній час жодного разу на протязі робочого дня з 9.00 до 18.00 від неї керівництвом ні разу не бралось (вимагалось) жодного письмового пояснення з приводу прогулів чи інших порушень трудової дисципліни, ніякі повідомлення на її домашню адресу від директора виробничо-комерційної фірми "Рута" не надходили, жодного разу її не турбували по телефону щодо відсутності на роботі без поважної причини чи прогулів, в її присутності жодного разу не складались акти про відмову від дачі пояснень чи підпису документів. Таких актів та інших відповідних документів не існує взагалі, будь-які доводи щодо порушень нею трудової дисципліни чи прогулу вважає надуманими та сфальсифікованими керівництвом. Проте, власник у випадку спору зобов'язаний довести і факт порушення, і вину працівника. Відповідач порушив умови та порядок її звільнення взагалі, безпідставно та необґрунтовано відмовив їй у звільненні по п.6 ст. 36 КЗпП України, не провів з нею повний розрахунок, не видав в день звільнення її трудової книжки, чим фактично не припинив трудові відносини з нею. Захищаючись від незаконних дій (бездіяльності) посадових осіб відповідача та забезпечення законних прав при звільненні з роботи нею на адресу начальника Територіальної інспекції з питань праці у Київській області ОСОБА_2 рекомендованим листом з повідомленням про вручення була направлена заява від 26 лютого 2015 року з переліком грубих порушень керівництвом виробничо-комерційної фірми "Рута" законодавства про працю України, умов колективного договору та трудового договору у відношенні до неї; 04 березня 2015 року вона отримала відповідь начальника Територіальної державної інспекції з питань праці у Київській області ОСОБА_2 від 02 березня 2015 року № Л194/01-24, якою їй відмовлено в розгляді її заяви в зв'язку з обмеженням на проведення перевірок. Додатково нею на адресу прокурора міста Ірпеня Київської області рекомендованим листом з повідомленням про вручення була направлена заява від 25 лютого 2015 року з переліком грубих порушень керівництвом виробничо-комерційної фірми "Рута" законодавства про працю України, умов колективного договору та трудового договору у відношенні до неї, ніякої відповіді від прокурора до теперішнього часу вона не отримала, так як і прокуратури іншими законами України обмежена у проведенні прокурорських перевірок та прийнятті рішень по подібним заявам.

Вказує, що враховуючи викладені нею обставини щодо її не звільнення за п.6 ст. 36 КЗпП України вважає, що судом має бути визнано достатньо зазначених нею підстав для визнання незаконними рішень, дій чи бездіяльності посадових і службових осіб виробничо-комерційної фірми "Рута" для зміни формулювання її звільнення у трудовій книжці та зобов'язання відповідача вказати підставу її звільнення з займаної посади за п.6 ст. 36 КЗпП України.

В подальшому, після неодноразово уточнення позовних вимог, позивач також посилалася на те, що відповідач порушив умови та порядок надання мінімальних соціальних гарантій, які гарантуються державою відносно неї, безпідставно та необґрунтовано відмовив їй у наданні подвійної соціальної пільги, встановленої пп.1.2 п.1 ст. 169 Податкового кодексу України, не провів зі нею правильний повний розрахунок (перерахунок) податку на доходи фізичних осіб та продовжує порушувати норми чинного законодавства України. Оскільки відповідач неправомірно відмовився надавати подвійну соціальну пільгу згідно із Законом, відповідач не провів з нею правильний повний розрахунок (перерахунок) податку на доходи фізичних осіб за період з 23 вересня 2014 року по 28 лютого 2015 року згідно наданих відповідачем сум в особових рахунках ОСОБА_1 в запереченнях відповідача, вона проводить відповідні розрахунки та вимагає стягнути з відповідача на її користь суму надлишково і безпідставно утриманого податку з доходів фізичних осіб за період з 23 вересня 2014 року по 28 лютого 2015 року в сумі 470,63 грн.

Також зазначає, що у зв'язку із вчиненням відповідачем протиправних дій, невиконання ним умов трудового договору та безпідставного систематичного порушення її прав, їй завдано моральної шкоди, що підлягає відшкодуванню відповідно до ст. ст. 23, 216 ЦК України та яка полягає в наступному: у спричиненому їй тяжкому психологічному шоку у момент, коли вона дізналася про відсутність у відповідача її заяви на звільнення по п.6 ст. 36 КЗпП України та зі слів відповідача і підстав для наступного звільнення її з роботи. Даний психологічний шок можна порівняти зі втратою значної суми грошових коштів чи зі втратою близької рідної людини, за декілька секунд вона згадала майже всі свої зусилля, які вона прикладала для здійснення та сумлінного виконання своїх обов'язків. В щоденних її переживаннях з приводу розуміння цілковитої незаконності дій та тверджень відповідача, що передували невиконанню ним своїх договірних зобов'язань; у необґрунтованій відмові відповідача у наданні подвійної соціальної пільги, встановленої пп.1.2 п.1 ст. 169 Податкового кодексу України та небажання проводити їй правильний повний розрахунок податку на доходи фізичних осіб, який утримано з її заробітної плати; у нехтуванні відповідачем її законних прав на компенсацію відпусток при звільненні з роботи, своєчасній невиплаті їй заробітної плати за договором; у не проведенні відповідачем нарахування та виплати індексації заробітної плати; у незаконності дій відповідача щодо невиконання умов договору стосовно оплати її праці, починаючи із лютого місяця 2015 року по дату її фактичного звільнення; у небажанні відповідача на її вимогу довідок про нараховану та виплачену заробітну плату за період з 01.09.2014 року по 15.04.2015 року, що унеможливило їй постановку на облік до Ірпінського міського центру зайнятості населення та повністю позбавило її можливості отримувати допомогу по безробіттю; у використанні відповідачем свого домінуючого положення, що призводить до вчинення ним протиправних дій, які він дозволяє собі здійснювати, з метою використання своїх можливостей для задоволення його власних потреб; у систематичному, на протязі тривалого часу, відправленні відповідачем її на трудові роботи на кухню, зобов'язання її відповідачем працювати на прибиранні приміщень та інших роботах, які не входять в круг її посадових обов'язків, без письмового розпорядження (наказу) керівництва щодо істотної зміни умов праці, оплати праці та зміни посади; у постійному грубому ігноруванні відповідачем її скарг та заяв з надмінним ставленням до неї особисто, частих приниженнях, утисках та висміюванні перед відвідувачами закладу харчування та іншими співробітниками підприємства; у навмисному створенні їй відповідачем нестерпних умов роботи на підприємстві після написанні нею заяви про звільнення з роботи; у постійному психологічному тиску на неї з боку посадових осіб відповідача, доведенні до сліз, щоденних вимогах відповідачем від неї переписати заяву на звільнення та змінити в заяві причину звільнення на ту, яка буде вигідна відповідачу. З моменту виникнення такого протиправного ставлення відповідача до неї вона перебуває в сумнівах щодо добровільного відновлення порушених відповідачем її законних прав, із членами її родини у неї виникають сварки, через що постійно відчуває психологічний дискомфорт розуміючи про можливі проблеми, які можуть виникнути у неї при наступному її працевлаштуванні на інше місце роботи, та будучи на сьогодні фактично безробітною, вимушена за захистом та відновленням своїх прав постійно їздити за межі місця свого проживання, вимушена шукати додаткові джерела надходжень грошових коштів, щоб годувати, одягати та доставляти загальноміським транспортом дітей до шкоди, повністю обмежуючи свої особисті потребі та у зв'язку з цим щоденно сильно морально страждати особисто. Стан її здоров'я різко погіршився, вона втратила спокій, вона хвилюється та нервує з приводу ситуації, що мала місце щодо неї. Завдану їй відповідачем моральну шкоду вона оцінює у розмірі 7 846,88 гривень.

В зв'язку із викладеними обставинами позивач просила визнати незаконними дії (бездіяльність) відповідача щодо небажання звільнювати позивача та виплачувати позивачу розрахунок при звільненні; наказ № 4 від 06 жовтня 2014 року визнати нечинним та незаконним; наказ відповідача та штатний розклад, якими позивачеві з 01 грудня 2014 року зменшено посадовий оклад з 3 000,0 гривень до 1 550,0 гривень визнати не чинними та незаконними в частині, що стосується позивача; стягнути з відповідача на користь позивача невиплачену заробітну плату, включаючи повний розрахунок при звільненні в сумі 46 634,65 гривень; стягнути з відповідача на користь позивача моральну шкоду у розмірі 7 846,88 гривень; визнати незаконними дії відповідача щодо небажання надати позивачу подвійну соціальну пільгу, встановлену пп. 1.2 п.1 ст. 169 Податкового кодексу України; стягнути з відповідача на користь позивача суму надлишково і безпідставно утриманого податку з доходів фізичних осіб за період з 23 вересня 2014 року по 28 лютого 2015 року в сумі 470,63 гривень; зобов'язати відповідача протягом 3-х календарних днів з дня набрання рішенням суду законної сили провести перерахунок нарахованого і утриманого податку на доходи фізичних осіб з заробітної плати ОСОБА_1 з моменту прийому на роботу по день фактичного розрахунку з застосуванням подвійної податкової соціальної пільги, встановленої пп. 1.2 п.1 ст. 169 Податкового кодексу України; зобов'язати відповідача протягом 3-х календарних днів з дня набрання рішенням суду законної сили внести відповідний запис до її трудової книжки про її звільнення з посади касира за власним бажанням згідно ст. 39 КЗпП України в зв'язку з порушенням власником або уповноваженим ним органом законодавства про працю, колективного та трудового договору; всі судові витрати по справі стягнути з відповідача на користь позивача.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_3 позов підтримали, підтвердили обставини, викладені у позовній заяві, просили позов задовольнити.

Представники відповідача Богдан І.П. та Гриб Є.А. в судовому засіданні позов не визнали, надали суду письмові заперечення проти позову та просили відмовити позивачу у позові повністю.

Заслухавши пояснення позивачки ОСОБА_1 та її представника ОСОБА_3, представників відповідача Богдан І.П. та Гриб Є.А., свідків ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, вивчивши письмові докази по справі, суд вважає заявлений позов таким, що не підлягає до задоволення, виходячи із наступного.

У відповідності до ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

У відповідності до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу.

У відповідності до ст. 61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі не підлягають доказуванню; обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

В судовому засіданні встановлено, що 01 вересня 2014 року між Виробничо-комерційною фірмою "Рута" в особі директора Богдан І.П. та працівником столової "Академія" ОСОБА_1 був укладений Договір про повну індивідуальну матеріальну відповідальність, згідно п.1 якого працівник, що обіймає посаду касира, безпосередньо пов'язану з збереженням, обробкою та застосуванням у процесі виробництва переданих йому матеріальних цінностей приймає на себе повну матеріальну відповідність за забезпечення, збереження ввірених йому підприємством матеріальних цінностей.

Згідно наказу (розпорядження) Виробничо-комерційної фірми "Рута" № 6- від 23 вересня 2014 року ОСОБА_1 прийнята на роботу з 23.09.2014 року у структурному підрозділі Ірпінь на посаду касира з окладом (тарифною ставкою) 1 550,0 гривень, із даним наказом ОСОБА_1 ознайомлена 23.09.2014 року, про що свідчить її підпис на копії даного наказу (розпорядження), яка надана позивачем до позовної заяви.

Також 23 вересня 2014 року ОСОБА_1 надала заяву ВКФ "Рута" про застосування податкової соціальної пільги.

Згідно доповідних від 05.10.2014 року та від 06.10.2014 року на ім'я директора ВКФ "Рута" Богдан І.П. адміністратор ОСОБА_5. у зв'язку з тим, що співробітник ОСОБА_1 в 2-х тижневий термін не надала документів, що підтверджують кваліфікацію на касовому апараті, не може навчитись працювати на касовому апараті та погано запам'ятовує ціни та асортимент товару, постійно плутає товар, виникає нестача, безвідповідально відноситься до своїх обов'язків просив перевести ОСОБА_1 на іншу посаду.

Згідно наказу № 4-к від 06.10.2014 року Виробничо-комерційної фірми "Рута" "Про переведення ОСОБА_1." переведено ОСОБА_1 з посади касира на посаду буфетника (працівника лінії роздачі) з 06 жовтня 2014 року з посадовим окладом 1 550,0 гривень на місяць. Згідно акту від 06 жовтня 2014 року комісія у складі директора Богдан І.П., бухгалтера ОСОБА_10, начальника громадського харчування ОСОБА_11, зав. виробництвом ОСОБА_12 склали цей акт про те, що згідно наказу № 4-к від 06.10.2015 року працівник ОСОБА_1 переведена з посади касира на посаду буфетника, з наказом була ознайомлена, до роботи на посаді буфетника приступила 06.10.2015 року, але наказ підписувати відмовилась. Згідно доповідної на ім."я директора ВКФ "Рута" Богдан І.П. від 06.10.2014 року заступник головного бухгалтера ОСОБА_13 доводила до відома директора, що співробітник ОСОБА_1 в присутності працівників бухгалтера ОСОБА_14 та адміністратора ОСОБА_5. відмовилась підписати наказ про переведення її з посади касира на посаду буфетника.

Згідно службової записки від 20.10.2014 року на ім."я директора ВКФ "Рута" Богдан І.П. заступник директора ОСОБА_8 доводила до її відома, що працівник столової (зал викладачів) ОСОБА_1 постійно запізнюється на роботу, на її зауваження не реагує, уходить з роботи в 17.00, приходить в 9-15, 9-45, пояснювальну записку писати відмовляється, неодноразово грубить співробітниками, відмовляється брати участь у виробничих процесах (допомогти помити посуд або почистити овочі) та просила перевести вказаного співробітника на іншу дільницю роботи.

Встановлено, що 18 лютого 2015 року ОСОБА_1 на адресу директора Виробничо-комерційної фірми "Рута" Богдан І.М. направлялася заява, в якій ОСОБА_1 доводила до відома директора, що з моменту її прийому на роботу в підпорядковану їй організацію по теперішній час у відношенні до неї систематично порушується законодавство про працю України, умови колективного договору та трудового договору, а саме до теперішнього часу її письмово не ознайомлено з наказом про прийом на роботу, умовами колективного договору, який діє на підприємстві; не визначений круг прямих посадових обов'язків за її посадою та не визначене конкретне робоче місце; її систематично на протязі тривалого часу відправляють на трудові роботи на кухню, зобов'язують працювати на прибиранні приміщень та інших роботах, які не входять в круг її посадових обов'язків, без письмового розпорядження (наказу) керівництва щодо істотної зміни умов праці, оплати праці та зміни посади; виплата заробітної плати проводиться не двічі на місяць зі значеними затримками строків виплати, у зв'язку із чим просила звільнити її 23 лютого 2015 року в порядку та умовах п.6 ст. 36 Кодексу законів про працю України. Дану заяву згідно рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення вручено 25.02.2015 року уповноваженому Корнус.

Також, 23 лютого 2015 року ОСОБА_1 на адресу директора Виробничо-комерційної фірми "Рута" Богдан І.М. направлялася заява, в якій ОСОБА_1, зазначаючи про порушення трудового законодавства, які вказані нею в попередній заяві від 18.02.2015 року, також вказує, що в день звільнення 23 лютого 2015 року їй особисто не доведено ніякого письмового розпорядження (наказу) керівництва про прийняття рішення по її заяві від 18 лютого 2015 року та не доведено під розпис наказу про звільнення, в тому числі заборгованої заробітної плати за відпрацьований час, в цей день їй взагалі відмовлено, у зв'язку із викладеними просила звільнити її 23 лютого 2015 року в порядку та умовах п.6 ст. 36 Кодексу законів про працю України і видати довідку про її роботу на підприємстві із зазначенням спеціальності, кваліфікації, посади, часу роботи і розміру заробітної плати та повідомити письмово про нараховані суми, належні їй при звільненні. Дану заяву згідно рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення вручено 25.02.2015 року уповноваженому Корнус.

Згідно Акту про відсутність на робочому місці від 23 лютого 2015 року, складенного заступником директора ОСОБА_8, заст. головного бухгалтера ОСОБА_13, зав. виробництвом ОСОБА_12 23 лютого 2015 року працівник ВКФ "Рута" ОСОБА_1 не вийшла на роботу з невідомих причин, станом на 12-30 на роботі не з'явилась, на телефонні дзвінки не відповідає. Аналогічний акт також складено 23 лютого 2015 року, де цими ж особами зазначено, що станом на 18-00 ОСОБА_1 на роботі не з'явилася, на телефонні дзвінки не відповідає. 24.02.2015 року зав. виробництвом ОСОБА_12 звернувся до директора ВКФ "Рута" Богдан І.П., заступника директора ОСОБА_8 з доповідною запискою, в якій доводив до відома директора, що працівник ОСОБА_1 вийшла на роботу після відсутності на робочому місці 23.02.2015 року без поважних причин, свою відсутність 23.02.2015 року пояснила тим, що хоче звільнятись та направила до м. Києва на адресу підприємства заяву про звільнення, тому сьогодні вона працювати не буде, а буде сидіти та чекати поки їй не віддадуть трудову книжку; на її пропозицію написати заяву на звільнення в бухгалтерії ОСОБА_1 відмовилась, розмова відбувалась в присутності свідків.

Згідно доповідної заст. директора ОСОБА_8, зав. виробництвом ОСОБА_12, адміністратора ОСОБА_5. на ім."я директора ВКФ "Рута" Богдан І.П. 11 березня 2015 року працівник підприємства ОСОБА_1 залишила робоче місце об 11 год 10 хв., ніяких пояснень не надавала, нікого попередньо не попереджала, а також звертали увагу на те, що ОСОБА_1 постійно самоусувається від роботи. Також 11 березня 2015 року заступником директора ОСОБА_8, заст. головного бухгалтера ОСОБА_13, зав. виробництвом ОСОБА_12, адміністратором ОСОБА_5. складено Акт про відсутність на робочому місці, в якому зазначено, що 11 березня 2015 року об 11 год 10 хв працівник ВКФ "Рута" ОСОБА_1 покинула робоче місце з невідомих причин, станом на 18-00 на роботі не з'явилась.

Згідно копії журналу вихідної кореспонденції, яка надана представниками відповідача, 18.02.2015 року, 24.02.2015 року, 13.03.2015 року, 11.03.2015 року, 30.03.2015 року, 10.04.2015 року підприємством на ім."я ОСОБА_1 направлялися листи щодо відсутності її на робочому місті.

Згідно Робочої інструкції буфетника, затвердженої керівником ВКФ "Рута" Богдан І.П. 01 вересня 2014 року ОСОБА_1 із даною інструкцією не ознайомлена, її підпис на копії цієї інструкції відсутній. Згідно Робочої інструкції касира, затвердженої керівником ВКФ "Рута" Богдан І.П. 01 вересня 2014 року ОСОБА_1 із даною інструкцією не ознайомлена, її підпис на копії цієї інструкції відсутній.

Також, 04 березня 2015 року ОСОБА_1 на адресу директора Виробничо-комерційної фірми "Рута" Богдан І.М. направлялася заява, в якій ОСОБА_1 просила письмово повідомити її про конкретну календарну дату її звільнення, а також термін, який вона повинна відпрацювати на підприємстві до звільнення та вказати конкретну дату, коли їй доведуть під розпис наказ на звільнення, видадуть заповнену трудову книжку і повний розрахунок при звільненні та у зв'язку з вищевказаними порушеннями просила звільнити її негайно в порядку та умовах п.6 ст. 36 Кодексу законів про працю України і видати їй довідку про її роботу на підприємстві із зазначенням спеціальності, кваліфікації, посади, часу роботи і розміру заробітної плати та повідомити письмово про нараховані суми, належні їй при звільненні, а також завірену печаткою копію наказу про звільнення з роботи, довідку про доходи за останні шість місяців на біржу труда (центр зайнятості населення). Дану заяву згідно рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення вручено 06.03.2015 року уповноваженому Корнус.

Також встановлено, що 26 лютого 2015 року ОСОБА_1 зверталася до начальника Територіальної державної інспекції з питань праці у Київській області ОСОБА_2, в якій повідомляла про порушення з боку керівництва Виробничо-комерційної фірми "Рута" трудового законодавства та просила захистити її конституційні права, опротестувати та скасувати незаконний наказ про звільнення з роботи, зобов'язати керівництво виробничо-комерційної фірми "Рута" звільнити її належним чином з повним виконанням вимог законодавства України про працю, надати їй правову допомогу та примусити видати вказані в її заявах на звільнення документи, а також оформлену трудову книжку, завірену копію наказу про звільнення з роботи, довідку про доходи за 6 місяців на біржу труда. 02.03.2015 року начальником Територіальної державної інспекції з питань праці у Київській області ОСОБА_2 ОСОБА_1 надана відповідь на її заяву, в якій повідомлено про те, що за відсутності дозволу Кабінету Міністрів України (заявки суб'єкта господарювання, рішення суду, постанови слідчого) проведення перевірки додержання законодавства про працю на даний час не можливо та рекомендовано звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Також 25.02.2015 року ОСОБА_1 зверталася із аналогічною заявою до прокурора міста Ірпеня Київської області, відповіді на дану заяву позивачем до матеріалів справи не надано.

Встановлено, що згідно виписки з амбулаторної картки ОСОБА_1, виданої Бучанською міською поліклінікою 15.04.2015 року № 149 17.03.2015 року проведено огляд невропатолога та їй призначене відповідне лікування.

Згідно довідки Виробничо-комерційної фірми "Рута" від 25.05.2015 року № 25/05-15 ОСОБА_1 працює у Виробничо-комерційній фірмі "Рута" з 23.09.2014 року, на даний момент займає посаду буфетника, дохід за період з 23.09.2014 року по 31.05.2015 року склав 8 804,70 гривень.

Встановлено, що згідно довідки Виробничо-комерційної фірми "Рута" від 14 вересня 2015 року, підписаної директором Богдан І.П., особа з прізвищем Корнус ніколи не працювала на ВКФ "Рута" та не уповноважена отримувати жодні документи та пошту від імені підприємства. Згідно списку працівників ВКФ "Рута" , які працювали на підприємстві у період з 1 лютого по 15 березня 2015 року від 09 листопада 2015 року № 09-11/15 у даному списку працівник ВКФ "Рута" з прізвищем Корнус - не значиться.

Згідно копії трудової книжки ОСОБА_1, запис № 23 від 23.09.2014 року ОСОБА_1 прийнята на посаду касира на підставі наказу № 6- від 23.09.2014 року та згідно запису № 24 від 06.10.2014 року переведена на посаду буфетника.

Встановлено, що 04 вересня 2015 року ОСОБА_1 звернулася до начальника відділення поштового зв'язку Бровари Центру поштового зв'язку № 9 м. Бровари Київської обласної дирекції Українського державного підприємства поштового зв'язку "Укрпошта" із заявою, в якій просила підтвердити чи спростувати факт договірних відносин з Виробничо-комерційною фірмою "Рута" та зазначити дату і номер документу, а також чи вносились до нього зміни чи доповнення в 2015 році; повідомити відомості про особу, якій вручено рекомендовані листи на адресу ВКФ "Рута", яка знаходиться за юридичною адресою 07400, Київська область, місто Бровари, вулиця Київська, 286 №№ 535, 560 і останній вручено 06 березня 2015 року, та її повноваження; вказати хто розписувався в журналі від імені Виробничо-комерційної фірми "Рута" та на підставі якого документу; надати завірену копію договору з Виробничо-комерційною фірмою "Рута", який діяв на момент вручення рекомендованих листів.

Згідно листа Центру поштового зв'язку № 9 Київської обласної дирекції Українського державного підприємства поштового зв'язку "Укрпошта" від 15.09.2015 року № 02-695 рекомендований лист з повідомленням № 750 від 18.02.2015 року за адресою вул. Київська, 286 м. Бровари Виробничо-комерційна фірма "Рута" Богдан І.П. вручений листоношею 25.02.2015 року працівнику (продавцю) ВКФ "Рута" ОСОБА_16; рекомендований лист з повідомленням № 764 від 23.02.2015 року за адресою вул. Київська, 286 м. Бровари Виробничо-комерційна фірма "Рута" Богдан І.П. вручений листоношею 25.02.2015 року працівнику (продавцю) ВКФ "Рута" ОСОБА_16; рекомендований лист з повідомленням № 367 від 04.03.2015 року за адресою вул. Київська, 286 м. Бровари Виробничо-комерційна фірма "Рута" Богдан І.П. вручений листоношею 25.02.2015 року працівнику (продавцю) ВКФ "Рута" ОСОБА_16 З вини листоноші ОСОБА_17 відправлення були вручені з порушенням вимог "Правил надання послуг поштового зв'язку" (ст. 94, 95), без укладання договору про порядок доставки пошти та без доручення; за допущені порушення в роботі до листоноші ОСОБА_17 будуть застосовані міри матеріального впливу.

Встановлено, що згідно довідки Виробничо-комерційної фірми "Рута" від 21 вересня 2015 року № 21-09/15 ВКФ "Рута", керуючись пунктом 4.4 "Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні" затвердженого Постановою правління НБУ від 15.12.2004 року № 637 здійснює ведення касової книги та інших документів бухгалтерського обліку в електронній формі за допомогою бухгалтерської програми "1-С: Бухгалтерія"; крім того сформована у електронному вигляді податкова та інші види звітності подаються до державних органів за допомогою програми "Медок", при подачі електронної звітності використовуються ключі, у передбаченому законодавством порядку у відповідних центрах сертифікації ключів.

Наведені обставини підтверджуються поясненнями позивачки ОСОБА_1 та її представника ОСОБА_3, представників відповідача Богдан І.П. та Гриб Є.А., свідків ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, письмовими матеріалами справи.

Так, свідок ОСОБА_6 суду пояснила, що вона являється лікарем ОСОБА_1, яка хворіє на ВСД, неврологічні захворювання. 16.02.2015 року ОСОБА_1 звернулася до неї, так як у неї боліла голова, вона розповіла, що у неї проблеми на роботі, вона з 16.02.по 23.02.2015 року ставила їй капельниці. Пояснила, що у ОСОБА_1 всі захворювання пов'язані із стресом. Вона їй колола 10 днів сердечні препарати, заспокійливі, вона погано себе почувала. Також пояснила, що вона в цей час працювала завідуючою швидкої допомоги; ОСОБА_1 звернулася до неї щоб вона її лікувала, це лікування вона не фіксувала, так як вона не є дільничним терапевтом, вона рекомендувала ОСОБА_1 звернутися в поліклініку, але це її особиста справа.

Свідок ОСОБА_7 суду пояснив, що 07.03.2015 року вони з товаришем під'їхали до академії в Ірпені, зайшли в кафе на 2-3 поверсі, заказали напитки та він побачив там знайому ОСОБА_1, яка мила посуд. Він з нею поговорив, після 17.00 вони забрали її і пішли до машини, вона була розстроєна, скаржилася, що вона прийшла на одну посаду, а працює на іншій. Він побачив, що у неї на руках пухирі, вона сказала, що це від миття посуду. Вони довезли її до вокзалу і він поїхав по своїх справах.

Свідок ОСОБА_8 в судовому засіданні пояснила, що вона працювала на ВКФ "Рута" заступником директора, відповідала за діяльність столової, за персонал. ОСОБА_1 працювала з вересня 2014 року. Спочатку її планувала взяти на посаду касира, але потім почалися скарги від клієнтів, що вона не встигає та її перевели на друге місце роботи в зал викладачів прибиральницею. Вона спочатку справлялася з роботою, але почалися постійні запізнення на роботу та вона раніше уходила з роботи. На її зауваження ОСОБА_18 не реагувала; на її прохання написати пояснення, вона відмовилася, вела себе взагалі не дуже гарно. Був випадок, коли вона не виходила на роботу. Пояснила, що ОСОБА_1 мала намір звільнятися, але останнім часом вона взагалі не виходила на роботу, пояснюючи тим, що вона перебувала на лікарняному. Також пояснила, що з боку ОСОБА_1 почалися прокльони працівників, їх дітей, люди скаржилися на це. Також пояснила, що ОСОБА_1 перебувала на біржі і вони її прийняли в 20-х числах вересня, брали її на роботу за її рекомендацією, так як вона думала, що людина порядна. Також пояснила, що ОСОБА_1 надавала ксерокопію заяви про звільнення за ч.6 ст. 36, оригіналу вона не надавала. Вона востаннє виходила на роботу або 10 або 12 лютого 2015 року. Чи зверталася ОСОБА_1 до керівництва з приводу отримання трудової книжки їй невідомо. Пояснила, що 11 березня 2015 року ОСОБА_1 зайшла до неї разом з своїм представником і запитала, коли вона буде звільнена. Пояснила, що ОСОБА_1 погодилась перейти на іншу роботу.

У відповідності до ч.1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь в справі.

У відповідності до п.3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.

Позивачка, звертаючись до суду із даним позовом, просила визнати незаконними дії (бездіяльність) відповідача щодо небажання звільнювати позивача та виплачувати позивачу розрахунок при звільненні.

В судовому засіданні встановлено, що позивач 18 лютого 2015 року, 23 лютого 2015 року та 04 березня 2015 року на адресу директора Виробничо-комерційної фірми "Рута" Богдан І.М. направляла заяви, в яких ОСОБА_1 доводила до відома директора, що з моменту її прийому на роботу в підпорядковану їй організацію по теперішній час у відношенні до неї систематично порушується законодавство про працю України, умови колективного договору та трудового договору, а саме до теперішнього часу її письмово не ознайомлено з наказом про прийом на роботу, умовами колективного договору, який діє на підприємстві; не визначений круг прямих посадових обов'язків за її посадою та не визначене конкретне робоче місце; її систематично на протязі тривалого часу відправляють на трудові роботи на кухню, зобов'язують працювати на прибиранні приміщень та інших роботах, які не входять в круг її посадових обов'язків, без письмового розпорядження(наказу) керівництва щодо істотної зміни умов праці, оплати праці та зміни посади; виплата заробітної плати проводиться не двічі на місяць зі значеними затримками строків виплати, у зв'язку із чим просила звільнити її 23 лютого 2015 року в порядку та умовах п.6 ст. 36 Кодексу законів про працю України; дані заяви згідно рекомендованих повідомлень про вручення поштового відправлення вручені 25 лютого 2015 року та 06.03.2015 року уповноваженому Корнус. Разом із цим, як встановлено в судовому засіданні, згідно довідки Виробничо-комерційної фірми "Рута" від 14 вересня 2015 року, підписаної директором Богдан І.П., особа з прізвищем Корнус ніколи не працювала на ВКФ "Рута" та не уповноважена отримувати жодні документи та пошту від імені підприємства та згідно списку працівників ВКФ "Рута" , які працювали на підприємстві у період з 1 лютого по 15 березня 2015 року від 09 листопада 2015 року № 09-11/15 у даному списку працівник ВКФ "Рута" з прізвищем Корнус - не значиться. Представниками відповідача категорично заперечується факт отримання заяв ОСОБА_1 про звільнення.

За таких обставин, суд вважає, що в судовому засіданні не було беззаперечно встановлено факту отримання відповідачем заяв ОСОБА_1 про звільнення, направлених нею 18 лютого 2015 року, 23 лютого 2015 року та 04 березня 2015 року на адресу директора Виробничо-комерційної фірми "Рута" Богдан І.М.

Що стосується позовних вимог позивача про визнання нечинним та незаконним наказу № 4 від 06 жовтня 2014 року, наказу відповідача та штатного розкладу, якими позивачеві з 01 грудня 2014 року зменшено посадовий оклад з 3 000,0 гривень до 1 550,0 гривень в частині, що стосується позивача, то дані вимоги суд вважає необґрунтованими та такими, що не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні, виходячи із наступного.

Позивачка, звертаючись до суду із даним позовом, в позовній заяві зазначає, що 01 вересня 2014 року вона була прийнята неофіційно по направленню з Ірпінського міського центру зайнятості населення з заробітною платою по домовленості 3 000,0 гривень на посаду касира структурного підрозділу Ірпінь до Виробничо-комерційної фірми "Рута", юридична адреса: 07400, Київська область, місто Бровари, вулиця Київська, 286 на підставі договору про повну матеріальну відповідальність від 01 вересня 2014 року. За вересень 2014 року вона отримала всю суму зарплати, за виключенням офіційної її частини, нарахованої за відпрацьований час з "конверту", розписавшись у окремій видатковій відомості у директора підприємства, відпрацювавши на даній посаді один місяць. 23.09.2014 року вона була прийнята офіційно на посаду касира структурного підрозділу Ірпінь за основним місцем роботи з посадовим окладом 1 550,0 гривень до Виробничо-комерційної фірми "Рута" на підставі наказу № 6- від 23 вересня 2015 року і на підставі якого її днем раніше було знято з обліку безробітних та припинено виплату допомоги по безробіттю, а решту заробітної плати до 3 000,0 гривень по домовленості вона отримувала за відпрацьований час з "конверту", розписавшись у окремій видатковій відомості у директора підприємства щомісячно до лютого 2015 року, коли цю доплату їй було повністю скасовано.

Таким чином, позивачкою особисто зазначено, що заробітна плата у розмірі 3 000,0 гривень нею отримувалась неофіційно, будь-яких доказів на підтвердження тих обставин, що їй було при прийнятті її на роботу до ВКФ "Рута" визначено розмір заробітної плати у розмірі 3000,0 гривень суду не надано. Згідно наказу (розпорядження) Виробничо-комерційної фірми "Рута" № 6- від 23 вересня 2014 року ОСОБА_1 прийнята на роботу з 23.09.2014 року у структурному підрозділі Ірпінь на посаду касира з окладом (тарифною ставкою) 1 550,0 гривень, із даним наказом ОСОБА_1 ознайомлена 23.09.2014 року, про що свідчить її підпис на копії даного наказу (розпорядження), яка надана позивачем до позовної заяви.

Крім того, згідно наказу № 4-к від 06.10.2014 року Виробничо-комерційної фірми "Рута" "Про переведення ОСОБА_1." переведено ОСОБА_1 з посади касира на посаду буфетника (працівника лінії роздачі) з 06 жовтня 2014 року з посадовим окладом 1 550,0 гривень на місяць. Згідно акту від 06 жовтня 2014 року комісія у складі директора Богдан І.П., бухгалтера ОСОБА_10, начальника громадського харчування ОСОБА_11, зав. виробництвом ОСОБА_12 склали цей акт про те, що згідно наказу № 4-к від 06.10.2015 року працівник ОСОБА_1 переведена з посади касира на посаду буфетника, з наказом була ознайомлена, до роботи на посаді буфетника приступила 06.10.2015 року, але наказ підписувати відмовилась. Згідно доповідної на ім'я директора ВКФ "Рута" Богдан І.П. від 06.10.2014 року заступник головного бухгалтера ОСОБА_13 доводила до відома директора, що співробітник ОСОБА_1 в присутності працівників бухгалтера ОСОБА_14 та адміністратора ОСОБА_5. відмовилась підписати наказ про переведення її з посади касира на посаду буфетника.

У відповідності до ст. 32 КЗпП України переведення на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, а також переведення на роботу на інше підприємство, в установу, організацію або в іншу місцевість, хоча б разом з підприємством, установою, організацією, допускається тільки за згодою працівника, за винятком випадків, передбачених у статті 33 цього Кодексу та в інших випадках, передбачених законодавством. Не вважається переведенням на іншу роботу і не потребує згоди працівника переміщення його на тому ж підприємстві, в установі, організації на інше робоче місце, в інший структурний підрозділ у тій же місцевості, доручення роботи на іншому механізмі або агрегаті у межах спеціальності, кваліфікації чи посади, обумовленої трудовим договором. Власник або уповноважений ним орган не має права переміщати працівника на роботу, протипоказану йому за станом здоров'я. У зв'язку із змінами в організації виробництва і праці допускається зміна істотних умов праці при продовженні роботи за тією ж спеціальністю, кваліфікацією чи посадою. Про зміну істотних умов праці - систем та розмірів оплати праці, пільг, режиму роботи, встановлення або скасування неповного робочого часу, суміщення професій, зміну розрядів і найменування посад та інших - працівник повинен бути повідомлений не пізніше ніж за два місяці. Якщо колишні істотні умови праці не може бути збережено, а працівник не згоден на продовження роботи в нових умовах, то трудовий договір припиняється за пунктом 6 статті 36 цього Кодексу.

Під час розгляду справи позивачем не надано жодного доказу на підтвердження тих обставин, що вона заперечувала проти переведення її на посаду буфетника відповідно до наказу № 4-к від 06.10.2014 року. Обставини того, що вона приступила до виконання своїх обов'язків на іншій посаді, ніким не спростовані та крім того, як стверджує позивач, з дня переведення її на іншу посаду по 16 лютого 2015 року вона працювала у Виробничо-комерційній фірмі "Рута". Факт того, що позивачка приступила до виконання обов'язків згідно наказу № 4-к від 06.10.2014 року не заперечується самою позивачкою та також підтверджено в судовому засіданні показами свідка ОСОБА_7 та ОСОБА_19

Таким чином, суд вважає дані вимоги позивача такими, що не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні та задоволенню не підлягають.

Оскільки, як зазначено вище, в судовому засіданні не було беззаперечно встановлено факту отримання відповідачем заяв ОСОБА_1 про звільнення, направлених нею 18 лютого 2015 року, 23 лютого 2015 року та 04 березня 2015 року на адресу директора Виробничо-комерційної фірми "Рута" Богдан І.М. , відсутні передбачені законом підстави для визнання незаконними дій (бездіяльності) відповідача щодо небажання звільнювати позивача та виплачувати позивачу розрахунок при звільненні та стягненні з відповідача на користь позивача невиплаченої заробітної плати в сумі 46 634,65 гривень, включаючи повний розрахунок при звільненні та для задоволення даних позовних вимог. У зв'язку із цим також не підлягає задоволенню вимога позивача про стягнення з відповідача на її користь моральної шкоди у розмірі 7 846,88 гривень.

Крім того, на думку суду, позивач не була позбавлена об'єктивної можливості звернутися особисто до відповідача із письмовою заявою про її звільнення та вимагати видачі відповідного наказу, видачі трудової книжки, повного розрахунку при звільненні та відповідних довідок.

Позовні вимоги позивача про визнання незаконними дії відповідача щодо небажання надати позивачу подвійну податкову соціальну пільгу, встановлену пп.1.2 п.1 ст. 169 Податкового кодексу України та стягнення з відповідача на користь позивача суми надлишково і безпідставно утриманого податку з доходів фізичних осіб за період з 23 вересня 2014 року по 28 лютого 2015 року в сумі 470,63 гривень суд також вважає такими, що не підлягають до задоволення, оскільки суду не надано беззаперечних доказів не застосування подвійної податкової соціальної пільги для позивача, як до особи, яка має двох дітей віком до 18 років.

Що стосується позовних вимог позивача про зобов'язання відповідача протягом 3-х календарних днів з дня набрання рішенням суду законної сили провести перерахунок нарахованого і утриманого податку на доходи фізичних осіб з заробітної плати ОСОБА_1 з моменту прийому на роботу по день фактичного розрахунку з застосуванням подвійної податкової соціальної пільги, встановленої пп. 1.2 п.1 ст. 169 Податкового кодексу України, зобов'язання відповідача протягом 3-х календарних днів з дня набрання рішенням суду законної сили внести відповідний запис до її трудової книжки про її звільнення з посади касира за власним бажанням згідно ст. 39 КЗпП України в зв'язку з порушенням власником або уповноваженим ним органом законодавства про працю, колективного та трудового договору, на думку суду, зазначені вимоги стосуються виконання судового рішення після набрання ним законної сили, для яких встановлений інший порядок розгляду, а тому позивачем невірно обрано такій спосіб захисту своїх прав та інтересів.

Крім того, як стверджує позивач в своїй позовній заяві, нею направлялися на адресу відповідача заяви з вимогою звільнити її в порядку та умовах п.6 ст. 36 Кодексу законів про працю України, а тому позовні вимоги про зобов'язання відповідача протягом 3-х календарних днів з дня набрання рішенням суду законної сили внести відповідний запис до її трудової книжки про її звільнення з посади касира за власним бажанням згідно ст. 39 КЗпП України в зв'язку з порушенням власником або уповноваженим ним органом законодавства про працю, колективного та трудового договору не узгоджуються із обґрунтуванням доводів позивача щодо підстав її звільнення, оскільки ст. 39 КЗпП України регулює питання розірвання строкового трудового договору.

В зв'язку із вищевикладеним, суд, розглядаючи справу в межах заявлених позовних вимог та оцінюючі надані докази в їх сукупності, прийшов до висновку, що позивачем всупереч вимог ст. ст. 10, 11 ЦЦПК України в судовому засіданні не було беззаперечно доведені заявлені нею позовні вимоги, у зв'язку із чим суд відмовляє позивачу у задоволенні заявлених позивачем позовних вимог. При цьому, суд вважає, що доводи позивача з приводу обставин позову не спростовують заперечень відповідача. Інших належних та допустимих доказів на підтвердження чи спростування позовних вимог суду надано не було.

На підставі ст. ст. 36, 44, 47, 116, 117, 221, 232, 233, 235, 236, 237, 237-1, 238, 241 КЗпП України, керуючись ст. ст. 3, 6, 10, 11, 60, 61, 212, 214, 215, 218 ЦПК України суд:

в и р і ш и в :

Позов ОСОБА_1 до Виробничо-комерційної фірми "Рута" про забезпечення законного звільнення з роботи, зміну підстав та формулювання звільнення, стягнення невиплаченої заробітної плати залишити без задоволення.

Повне рішення буде виготовлене протягом п'яти днів з дня закінчення розгляду справи 15.11.2015 року.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Апеляційного суду Київської області через Ірпінський міський суд шляхом подачі в 10-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя: О. В. Пархоменко