АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 182/855/15-ц 22-ц/774/1698/К/15
Справа № 182/855/15-ц Головуючий в 1 -й інстанції
Провадження 22ц/774/1698/К/15 Багрова А.Г.
Категорія - 47 (ІІІ) Доповідач Барильська А.П.
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 жовтня 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді: Барильської А.П.,

суддів: Ляховської І.Є., Михайлів Л.В.,

при секретарі: Масловій К.В.

за участю: позивача за основним позовом ОСОБА_2

представник відповідача за основним позовом Приватного підприємства "Агро-Синтез" Омельченко Олена Іванівна

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 06 липня 2015 року по справі за позовом ОСОБА_2 до Приватного підприємства "Агро-Синтез"про визнання договору оренди земельної ділянки розірваним та зобов`язання повернути земельну ділянку і за зустрічним позовом Приватного підприємства "Агро-Синтез" до ОСОБА_2 про тлумачення змісту договору оренди земельної ділянки, -

В С Т А Н О В И Л А:

У лютому 2015 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до Приватного підприємства „Агро-Синтез (далі ПП «Агро-Синтез») та просила суд визнати розірваним договір оренди земельної ділянки від 28.05.2009 року, укладений між ОСОБА_2 та ПП „Агро-Синтез», зобов`язати відповідача повернути їй земельну ділянку площею 7,595 га, що знаходиться на території південної сільської ради Нікопольського району Дніпропетровської області передану нею за договором оренди від 28.05.2009 року та стягнути на її користь судовий збір.

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_2 зазначила, що їй, відповідно до Державного акта на право власності на земельну ділянку Серія ЯЖ № 386131, виданого 29.01.2009 року, на праві власності належить земельна ділянка площею 15,190 га, яка знаходиться на території Південної сільської ради Нікопольського району Дніпропетровської області з цільовим призначенням: для ведення товарного сільськогосподарського виробництва.

28 травня 2009 року між ОСОБА_2 та ПП «Агро-Синтез» було укладено договір оренди земельної ділянки строком на 10 років. 02.07.2009 року Договір оренди зареєстрований у книзі записів реєстрації договорів оренди земельних ділянок (паїв) у Нікопольському Центрі ДЗК за № 11. На виконання умов Договору оренди на підставі акту про передачу та прийом земельної ділянки в натурі від 02 липня 2009 року вищевказана земельна ділянка передана Приватному підприємству «Агро-Синтез».

Відповідно до розділу 8 договору оренди з урахуванням положень розділу 4 договору оренди, ОСОБА_2 направила лист про розірвання договору після спливу 5 років оренди, однак, у відповідь отримала лист, в якому відповідач повідомив що її звернення буде розглянуте після збору урожаю та закінчення сільськогосподарського року. 04.08.2014 року та 24.09.2014 року ОСОБА_2 повторно звернулася до відповідача з листом та просила повернути їй земельну ділянку, на що отримала відмову.

22 квітня 2015 року ПП «Агро-Синтез» звернулось до суду з зустрічною позовною заявою, в якій просили суд винести рішення про тлумачення змісту договору оренди земельної ділянки від 28.05.2009 року, укладеного між ОСОБА_2 та Приватним підприємством „Агро-Синтез, зареєстрованого Нікопольським центром ДЗК у Книзі записів реєстрації договорів оренди земельних ділянок ( паїв) за № 11, визначивши пріоритетність пунктів 4.2. та 2.1. чи розділу 8 вказаного договору оренди, як таких, що протирічать один одному, оскільки в п. 4.2. зазначено , що розірвання договору в односторонньому порядку не допускається, а в розділі 8 договору зазначено, що договір може бути розірваний в односторонньому порядку після п`яти років оренди .

Рішенням Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 06 липня 2015 року у задоволенні позову ОСОБА_2 та задоволенні зустрічних позовних вимог ПП «Агро-Синтез» відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач ОСОБА_2, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, ставить питання про скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення про задоволення її позовних вимог.

Зокрема, апелянт посилається на те, що судом при ухваленні рішення не було взято до уваги, що п. 4.2. Договору оренди, яким передбачено можливість розірвання договору в односторонньому порядку після 5 років оренди, незалежно від наявності/відсутності підстав та незалежно від того чи порушувались умови договорів оренди.

Висновок суду першої інстанції, про те що орендодавець повинна була письмово повідомити про розірвання договору оренди не пізніше ніж до 01.04.2014 року, протирічить вимогам розділу 8 Договору оренди, в якому чітко визначено право на розірвання договору в односторонньому порядку після 5 років оренди земельної ділянки. Твердження суду першої інстанції щодо права сторін на розірвання Договору оренди лише один раз - 01.07.2014 року з попередженням за три місяці до цієї дати, є обмеженням прав та інтересів сторін Договору оренди та протиріччям фактичним обставинам справи.

Крім того, апелянт ОСОБА_2 зазначила, що доводи суду першої інстанції щодо відсутності доказів повідомлення орендаря про намір розірвати Договір оренди в односторонньому порядку не відповідає обставинам справи, оскільки в матеріалах справи знаходиться повідомлення про вручення поштового відправлення, а також відповіді ПП «Агро-Синтез» на вказані листи, що є належним доказом направлення позивачем листів про намір розірвати Договір оренди в односторонньому порядку .

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а рішення суду - зміні в частині мотивів відмови у задоволенні позову ОСОБА_2 з наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 на підставі державного Акта на право приватної власності на земельну ділянку належить земельна ділянка площею 15.190 га., що знаходиться на території Південної сільської ради та передана їй для ведення сільськогосподарського виробництва, згідно Державного акту на право власності Серія ЯЖ № 386131 від 29.01.2009 ( а.с. 3) .

28.05.2009 року між ОСОБА_2 та ПП «Агро-Синтез» було укладено договір оренди 1/2 частини земельної ділянки строком на 10 років, за умовами якого орендодавець ОСОБА_2 надає, а орендар ПП «Агро-Синтез» приймає в строкове платне користування земельну ділянку сільськогосподарського призначення площею 7, 595 га.

Договір оренди земельної ділянки зареєстровано у книзі записів реєстрації договорів оренди земельної ділянки (паїв) у Нікопольському Центрі ДЗК за № 11 та, відповідно до акту прийому - передачі, передано ОСОБА_2 земельну ділянку № 234 ПП « Агро-Синтез».

Відповідно до п.4.1 Договору, підставою розірвання договору є; взаємна згода-сторін; рішення суду на вимогу однієї із сторін у наслідок невиконання, другою стороною обов'язків, передбачених договором, та внаслідок випадкового знищення, пошкодження орендованої земельної ділянки, яке істотно перешкоджає її використання, а також з інших підстав, визначених законом, вимога однієї із сторін у випадку невиконання іншою стороною прав і обов'язків передбаченних договором; добровільна відмова Орендаря від оренди земельної ділянки або припинення діяльності Орендаря.

Згідно п. 4.2 Договору розірвання договору в односторонньому порядку не допускається

Абзацом 3 п.4.3. договору встановлено, що сторони погоджуються з тим, що розірвання цього договору має здійснюватись за умови письмового попередження заінтересованої сторони не пізніше ніж за три місяці. При цьому повернення земельної ділянки орендодавцю проводиться по закінченню збирання посіяної культури.

Відповідно до розділу 8 Договору сторони домовились, що договір може бути розірваний в односторонньому порядку після 5(пяти) років оренди.

Звертаючись до суду з позовом, ОСОБА_2 посилалася на те, що відповідно до розділу 8 договору оренди договір може бути розірваний в односторонньому порядку після п`яти років оренди.

Звертаючись до суду з зустрічним позовом ПП «Агро-Синтез» посилаючись на те, що пунктів 4.2. та 2.1. чи розділу 8 вказаного договору оренди, просив визначити їх пріоритетність, рішення суду в цій частині не оскаржується, а тому, відповідно до вимог ч. 1 ст. 303 ЦПК України та роз'яснень викладених в п. 15 постанови Пленуму Верховного Суду України № 12 від 24.10.2008 р., колегією суддів не перевіряється

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог про тлумачення змісту договору оренди земельної ділянки від 28.05.2009 року, укладеного між ОСОБА_2 та Приватним підприємством „Агро-Синтез, зареєстрованого Нікопольським центром ДЗК у Книзі записів реєстрації договорів оренди земельних ділянок ( паїв) за № 04.09.12501111, визначивши пріоритетність пунктів 4.2. та 2.1. чи розділу 8 вказаного договору оренди, як таких, що протирічать один одному, оскільки в п. 4.2. зазначено , що розірвання договору в односторонньому порядку не допускається, а в розділі 8 договору зазначено, що договір може бути розірваний в односторонньому порядку після п`яти років оренди, суд першої інстанції виходив з того, що зміст пунктів 4.2. , 2.1. та розділу 8 вказаного договору оренди є виразним, однозначним та зрозумілим, а тому тлумаченню не підлягає..

Відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_2, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем ні в своїх поясненнях ні в зверненнях до відповідача не зазначені підстави для розірвання договору оренди земельної ділянки в односторонньому порядку.

Колегія суддів погоджується з остаточним висновком суду першої інстанції щодо відмови у задоволенні позову, однак, не може погодитися з мотивами відмови з наступних підстав.

Згідно із частиною першою статті 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов'язків.

Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина перша статті 627 ЦК України).

Статтею 2 ч. 1 Закону України „Про оренду землі" передбачено, що відносини, пов'язані з орендою землі, регулюються Земельним кодексом України, Цивільним кодексом України, цим Законом, законами України, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них, а також договором оренди землі.

Частиною четвертою статті 124 ЗК України передбачено, що передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб, здійснюється за договором оренди між власником земельної ділянки і орендарем.

За змістом частини другої статті 792 ЦК України майнові відносини, що виникають з договору найму (оренди) земельної ділянки, є цивільно-правовими, ґрунтуються на засадах рівності, вільного волевиявлення та майнової самостійності сторін договору та, крім загальних норм цивільного законодавства, щодо договору, договору найму регулюються актами земельного законодавства - ЗК України, Законом України "Про оренду землі".

Законом України "Про оренду землі" визначаються умови укладення, зміни, припинення і поновлення договору оренди землі.

Відповідно до статті 13 Закону України "Про оренду землі" під договором оренди землі розуміється договір, за яким орендодавець зобов'язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов'язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

Право оренди земельної ділянки посвідчується договором оренди, зареєстрованим відповідно до закону (ч. 5 ст. 126 ЗК України).

Частиною 2 ст. 125 ЗК України передбачено, що право на оренду земельної ділянки виникає після укладення договору оренди і його державної реєстрації.

Згідно із ч, 1 ст. 210 ЦК України та ч. 1 ст. 20 Закону № 161-XIV, договір оренди землі підлягає державній реєстрації, після чого він відповідно до ст. 18 Закону № 161 -ХІV набирає чинності.

Відповідно до ч. 1 ст. 15 Закону України "Про оренду землі" істотними умовами договору оренди землі є: об'єкт оренди (кадастровий номер, місце розташування та розмір земельної ділянки); строк дії договору оренди; орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, форм платежу, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату; умови використання та цільове призначення земельної ділянки, яка передається в оренду; умови збереження стану об'єкта оренди; умови і строки передачі земельної ділянки орендарю: умови повернення земельної ділянки орендодавцеві; існуючі обмеження (обтяження) щодо використання земельної ділянки; визначення сторони, яка несе ризик випадкового пошкодження або знищення об'єкта оренди чи його частини; відповідальність сторін; умови передачі у заставу та внесення до статутного фонду права оренди земельної ділянки.

Згідно ст. 31 Земельного кодексу України, розірвання договору оренди землі в односторонньому порядку не допускається, якщо інше не передбачено Законом або цим договором.

Згідно з нормою ст.. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст.. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_2 на підставі державного Акта на право приватної власності на земельну ділянку належить земельна ділянка площею 15.190 га., що знаходиться на території Південної сільської ради .

28.05.2009 року між ОСОБА_2 та ПП Агро-Синтез» укладено договір оренди земельної ділянки площею 7, 595 га, строком на 10 років.

Зазначений договір був зареєстрований у Нікопольському Центрі ДЗК за № 11 .

Згідно акту про передачу та прийом земельної ділянки від 02.07.2009 року, ОСОБА_2 передала ПП «Агро-Синтез»" в натурі на умовах оренди земельну ділянку площею 15,190 га на 10 років.

Пунктом 2.1 договору оренди земельної ділянки від 28.05.2009 року встановлено термін дії договору 10 років, починаючи із засвідчення факту державної реєстрації та дати його реєстрації у Книзі записів державної реєстрації договорів оренди земельної ділянки.

Згідно п. 4.2 Договору розірвання договору в односторонньому порядку не допускається

Однак, розділом 8 «Додаткові умови» Договору оренди земельної ділянки сторони додатково домовились, що договір може бути розірваний в односторонньому порядку після 5(пяти) років оренди, тобто після 01 липня 2014 року.

Абзацом 3 п.4.3. договору встановлено, що сторони погоджуються з тим, що розірвання цього договору має здійснюватись за умови письмового попередження заінтересованої сторони не пізніше ніж за три місяці. При цьому повернення земельної ділянки орендодавцю проводиться по закінченню збирання посіяної культури.

Таким чином, про дострокове розірвання договору оренди земельної ділянки позивач ОСОБА_2 мала повідомити ПП «Агро-Синтез» за три місяці до дати розірвання договору, але після 01 липня 2014 року .

Однак, як вбачається з копій листів-повідомлень, повідомлення про намір розірвати договір оренди земельної ділянки були направлені позивачем ОСОБА_2 на адресу відповідача ПП «Агро-Синтез» 24.06.2014 року, 04.08.2014 року та 23.09.2014 року без зазначення дати розірвання договору оренди земельної ділянки, з якої позивач вважає договір оренди розірваним.

Відповідно до ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Частиною 1 ст. 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен установити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

Виходячи з того, що відповідно до ст. 3 ЦПК України та ст. 15 ЦК України у порядку цивільного судочинства підлягає захисту саме порушене право, суд повинен встановити, чи дійсно порушені права орендодавця та є підстави для його розірвання.

Матеріали справи не містять належних та допустимих доказів на підтвердження підстав для розірвання договору оренди земельної ділянки від 28 травня 2009 року в односторонньому порядку.

У зв'язку з чим, на думку колегії суддів, позов ОСОБА_2 про визнання договору оренди земельної ділянки розірваним та зобов`язання повернути земельну ділянку задоволенню не підлягає, як передчасний. Висновок суду першої інстанції щодо можливості розірвання договору оренди лише 01.04.2014 року є помилковим, оскільки розділом 8 Договору, передбачено право сторін на одностороннє розірвання договору саме після 01.07.2014 року.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що повідомлення про вручення поштового відправлення, а також відповіді ПП «Агро-Синтез» на вказані листи, є належним доказом направлення позивачем листів про намір розірвати Договір оренди в односторонньому порядку, колегією суддів до уваги не беруться, оскільки зазначені повідомлення направлені після проведення посівних робіт не містять дати, з якої позивач, згідно розділу 8 Договору бажає розірвати Договір оренди земельної ділянки з відповідачем.

Доводи апеляційної скарги що орендодавець повинна була письмово повідомити про розірвання договору оренди не пізніше ніж до 01.04.2014 року, є обмеженням прав та інтересів сторін Договору оренди та протиріччям фактичним обставинам справи, колегія суддів вважає такими, що заслуговують на увагу.

За таких обставин, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити, рішення суду змінити в частині мотивів відмови у задоволенні позову ОСОБА_2 В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 313, 314, 316 ЦПК України, колегія суддів,-

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити .

Рішення Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 06 липня 2015 року змінити в частині мотивів відмови у задоволенні позову ОСОБА_2.

В іншій частині рішення суду залишити без змін

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, але може бути оскаржено у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий:

Судді: