ВАСИЛЬКІВСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 362/1576/14-ц
Провадження № 6/362/137/15
У Х В А Л А

іменем України

02.09.2015 року Васильківський міськрайонний суд Київської області в складі:

Головуючого судді - Орди О.О.

при секретарі Хоменко О.А.

розглянувши подання державного виконавця ВДВС ОСОБА_1 ОСОБА_2 про тимчасове обмеження у права виїзду боржника за межі України до виконання зобов'язання за рішенням, -

ВСТАНОВИВ:

Державний виконавець ВДВС ОСОБА_1 МРУЮ ОСОБА_3 звернулась до суду з поданням про тимчасове обмеження у права виїзду боржника за межі України до виконання зобов'язання за рішенням боржника а саме ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Відповідно до п.18 ч.3 ст.11 Закону України "Про виконавче провадження" державний виконавець має право в разі ухилення боржника від виконання зобов'язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи або керівника боржника - юридичної особи за межі України до виконання зобов'язань за рішенням.

Реалізація цих прав здійснюється в порядку ст.377-1 Цивільного процесуального кодексу України з поданням про тимчасове обмеження боржника в праві виїзду за межі України, якого також визначено, що суб'єктом звернення до суду є державний виконавець.

Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши надані докази, суд приходить до наступного.

Порядок встановлення тимчасового обмеження боржників у виїзді за межі України регламентований цивільно-процесуальним кодексом, Законом України «Про виконавче провадження», Законом України «Про порядок виїзду з України та в'їзду в Україну громадян України», Законом України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», а Інструкцією з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України № 512/5 від 02.04.2012 року ( розділом ХІ) , листом Верховного суду України від 01.02.2013 року «Про судову практику щодо вирішення питання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України» встановлені вимоги до подань державних виконавців про встановлення тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України, їх форма та зміст.

Подання повинно містити: найменування суду, до якого направляється подання; реквізити виконавчого документа, який перебуває на виконанні; реквізити виконавчого провадження; прізвище, ім'я та по батькові особи (боржника), дату народження (число, місяць, рік); підтвердження факту ухилення боржника від виконання своїх зобов'язань.

У поданні мають бути визначені заходи (тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України з вилученням паспортного документа чи без такого), найменування органів, які мають їх здійснити. У разі тимчасового обмеження особи (боржника) у праві виїзду за межі України з вилученням паспортного документа зазначаються вид паспортного документа (для громадян України - дипломатичний паспорт, службовий паспорт, паспорт громадянина України, паспорт громадянина України для виїзду за кордон, посвідчення особи моряка тощо; для іноземців та осіб без громадянства - паспортний документ, що підтверджує громадянство іноземця або посвідчує особу без громадянства), його серія та номер, а також найменування та місцезнаходження державного органу, до якого повинен надсилатися вилучений паспортний документ.

Для забезпечення контролю щодо осіб (боржників) та проведення їх однозначної ідентифікації під час перетинання ними державного кордону України потрібно зазначати прізвища та імена: громадян України - тільки українською мовою; громадян ОСОБА_5 Федерації та Республіки Білорусь - тільки російською; іноземців та осіб без громадянства - тільки латинською (ці дані містяться у машино зчитувальній зоні його паспортного документа, а за її відсутності - з надрукованих на цій сторінці паспортного документа даних про особу).

У разі відсутності вище вказаних даних державний - виконавець отримує їх у суді, який ухвалив рішення щодо такого боржника, та у відповідних органах, які здійснюють реєстрацію місця проживання громадян України та іноземців.

Суду не надано інформації, яка передбачена в Інструкції і, як зазначено вище, будь-яких доказів звернення державного виконавця до відповідних державних органів за витребуванням вказаної інформації також не надано.

Відповідно до ч. 2 ст. 6 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» громадянинові України, який має паспорт, може бути тимчасово відмовлено у виїзді за кордон у випадках, передбачених пунктами 1-9 частини першої цієї статті.

Пунктом 2, 5 ч. 1 цієї статті передбачено, що громадянинові України може бути тимчасово відмовлено у видачі паспорта у випадках, якщо:

- діють неврегульовані аліментні, договірні чи інші невиконані зобов'язання - до виконання зобов'язань, або розв'язання спору за погодженням сторін у передбачених законом випадках, або забезпечення зобов'язань заставою, якщо інше не передбачено міжнародним договором України;

- він ухиляється від виконання зобов'язань, покладених на нього судовим рішенням, рішенням іншого органу (посадової особи), - до виконання зобов'язань.

Реалізація цих прав здійснюється в порядку ст.377-1 Цивільного процесуального кодексу України з поданням про тимчасове обмеження боржника в праві виїзду за межі України, статтею 4 якого також визначено, що суб'єктом звернення до суду є державний виконавець.

Пунктом 18 ст. 11 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено право державного виконавця, у разі ухилення боржника від виконання зобов'язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи або керівника боржника - юридичної особи за межі України - до виконання зобов'язань за рішенням.

Разом з тим, відповідно до правової позиції Верховного Суду України щодо вирішення питання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України "ухилення від виконання зобов'язань, покладених судовим рішенням, рішенням іншого органу (посадової особи)", вжите у п. 5 ч. 1 ст. 6 Закону № 3857-XII та у п. 18 ч. 3 ст. 11 Закону № 606-XIV, позначає з об'єктивної сторони такі діяння (дії чи бездіяльність) особи боржника, які полягають у навмисному чи іншому свідомому невиконанні нею зазначених обов'язків. У зв'язку з цим і здійснюється примусове виконання. Це також є підставою для звернення з поданням до суду щодо вирішення питання про застосування до такої особи тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України.

Особа, яка має невиконані зобов'язання, не може вважатися винною в ухиленні, поки не буде доведено протилежне.

Відповідно до положення ч. 3 ст. 10 ЦПК наявність умислу та обставини, які є предметом посилання суб'єкта подання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України як на підставу його вимог, підлягають доведенню. Зокрема, задоволення такого подання можливе лише за умови "доведення факту ухилення боржника від виконання зобов'язання".

Ухилення боржника від виконання своїх зобов'язань є оціночним поняттям. Теоретично їх невиконання може бути зумовлене об'єктивними причинами, наприклад, внаслідок відсутності майна, роботи, незадовільного фінансового стану, тривалого відрядження, важкої хвороби тощо. Однак воно може мати й принципово інше походження, суб'єктивне, коли боржник свідомо ухиляється від виконання - має змогу виконати зобов'язання у повному обсязі або частково, але не робить цього без поважних причин.

На момент звернення до суду з поданням факт ухилення боржника від виконання зобов'язань, покладених на нього рішенням, повинен вже відбутися і бути об'єктивно наявним та вбачатися з матеріалів виконавчого провадження.

Поняття "ухилення від виконання зобов'язань, покладених на боржника рішенням" варто розуміти як будь-які свідомі діяння (дії або бездіяльність) боржника, спрямовані на невиконання відповідного обов'язку у виконавчому провадженні, коли виконати цей обов'язок у нього є всі реальні можливості (наприклад, наявність майна, грошових коштів тощо) і цьому не заважають будь-які незалежні від нього об'єктивні обставини (непереборної сили, події тощо).

Проте на підтвердження даного подання державним виконавцем не надано жодного доказу того, що державним виконавцем вживались всі можливі заходи для виконання рішення суду, передбачених Законом України «Про виконавче провадження». Суду не надано доказів, які б підтвердили, що боржник ОСОБА_4Ю ухиляється від виконання рішення суду, а також відсутні докази того, що боржник виїжджає за кордон. Державний виконавець, заявляючи вимогу про тимчасове обмеження у праві виїзду боржника за кордон, окрім посилання на нормативні акти, не зазначив, в чому проявляється ухилення ОСОБА_4Ю від виконання зобов'язань та його намагання виїхати за межі України, щоб уникнути цивільно-правової відповідальності.

Викладене в сукупності вказує на ігнорування державним покладеними на неї частиною другою статті 11 Закону України Про виконавче провадження обовязків, а саме, що державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії, у спосіб та в порядку, встановленому виконавчим документом і цим Законом.

Відповідно до ст. 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Виходячи з викладеного, подання не підлягає задоволенню.

Керуючись статтями 6-8 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України», статтями 5, 11 Закону України «Про виконавче провадження», ст. 19 Закону України «Про державну прикордонну службу України», пунктами 22-25 Постанови Кабінету Міністрів України від 31 березня 1995 року № 231 «Про затвердження Правил оформлення і видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон і проїзного документа дитини, їх тимчасового затримання та вилучення», ст. 377-1 ЦПК України, -

у х в а л и в:

В задоволенні подання державного виконавця ВДВС ОСОБА_1 ОСОБА_2 про тимчасове обмеження у права виїзду боржника за межі України до виконання зобов'язання за рішенням - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Апеляційного суду Київської області через суд першої інстанції шляхом подання апеляційної скарги протягом п'яти днів з дня її проголошення. У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п'яти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя: