Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 квітня 2015 року Галицький районний суд м. Львова в складі:

головуючого - судді Городецької Л.М.,

при секретарі - Скочиляс І.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Львові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Львівської обласної державної телерадіокомпанії про стягнення заробітної плати,

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом, в якому просить стягнути з відповідача на його користь 419,69 гривень невиплаченої заробітної плати.

В обґрунтування заявлених позовних вимог покликається на те, що з 23.05.2005 року по 30.06.2013 року він працював у Львівській обласній державній телерадіокомпанії, що підтверджується записами в трудовій книжці. Однак, відповідач не виплатив йому у повному обсязі заробітну плату, так як при її нарахуванні було занижену її суму. Так, роботодавцем за березень, травень та червень 2013 року було невиплаченому йому частину заробітної плати в розмірі 419,69 грн., в результаті чого заподіяно майнової шкоди.

Надалі позивач неодноразово подавав заяви про уточнення позовних вимог, востаннє 19.03.2015 року, згідно яких просить стягнути з Львівської обласної державної телерадіокомпанії на його користь компенсацію за невикористану відпустку в розмірі 231,44 гривень.

В судове засідання позивач та представник позивача не з'явилися, проте представник позивача подав заяву про розгляд справи без його участі, заяву про зменшення позовних вимог від 19.03.2015 року підтримує та просить задоволити позов з врахуванням поданої заяви.

Представник відповідача в судове засідання не з'явилася, однак подала письмову заяву про розгляд справи без її участі, заяву позивача ОСОБА_1 від 19.03.2015 року про зменшення позовних вимог визнає.

За таких обставин, суд вважає за можливим завершувати розгляд справи у їх відсутності згідно ст.169 ЦПК України на підставі наявних у справі даних та доказів.

Дослідивши матеріали справи, та письмові докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов підлягає ОСОБА_1 слід задоволити з наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 з 23.05.2005 року по 30.06.2013 року працював у Львівській обласній державній телерадіокомпанії.

Відповідно до ст.10 КЗпП України колективний договір укладається на основі чинного законодавства, прийнятих сторонами зобов'язань з метою регулювання виробничих, трудових і соціально-економічних відносин і узгодження інтересів трудящих, власників та уповноважених ними органів.

З матеріалів справи вбачається, шо між адміністрацією Львівської обласної державної телерадіокомпанії та трудовим колективом було укладено колективний договір на 2011-2015рр. (а.с.84-87).

Пунктом 6.2.2 колективного договору передбачено, що адміністрація ЛОДТ зобов'язується дотримуватися встановлення відповідно до чинного законодавства: тривалості робочого часу не більше 40 годин на тиждень; тривалості щорічної основної відпустки для працюючих не менше 24-х календарних днів; щорічні додаткові відпустки надаються працівникам, зайнятим на роботах із шкідливими та важкими умовами праці та за особливим характером праці - за списками виробництв, робіт, професій і посад, зайнятість в яких дає право на щорічні додаткові відпустки за роботу із шкідливими і важкими умовами праці та за особливий характер праці, затвердженими постановою КМУ від 13.05.2003 року №679.

Відповідно до ст.18 КЗпП України положення колективного договору поширюються на всіх працівників підприємства, установи, організації незалежно від того, чи є вони членами професійної спілки, і є обов'язковими як для власника або уповноваженого ним органу, так і для працівників підприємства, установи, організації.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 відповідно до умов колективного договору мав право на 30 (тридцять) календарних днів відпустки.

Крім того, встановлено та підтверджено матеріалами справи, що ОСОБА_1 при звільненні з роботи було виплачено компенсацію за 25 календарних днів невикористаної відпустки, один день - 20.06.2013 року позивачу було надано відпустку.

В той же час, достовірно встановлено, що ОСОБА_1 не виплачено при звільненні з роботи компенсацію за невикористану відпустку за 4 (чотири) календарні дні, а саме 231,44 гривень (4 к.д.х57,86 грн.), що підтверджується довідкою про середньоденну заробітну плату ОСОБА_1 за 12 календарних місяців (а.с.90).

Згідно ст. 10, 60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог або заперечень.

Відповідно до частини четвертої статті 60 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно статті 58 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Таким чином, враховуючи вищевказане та те, що відповідачем визнається факт невиплати позивачу ОСОБА_1 при звільненні компенсації за невикористану відпустку в розмірі 231,44 гривень, суд приходить до висновку, що позов ОСОБА_1 слід задоволити та стягнути з Львівської обласної державної телерадіокомпанії на його користь компенсацію розмірі 231,44 гривень,

Керуючись ст.ст. 4, 10, 60, 88, 169, 212-215, 218 ЦПК України, ст.ст.10, 18 КЗпП України, суд

в и р і ш и в :

позов ОСОБА_1 - задоволити повністю.

Стягнути з Львівської обласної державної телерадіокомпанії () на користь ОСОБА_1 (АДРЕСА_1, ІПН НОМЕР_1) компенсацію за невикористану відпустку в розмірі 231,44 (двісті тридцять один грн. 44 копійки) гривень.

Стягнути з Львівської обласної державної телерадіокомпанії на користь держави 243,60 гривень судового збору.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга до апеляційного суду Львівської області протягом 10-ти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Л.М.Городецька