У х в а л а

іменем україни

30 грудня 2015 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України

з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

ШтеликС.П., Луспеника Д.Д., ЧерненкоВ.А.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу ОСОБА_4 до публічного акціонерного товариства «Брокбізнесбанк» про стягнення суми вкладу (депозиту) та нарахованих відсотків, за касаційною скаргою представника ОСОБА_4 - ОСОБА_5, на рішення Заводського районного суду м. Дніпродзержинська від 15 травня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 22 липня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У липні 2014 року ОСОБА_4 звернувся до суду з указаним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що 11 червня 2012 року він уклав з відповідачем договір банківського строкового вкладу «Стабільний» №D_020261415, за умовами якого він розмістив на своєму рахунку в установі відповідача на строк до 12 вересня 2012 року 323 тис. грн з виплатою відсотків у розмірі 15,5 % річних. Зазначав, що пунктом 2.3 укладеного сторонами договору визначено, що грошові кошти повертаються вкладнику на картковий рахунок вкладника НОМЕР_1.

Посилаючись з урахуванням уточнень на те, що після закінчення строку дії договору сума вкладу та нараховані відсотки повернуто не було, позивач просив суд задовольнити позов та стягнути з відповідача депозит з нарахованими відсотками у розмірі 335 516 грн 25 коп.

Рішенням Заводського районного суду м. Дніпродзержинська від 15 травня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 22 липня 2015 року, в задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 відмовлено.

У касаційній скарзі заявник, посилаючись на порушення судами норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить скасувати оскаржені судові рішення та направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

З матеріалів справи вбачається, що рішення Заводського районного суду м. Дніпродзержинська від 15 травня 2015 року, залишене без змін судом апеляційної інстанції, ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Відмовляючи у позові, суд першої інстанції, з висновками якого погодився суд апеляційної інстанції, на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами (ст. 212 ЦПК України), дійшов обґрунтованого висновку про те, що позивачем не було надано належних доказів того, що спірні кошти за указаним депозитним договором зараховувались на відповідний рахунок банку, тому позивачем не доведено, що спірний депозитний договір між сторонами укладався, а із відомостей, які надані відповідачем вбачається, що у банку відсутній оригінал депозитної справи за указаним договором, у зв'язку із чим позовні вимоги задоволенню не підлягають.

При цьому, перевіряючи справу в апеляційному порядку, судом апеляційної інстанції враховано правову позицію, викладену в постанові Верховного Суду України у справі 6-118цс14 від 29 жовтня 2014 року, згідно з якою письмова форма договору банківського вкладу вважається дотриманою, якщо внесення грошової суми на депозитний рахунок вкладника підтверджено договором банківського вкладу із видачею ощадної книжки або іншого документа, що відповідає установленим законом вимогам. Зокрема, такий документ повинен містити: найменування банку, який здійснив касову операцію, дату здійснення касової операції (у разі здійснення касової операції в післяопераційний час - час виконання операції), а також підпис працівника банку, який прийняв готівку, та відбиток печатки (штампа) або електронний підпис працівника банку, засвідчений електронним підписом САБ.

З урахуванням установлених під час розгляду цієї справи обставин, суди першої та апеляційної інстанцій дійшли відповідного висновку про не доведення позивачем тих обставин, на які він посилався, звертаючись до суду із позовом, а саме укладення спірного договору банківського вкладу, що позбавляє суд можливості задовольнити позовні вимоги.

Також, погоджуючись із висновками суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції обґрунтовано послався на те, що станом на момент пред'явлення позову в даній справі, ПАТ «Брокбізнесбанк» знаходилось у процедурі ліквідації, у зв'язку із чим позовні вимоги не підлягають задоволенню у спосіб, визначений позивачем, а правовідносини, стороною яких є банківська установа, що знаходиться в процедурі ліквідації, мають бути врегульовані згідно з положеннями Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Отже, розглядаючи справу, суди першої та апеляційної інстанцій правильно визначились з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідили ті докази, які надані сторонами та надали цим доказам належну оцінку, правильно встановивши обставини справи, у зв'язку із чим оскаржені рішення відповідають вимогам щодо їх законності та обґрунтованості.

Наведені в касаційній скарзі доводи висновків судів першої та апеляційної інстанцій не спростовують.

Керуючись ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу представника ОСОБА_4 - ОСОБА_5, відхилити.

Рішення Заводського районного суду м. Дніпродзержинська від 15 травня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 22 липня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Колегія суддів: С.П. Штелик

Д.Д. Луспеник

В.А.Черненко