АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/2258/15Головуючий по 1 інстанції
Категорія : 19 Годік Л. С.
Доповідач в апеляційній інстанції
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 вересня 2015 року Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Черкаської області в складі:

головуючогоХрапка В. Д.
суддівВініченка Б. Б. , Новікова О. М.
при секретаріДемченко Н. Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Черкаси апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 21 липня 2015 року по справі за позовом ОСОБА_1 до ПАТ «Ощадбанк», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог: ОСОБА_1 про визнання правочинів недійсними , -

в с т а н о в и л а :

В грудні 2013 року ОСОБА_1. пред'явив позов до ПАТ «Ощадбанк» про визнання правочинів недійсними . В обґрунтування свої вимог вказував, що 05 грудня 2006 року між ВАТ Державний ощадний банк України» та ОСОБА_1. було укладено договір відновлювальної кредитної лінії № 9542, за умовами якого йому надано кредит строком на 60 місяців зі сплатою 13 % річних за користування кредитними коштами.

В 2013 році ПАТ «Ощадбанк» звернувся до суду до позивача з позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки - квартиру у м. Умані. Позивач подано зустрічний позов до ПАВТ «Ощадбанк» про визнання недійним договору іпотеки від 05 грудня 2006 року.

Додатковою угодою № 1 від 05.12.2008 року до договору відновлювальної кредитної лінії № 9542 від 05.12.2006 року, внесено зміни та доповнення до основного зобов'язання - збільшено відсоткову ставку з 13 % річних до 14.5% річних. Проте вказані зімни та доповнення не були внесені до договору іпотеки та їх державної реєстрації в реєстрі заборон нерухомого майна.

Позивач вважає, що всупереч Закону України «Про іпотеку» не було проведено жодної державної реєстрації жодних змін до договору іпотеки, окрім змін 2010 року, якими також не змінене основне зобов'язання в частині збільшення сплати відсотків до 14.5 %.

Просив суд визнати недійсним з моменту укладення додаткової угоди № 1 від 26.08.2008 року до іпотечного договору № 9542 від 05.12.2006 року та додаткових угод до договору відновлювальної кредитної лінії № 1 від 26.08.2008 року, № 2 від 08.08.2010 року в частині збільшення відсотків в розмірі 14.5 % річних та внесення змін до договору п. 1.5.1.1, укладених між ним та ВАТ «»Державний ощадний банк» та визнати припиненими правовідносини по додатковій угоді № 2 від 09.07.2010 року до іпотечного договору №9542 від05.12.2006 року.

08 липня 2015 року ОСОБА_1. подав до суду заяву про уточнення позовних вимог, в якій просив суд визнати недійсною з моменту укладення додаткову угоду № 1 від 26.04.2008 року до іпотечного договору № 9542 від 05.12.2006 року; визнати недійсною з моменту укладення додаткову угоду № 1 від 26.08.2008 року до договору відновлювальної кредитної лінії від 05.12.2006 року; визнати недійсною з моменту укладення додаткової угоди № 2 від 08.07.2008 року до договору відновлювальної кредитної лінії від 05.12.2006 року; визнати припиненими правовідносини по додатковій угоді № 2 від 09.07.2010 року до іпотечного договору № 9542 від 05.12.2006 року.

Рішенням Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 21 липня 2015 року в задоволенні позову ОСОБА_1. до ПАТ «Ощадбанк» про визнання правочинів недійсними - відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1. просить рішення суду скасувати, як незаконне та необґрунтоване, ухвалене з порушенням норм матеріального і процесуального права, а по справі ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_1. до ПАТ «Ощадбанк» про визнання правочинів недійсними задовольнити в повному обсязі.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, судова колегія проходить до висновку про часткове задоволення апеляційної скарги по наступних підставах:

Відповідно до вимог ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Але таким вимогам закону рішення суду не відповідає.

Судом встановлено, що 05 грудня 2006 року між сторонами було укладено кредитний договір на відкриття відновлювальної кредитної лінії у розмірі 46 500 доларів США зі сплатою 13 % річних. 26 серпня 2008 року сторони уклали додаткову угоду № 1 до договору відновлювальної кредитної лінії від 05 грудня 2006 року, яким змінили пункт 1.1. договору про сплату процентів до 14.5% річних . 08 липня 2010 року сторони уклали додаткову угоду № 2 до договору відновлювальної кредитної лінії від 05 грудня 2006 року, яким змінили п. 1.5.1.1. про зміну процентної ставки до 14.5 % .

З метою забезпечення виконання зобов'язання 05 грудня 2006 року між сторонами було укладено іпотечний договір. 26 серпня 2008 року між сторонами було додаткову угоду № 1 до іпотечного договору від 05 грудня 2006 року, в якій змінили проценти за користування кредитом до 14.5 %. В нотаріальному порядку додаткова угода № 1 не посвідчувалась.

09 липня 2010 року сторони уклали додаткову угоду № 2 до іпотечного договору від 05 грудня 2006 року, яким змінили процентну ставку до 14.5 %.

Укладені додаткові угоди до договорів сторонами були підписані і виконувались до виникнення спору.

Підставою недійсності правочину є недодержання в момент учинення правочину стороною ( сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Крім того, недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом ( нікчемний правочин) ( стаття 215 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Укладені додаткові угоди не суперечать Цивільному кодексу, сторони мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, волевиявлення учасників правочину було вільним і відповідали їх волі, правочин був спрямований на реальне настання правових наслідків.

В позовній заяві не вказано з яких підстав позивач просить визнати недійсними додаткові угоди № 1 і № 2 до договору відновлювальної кредитної лінії від 05 грудня 2006 року.

Тому позов в частині визнання недійсним додаткових угод № 1 і № 2 до договору відновлювальної кредитної лінії не підлягає до задоволення.

Що стосується визнання недійсним додаткової угоди № 1 до іпотечного договору від 05 грудня 2006 року, то суд виходить із наступного.

Відповідно до ч. 2 ст. 215 ЦК України недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом ( нікчемний правочин).

Статтею 220 ЦК України передбачено, що у разі недодержання сторонами вимог закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемний.

Відповідно до ч. 1 ст. 19 Закону України «Про іпотеку» зміни і доповнення до іпотечного договору підлягають нотаріальному посвідченню.

Таким чином додаткова угода № 1 від 26 серпня 2008 року до іпотечного договору від 05 грудня 2006 року є нікчемною.

Відповідно до ч. 3 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності за вимогами про застосування наслідків нікчемного правочину починається від дня, коли почалося його виконання.

Статтею 257 ЦК України передбачено, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Виконання додаткової угоди № 1 від 26 серпня 2008 року почалося з часу підписання сторонами угоди. До звернення до суду із позовом сплинуло більше 5 років.

Відповідно до ч. 3 і 4 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності. Про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Відповідач неодноразово до винесення рішення суду звертався до суду із заявами про застосування строків позовної давності.

Тому в задоволенні позову в цій частині необхідно відмовити в зв'язку із пропуском строку позовної давності.

Позовні вимоги в частині припинення правовідносин по додатковій угоді № 2 від 09.07.2010 року також не підлягають задоволенню.

Згідно з ч. 1 ст. 598 ЦК України зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Припинення зобов'язання на вимогу однієї із сторін допускається у випадках, встановлених договором або законом (ч. 2 ст. 598 ЦК України).

В додатковій угоді № 2 від 09.07.2010 року не встановлено будь-яких підстав припинення зобов'язання.

Законом також не передбачено припинення зобов'язання в зв'язку із підвищенням процентної ставки.

Пому в задоволенні позову необхідно відмовити в повному обсязі.

Крім того, судова колегія враховує, що позивач по справі, який є стороною в оспорюваних право чинах рішення суду не оскаржував. Апелятор ОСОБА_1. у справі визнана третьою особою, яка не заявляє самостійних вимог.

Керуючись ст.ст. 307, 309, 314, 316 ЦПК України, судова колегія, -

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 21 липня 2015 року скасувати.

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ПАТ «Ощадбанк», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог: ОСОБА_1 про визнання правочинів недійсними - відмовити.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з часу проголошення, але може бути оскаржено в касаційному порядку протягом двадцяти днів до суду касаційної інстанції.

Головуючий :

Судді :