Провадження № 2-з/752/408/15
У Х В А Л А

07.12.2015 року суддя Голосіївського районного суду м.Києва Сальникова Н.М., розглянувши заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову,-

ВСТАНОВИВ:

04.12.2015 року ОСОБА_1 звернулася до Голосіївського районного суду з позовом до ОСОБА_3 про стягнення за договором про надання правової допомоги заборгованості у сумі 250 000грн 00к. Одночасно подано заяву про забезпечення позову шляхом накладення арешту на квартиру АДРЕСА_1.

Ухвалою судді від 07.12.2015 року позовну заяву ОСОБА_1 залишено без руху і надано строк для усунення недоліків, у зв'язку із несплатою судового збору згідно визначених ставок за Законом України «Про судовий збір».

Вивчивши матеріали за цивільним позовом, доводи заяви про забезпечення позову, приходжу до таких висновків.

Забезпечення позову - це сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог. Точне і неухильне додержання норм цивільно-процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову є необхідною умовою здійснення завдань цивільного судочинства, які полягають у справедливому, неупередженому та своєчасному розгляді й вирішенні цивільних справ із метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

У відповідності до вимог ч.1 ст.151 ЦПК України єдиною підставою для забезпечення позову є звернення до суду особи з заявою про забезпечення позову, яка повинна бути подана з додержанням вимог, передбачених ст.151 ЦПК України.

Відповідно до ч.1 ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, користуються рівними правами щодо надання доказів, їх дослідженню та доведенню перед судом їх переконливості. Ці загальні правила процедури стосуються всіх стадій руху судової справи.

Згідно роз'яснень Постанови Пленуму ВСУ від 22 грудня 2006 року N 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» вирішуючи питання щодо застосування певного виду забезпечення позову, суди повинні виходити з того, що суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Особам, які беруть участь у справі, має бути гарантована реальна можливість захистити свої права при вирішенні заяви про забезпечення позову, оскільки існує ризик спричинення їм збитків у разі, якщо сам позов або пов'язані з матеріально-правовими обмеженнями заходи з його забезпечення виявляться необґрунтованими.

За приписами ч.3 ст.152 ЦПК України види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

У поданій до суду заяві заявник не надав підтвердження, чому невжиття заходів забезпечення може утруднути або зробити неможливим виконання рішення суду, і як саме, заявлений вид забезпечення позову не є співмірним із заявленими позовними вимогами, а відтак не можу бути задоволений. Окрім того, з огляду на постановлену ухвалу про залишення позову без руху у зв'язку із несплатою судового збору, на даній стадії відсутні підстави для вжиття заходів забезпечення позову.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. 151, 153, 210, 293 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В :

В задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову - відмовити.

Ухвалу може бути оскаржено в порядку ст.293 ЦПК України протягом п'яти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя: Н.М. Сальникова