Сквирський районний суд Київської області
Справа № 376/512/15-ц
Провадження № 2/376/250/2015
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"31" грудня 2015 р. Сквирський районний суд Київської області

в складі: головуючого судді Машкіної В.В.,

при секретарі судових засідань ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Сквира справу за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості та зустрічним позовом ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк», ОСОБА_2 про визнання недійсним договору поруки,

встановив:

Позивач звернувся до суду з даним позовом.

Позивач за первісним позовом просить стягнути солідарно з відповідачів, ОСОБА_2, ОСОБА_3 на користь ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» заборгованість у розмірі 367877,72 грн. за кредитним договором № DN81AR03110031 від 04.12.2007 року та судові витрати, посилаючись на наступне.

ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» та ОСОБА_2 04.12.2007 року уклали кредитний договір DN81AR03110031.

Згідно договору ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» зобовязався надати ОСОБА_2 кредит у розмірі 60341,50 грн. на термін до 03.12.2014 р., а відповідач зобов'язався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки і в порядку, встановлених кредитним договором.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором кредитодавець зобовязується надати грошові кошти позичальнику в розмірі та на умовах, встановлені договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити відсотки.

ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» свої зобовязання за договором та угодою виконав повному обсязі, а саме: видав відповідачу кредит у розмірі 60341,50 грн.

В порушення умов кредитного Договору, а також ст.ст. 509, 526, 1054 ЦК України відповідач, ОСОБА_2 свої зобовязання не виконав, а саме: не здійснював погашення заборгованості за кредитом у встановленому Договором порядку та строки.

У звязку із зазначеними порушеннями зобов'язань за кредитним договором ОСОБА_2 станом на 27.01.2015 року має заборгованість в розмірі 367877,72 грн., яка складається з наступного:

-69245,20 грн. - заборгованість за кредитом;

-40560,21 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом;

- 18289,32 грн. - заборгованість по комісії за користуванням кредитом;

- 239782,99 грн. - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором;

В забезпечення виконання зобов'язання за Договором DN81AR03110031 між ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» та відповідачем ОСОБА_3 було укладено Договір поруки в забезпечення виконання зобовязань за кредитним договором.

Відповідно до вимог ст.ст. 610, 554 Цивільного кодексу України, боржник та поручитель несуть відповідальність як солідарні боржники.

Згідно ст.ст. 525, 526, 530 ЦК України, зобов'язання повинні виконуватися належним чином і в термін передбачений договором, одностороння відмова від виконання зобов'язання не допускається, боржник не звільняється від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання.

В судове засідання представник позивача не зявився, про час та місце розгляду справи належним чином повідомлений. Проте надав суду заяву про розгляд справи у їх відсутність, позовні вимоги підтримують в повному обсязі. Проти зустрічної позовної заяви заперечують в повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_3 в судовому засіданні первісний позов не визнав в повному обсязі, заперечує проти його задоволення, оскільки договір поруки не укладав і його не підписував.

Зустрічний позов підтримав в повному обсязі. При цьому пояснив суду, що в січні 2015 року йому надійшов лист від ПАТ КБ «Приватбанк» де зазначалося, що він виступив поручителем за кредитним договором DN81AR03110031 від 04.12.2007 року та оскільки ОСОБА_2 свої зобов'язання не виконав по даному договору виникла заборгованість, яку від нього вимагали сплатити. Він негайно звернувся до найближчого відділення ПАТ КБ «Приватбанк» в смт. Бородянка Київської області, щоб з'ясувати походження зазначеного листа, але йому повідомили, що про даний договір поруки у них інформації немає та порекомендували звернутись в центральний офіс ПАТ КБ «Приватбанк» в м.Дніпропетровську.

На його запити в січні та лютому 2015 року до ПАТ КБ «Приватбанк» щодо існування зазначеного договору поруки банк відповіді не надав.

Він також в січня та лютому 2015 року звертався із заявою (повідомленням) про відкриття кримінального провадження за ч. 1 ст. 358 КК України до Бородянського та Сквирського РВ ГУ МВС України у Київській області. Відповіді не отримав.

З доданої до позовної заяви копії договору поруки від 04.12.2007 року вбачається, що підпис зроблений невідомою особою від його імені, значно відрізняється від його справжнього підпису та підпису в паспорті. З доданої до позовної заяви копії його паспорта також видно, що підроблений засвідчуваний напис та підпис від його імені і на копії його ж паспорта.

Крім того, з тексту зазначеного договору поруки вбачається, що він не уповноважував іншу особу від його імені укласти такий договір.

Разом з тим, з ОСОБА_2 він особисто не знайомий, а знає лише його брата, а тому він не міг поручитися за виконання зобов'язання незнайомої людини.

Також зазначив, що даний договір поруки викликає великі сумніви, оскільки він не має номера договору, а також в п.17 зазначено місце укладення договору ТОВ «Крафт» м. Київ, печатка ж, що засвідчує підпис зі сторони кредитора, ТОВ «Автокредит плюс». Стверджує, що жодна з назв зазначених товариств йому не відома. До позовної заяви не додана довіреність ОСОБА_4, який мав право укладати договір поруки від імені ПАТ КБ «Приватбанк».

Отже, вчинення підпису на оспорюваному договорі поруки іншою особою, свідчить про відсутність його волевиявлення та внутрішньої волі на укладення такого договору.

Згідно з Висновком експерта від 12.10.2015 року встановлено, що у договорі Поруки в графі «Поручитель» підпис від імені ОСОБА_3 виконано не ОСОБА_3, а іншою особою з наслідуванням його підпису.

Крім того, він змушений був тривалий час, а саме з січня 2015 року, вживати заходи спрямовані на захист свого безпідставно порушеного права, завданого недійсним правочином, в результаті чого зазнав моральної шкоди, яку він оцінює в 18 000 грн. та, яка підлягає відшкодуванню з банку.

Просить також, при визначені розміру моральної шкоди, врахувати, що він проживає в ІНФОРМАЦІЯ_1, є інвалідом третьої групи, а тому для захисту своїх прав був змушений витратити неабиякі зусилля, щоб відвідувати судові засідання в Сквирському районному судді Київської області.

Крім того, ним була понесена і матеріальна шкода, яка заключається в витратах на проїзд до м. Сквира та проживання в готелі.

На проїзд до м. Сквира та назад до м. Києва він витратив 566 грн., що підтверджується квитками на автобус Київ-Сквира.

На проживання в готелі в м. Сквира він витратив 360 грн., що підтверджується відповідними квитанціями.

Також, він поніс витрати на проведення судової почеркознавчої експертизи, вартість якої складає 1 940,40 грн. та 40 грн. комісія за проведення платежу та по наданню правової допомоги, а саме: складання зустрічної позовної заяви 2000 грн.

На підставі наведеного, керуючись. ст.ст. 3, 15, 118-119 ЦПК України, ст..ст.203, 215 ЦК України, п.8 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009 року №9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» просить: визнати недійсним з моменту укладення договір поруки від 04.12.2007 року укладений між ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_3 в забезпечення виконання зобов'язання за кредитним договором DN81AR03110031 від 04.12.2007 року; стягнути з ПАТ «Приватбанк» на відшкодування матеріальної шкоди 926 грн.; стягнути з ПАТ «Приватбанк» на відшкодування моральної шкоди 18 000 грн.; стягнути з ПАТ «Приватбанк» понесені судові витрати, а саме за надання правової допомоги 2000 грн., за проведення судової почеркознавчої експертизи 1980,40грн. та сплату судового збору 243,60 грн.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не зявився. Про день, час та місце розгляду справи належним чином повідомлений, проте до суду повернувся конверт з відміткою, що останній за вказаною адресою не проживає.

Суд встановив, що відповідно до наданої банком копії договору, 04.12.2007 рокуПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_2 уклали кредитний договір DN81AR03110031.

Згідно договору ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» зобовязався надати ОСОБА_2 кредит у розмірі 60341,50 грн. на термін до 03.12.2014 року, а відповідач зобов'язався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки і в порядку, встановлених кредитним договором.

В указаний в договорі термін кредит не був погашений. Крім того, по ньому не було проведено жодного платежу.

В забезпечення виконання зобов'язання за Договором DN81AR03110031, як стверджує банк, між ПАТ КБ «Приватбанк» та відповідачем ОСОБА_3 було укладено Договір поруки в забезпечення виконання зобовязань за кредитним договором.

Відповідно до вимог ст.ст. 610, 554 Цивільного кодексу України, боржник та поручитель несуть відповідальність як солідарні боржники.

Відповідно до вимог ч.ч. 3-5 ст. 203 ЦК України, волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Пункт 2 частини 1 статті 208 ЦК України передбачає, що у письмовій формі належить вчиняти: правочини між фізичною та юридичною особою.

Частина друга статті 207 ЦК України передбачає, що правочин визнається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний сторонами.

Згідно висновку експерта за результатами проведення судово-почеркознавчої експертизи №8947/8595/13-32 від 30.04.2015 року, вбачається, що підпис від імені ОСОБА_3 у рядку «Підпис» графи «19.2.ПОРУЧИТЕЛЬ:» на другому аркуші договору поруки DN81AR03110031 від 04.12.2007 року, що укладений від імені ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_3, - виконаний не ОСОБА_3, а іншою особою з наслідуванням підпису ОСОБА_3

Тобто, в порушення вимог ч.2 ст. 207 ЦК України відповідач даний правочин не підписував.

Частинами 1, 3 статті 215 ЦК України передбачено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною вимог, які встановлені частинами першою-третьою, пятою та шостою статті 203 ЦК України. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Отже, Договір поруки від 04.12.2007 року укладений між ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_3 в забезпечення виконання зобов'язання за кредитним договором DN81AR03110031 від 04.12.2007 рокуне відповідає вимогам ст.ст. 203, 207, 208 ЦК України.

Відповідно до ч.ч. 1, 5 ст. 216 ЦК України передбачено, що недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю.

Відповідно до п. 7 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06 листопада 2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом, та із застосуванням наслідків недійсності, передбачених законом.

Таким чином, суд дійшов до висновку, що Договір поруки від 04.12.2007 року укладений між ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_3 в забезпечення виконання зобов'язання за кредитним договором DN81AR03110031 від 04.12.2007 рокує недійсним з моменту його укладення

Отже, оспорюваний договір поруки у відповідності до ч. 3 ст. 203 ЦК України підлягає визнанню недійсним.

Позивач змушений був тривалий час, а саме: з січня 2015 року, вживати заходи спрямовані на захист свого безпідставно порушеного права, завданого недійсним правочином, в результаті чого зазнав моральної шкоди, яку він оцінює в 18 000 грн.

При цьому, він проживає в ІНФОРМАЦІЯ_2, є інвалідом третьої групи, а тому для захисту своїх прав був змушений витратити неабиякі зусилля, щоб відвідувати судові засідання в Сквирському районному судді Київської області.

Статтею 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Згідно ч. 2 ст. 216 ЦК України, якщо у зв'язку із вчиненням недійсного правочину другій стороні або третій особі завдано збитків та моральної шкоди, вони підлягають відшкодуванню винною стороною.

За приписами ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в Постанові від 31 березня 1995 року № 4 під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема у порушенні права власності.

Отже, суд визнає, що позивачу незаконними діями працівників банку заподіяно моральну шкоду, погоджується з її оцінкою в 18000 грн., і вважає за необхідне стягнути моральну шкоду в повному обсязі.

Крім того, позивачем була понесена і матеріальна шкода, яка виражається в витратах на проїзд до м. Сквира та проживання в готелі.

На проїзд до м. Сквира та назад до м. Києва він витратив 566 грн., що підтверджується квитками на автобус Київ-Сквира.

На проживання в готелі в м. Сквира він витратив 360 грн., що підтверджується відповідними квитанціями.

Отже, позивачу заподіяна матеріальна шкода в розмірі 926 грн., яка підлягає відшкодуванню.

Також позивач поніс судові витрати: на проведення судової почеркознавчої експертизи в розмірі 1 940,40 грн. та 40 грн. комісії за проведення платежу; за надання правової допомоги, а саме: складання зустрічної позовної заяви 2000 грн. та оплаті судового збору в розмірі 243,60 грн.. Всього на суму 4224 грн., які підлягають відшкодуванню.

Згідно ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

У відповідності до вимог ст. 88 ЦПК України судові витрати за первісним позовом стягненню не підлягають. Судові витрати за зустрічним позовом розмірі: за надання правової допомоги 2000 грн., за проведення судової почеркознавчої експертизи 1980,40 грн. та сплату судового збору 243,60 грн., підлягають стягненню з позивача на користь відповідача.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 62, 88, 209, 212, 214, 215, 293 ЦПК України, ст.ст. 203, 207, 208, 215, 216 ЦК України, Постановою Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06 листопада 2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», ЗУ «Про судовий збір», суд,-

вирішив:

Відмовити в задоволенні позову Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості в повному обсязі.

Задовольнити зустрічний позов ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк», ОСОБА_2 про визнання недійсним договору поруки в повному обсязі.

Визнати недійсним договір поруки від 04.12.2007 року укладений між ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_3 в забезпечення виконання зобов'язання за кредитним договором DN81AR03110031 від 04.12.2007 року з моменту його укладення.

Стягнути з ПАТ «Приватбанк» на користь ОСОБА_3 матеріальну шкоду в розмірі 926 грн.; моральну шкоду в розмірі 18 000 грн.; понесені судові витрати в розмірі 4224грн.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Апеляційного суду Київської області через Сквирський суд протягом десяти днів з дня його проголошення, а особами, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя