Справа № 2-5220/11
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.02.2015 Амур-Нижньодніпровський районний суд м. Дніпропетровська в складі: головуючого судді Руденко В.В.,

при секретарі Коломієць Я.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Дніпропетровську скаргу ОСОБА_1 на дії виконуючого обовязки начальника відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Дніпропетровській області ОСОБА_2., заінтересована особа: ОСОБА_3, -

ВСТАНОВИВ:

Заявник звернувся до суду зі скаргою на дії в.о. начальника відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Дніпропетровській області ОСОБА_2, зазначивши, що на виконанні головного державного виконавця Соловей 0.0. відділу примусового рішень управління державної виконавчої служби Головного управління перебуває виконавче провадження № 38845670 з примусового виконання виконавчого листа № 2-5220/11, виданого 05.07.2013 року Амур-Нижньодніпровським районним судом м. Дніпропетровська про стягнення з ОСОБА_4 на користь заявника і ОСОБА_3 5142842,00 грн. 03 лютого 2014 року Амур-Нижньодніпровським районним судом м. Дніпропетровська винесено ухвалу якою визнано вказаний виконавчий лист таким, що не підлягає виконанню, з примусового виконання якого 12.07.2013 року головним державним виконавцем відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби ГУЮ у Дніпропетровській області ОСОБА_5 відкрито виконавче провадження № 586/3.

В обґрунтування винесеної ухвали судом зазначено, що рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 16 січня 2013 року стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 і ОСОБА_3 5142842,00 гривень, на підставі якого стягувачам ОСОБА_1, ОСОБА_3 05 липня 2013 були видані два ідентичні виконавчі листи № 2- 5220/11 (2/199/202/13), за якими відкриті виконавчі провадження №584/3 (номер за ЄДРВП 38845670) та №586/3 (номер ЄДРВП 38845709).

27 червня 2014 року в.о. начальника відділу примусового виконання рішень була винесена постанова про перевірку виконавчого провадження, за результатами якої постановлено внести зміни до Єдиного державного реєстру виконавчих проваджень у розділі «Сторони-стягувач» зазначити: Стягувач: ОСОБА_1, адреса: 49000 АДРЕСА_1, РНОКП: НОМЕР_1. Стягувач: ОСОБА_3, адреса: 49000, м. Дніпропетровськ пров. Штабний 2/11, РНОКП:НОМЕР_2.

Однак, заявник не погоджується з вказаною постановою, оскільки вважає її винесеною з порушенням процесуальних строків та такою, що винесена не в повному обсязі, а саме вказівка внести зміни в наступні документи, при цьому не беручи до уваги попередньо винесені процесуальні документи, в тому числі й постанову про відкриття виконавчого провадження є незаконною. Заявник вважає, що державний виконавець повинен був після ухвалення рішення про визнання одного з виконавчих документів таким, що не підлягає виконанню, невідкладно внести зміни до Єдиного державного реєстру виконавчих проваджень.

У судове засідання заявник не зявився, його представник надав заяву про розгляд справи у його відсутність, вимоги підтримав.

Державний виконавець в суд не зявився, про час і місце розгляду справи сповіщався належним чином, надав до суду заперечення, де зазначив, що не вбачає в своїх діях порушення чинного законодавства та просив відмовити у задоволенні скарги, яку просив розглянути у його відсутність.

Заінтересована особа до судового засідання не зявилась, про дату та час розгляду справи повідомлена належним чином.

Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; водночас основи організації та діяльності державної виконавчої служби, її завдання, правовий статус працівників органів державної виконавчої служби та умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку визначені Законами України «Про державну виконавчу службу» та «Про виконавче провадження».

Згідно з ч. 1 ст. 82 Закону України «Про виконавче провадження» рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби можуть бути оскаржені стягувачем та іншими учасниками виконавчого провадження (крім боржника) до начальника відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, або до керівника відповідного органу державної виконавчої служби вищого рівня чи до суду.

За ст.383 ЦПК України сторони виконавчого провадження, мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Судом встановлено, що на виконанні відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби ГУЮ у Дніпропетровській області перебуває виконавче провадження № 38845670 з примусового виконання виконавчого листа № 2-5220/11, виданого 05 липня 2013 року Амур-Нижньодніпровським районним судом м. Дніпропетровська про стягнення з відповідача ОСОБА_4 на користь позивачів ОСОБА_1 і ОСОБА_3 - 5142842,00 гривень.» Стягувачем за даним виконавчим провадженням виступає ОСОБА_6. Крім того, перебувало виконавче провадження № 38842709 з виконання виконавчого листа № 2-5220/11, виданого 05.07.2013 року Амур-Нижньодніпровським районним судом м. Дніпропетровська про стягнення з відповідача ОСОБА_4 на користь позивачів ОСОБА_1 і ОСОБА_3 - 5142842,00 гривень, де стягувачем за даним виконавчим провадженням виступає ОСОБА_3.

17 червня 2014 року до відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Дніпропетровській області стягувачем ОСОБА_3 подано ухвалу № 6/199/1203/13 від 03.02.2014 року Амур - Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська про визнання таким що не підлягає виконанню виконавчий лист № 2-5220/11, виданий Амур-Нижньодніпровським районним судом м. Дніпропетровська про стягнення з відповідача ОСОБА_4 на користь позивачів ОСОБА_1 і ОСОБА_3 5142842,00 грн., з примусового виконання якого 12.07.2013 року відкрито виконавче провадження № 586/3, номер ЄДРВП 38845709 головним державним виконавцем відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Дніпропетровській області ОСОБА_5, та подано вступну частину ухвали апеляційного суду Дніпропетровської області. 23.06.2014 року до відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Дніпропетровській області надійшов повний текст ухвали від 27.05.2014 року Апеляційного суду Дніпропетровської області, у відповідності до викладених обставин зазначене виконавче провадження завершено, постанови направлено сторонам виконавчого провадження та до Красногвардійського РВ ДМУ УМВС України у Дніпропетровській області.

27 червня 2014 року в.о. начальника відділу примусового виконання рішень була винесена постанова про перевірку виконавчого провадження, за результатами якої постановлено внести зміни до Єдиного державного реєстру виконавчих проваджень у розділі «Сторони-стягувач» зазначити: Стягувач: ОСОБА_1, адреса: 49000 АДРЕСА_1, РНОКП: НОМЕР_1. Стягувач: ОСОБА_3, адреса: 49000, м. Дніпропетровськ пров. Штабний 2/11, РНОКП: НОМЕР_2.

Суд приходить до висновку, що скарга на постанову про результати перевірки виконавчого провадження, задоволення не підлягає з наступних підстав.

Відповідно до ч. 2 ст. 368 ЦПК України за кожним судовим рішенням, яке набрало законної сили, за заявою осіб, на користь яких воно ухвалено, видається один виконавчий лист. Якщо на підставі ухваленого рішення належить передати майно, що перебуває в кількох місцях, або якщо рішення ухвалено на користь кількох позивачів чи протии кількох відповідачів, суд має право за заявою стягувачів видати кілька виконавчих листів, точно зазначивши, яку частину рішення треба виконати за кожним виконавчим листом.

На думку суду, вказана норма закону вказує, що у виконавчому документі може зазначатись кілька стягувачів якщо видано один виконавчий документ та не визначено частину в якій необхідно виконати таке рішення.

Оскільки ухвалою АмурНижньодніпровського суду Дніпропетровської області від 03.02.2014 року один з виконавчих листів визнано таким, що не підлягає виконанню, у звязку з тим, що видано два виконавчі листи та не визначено яку частину рішення потрібно виконати за кожним виконавчим листом, а у відповідності до п.4 ст. 124 Конституції України судове рішення є обовязковим до виконання, тож державним виконавцем повинні вчинятися дії щодо повного своєчасного та неупередженого виконання рішення.

Як вбачається з матеріалів справи про визнання одного виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню державному виконавцеві стало відомо з клопотання ОСОБА_3, а отже і будь які процесуальні документи в яких зазначено кілька стягувачів та зміни до них повинні бути винесені після настання таких обставин.

У відповідності до вимог, ст.83 Закону України «Про виконавче провадження», контроль за своєчасністю, правильністю і повнотою виконання рішень державним виконавцем здійснюють начальник відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, а також керівник вищестоящого органу державної виконавчої служби. Начальник відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, при здійсненні контролю за рішеннями, діями державного виконавця під час виконання рішень має право у разі, якщо вони суперечать вимогам закону, своєю постановою скасувати постанову або інший процесуальний документ (або їх частину), винесені у виконавчому провадженні державним виконавцем, визнати недійсним складений державним виконавцем акт, зобовязати державного виконавця провести виконавчі дії в порядку, встановленому цим Законом. Начальник відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, або державний виконавець з власної ініціативи, чи за заявою сторони виконавчого провадження може виправити допущені у процесуальних документах, винесених у виконавчому провадженні державним виконавцем, граматичні чи арифметичні помилки, про що виноситься відповідна постанова.

За змістом ст.3 Закону України «Про державну виконавчу службу» виконання рішень покладається саме на державних виконавців. За ч.1,ч.2 ст.11 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Державний виконавець здійснює заходи, необхідні для своєчасного і в повному обсязі виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення, у спосіб та в порядку, встановленому виконавчим документом і цим Законом. Таким чином, на думку суду, обставини, викладені в скарзі заявника, не знайшли свого підтвердження в суді.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України, судові витрати розподілу не підлягають.

Керуючись ст.ст. 209, 210, 383-388 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

У задоволенні скарги ОСОБА_1 на дії виконуючого обовязки начальника відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Дніпропетровській області ОСОБА_2, відмовити.

Ухвала суду може бути оскаржена в апеляційному порядку до апеляційного суду Дніпропетровської області через Амур-Нижньодніпровський районний суд міста Дніпропетровська шляхом подачі в 5-денний строк з дня отримання копії ухвали апеляційної скарги.

Суддя В.В. Руденко