Справа № 738/1011/15-ц Провадження № 22-ц/795/1980/2015 Категорія цивільнаГоловуючий у I інстанції Волошина Н. В. Доповідач - Бечко Є. М.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 грудня 2015 року м. Чернігів

АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІГІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ у складі:

головуючого - суддіОСОБА_1,
суддів:ОСОБА_2, ОСОБА_3,
при секретарі:ОСОБА_4,
за участю:ОСОБА_5 в режимі відеоконференції

розглянувши цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_5 на рішення Менського районного суду Чернігівської області від 13 серпня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_5 до молодшого інспектора відділу нагляду і безпеки Менської виправної колонії Управління Державної пенітенціарної служби в Чернігівській області (№91) ОСОБА_6 про відшкодування моральної шкоди,

в с т а н о в и в:

Рішенням Менського районного суду Чернігівської області від 13 серпня 2015 року відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_5 до молодшого інспектора відділу нагляду і безпеки Менської виправної колонії Управління Державної пенітенціарної служби в Чернігівській області (№91) ОСОБА_6 про відшкодування моральної шкоди

Не погоджуючись з вказаним рішенням ОСОБА_5 звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на незаконність, необґрунтованість рішення, просив його скасувати та ухвалити нове рішення, яким визнати понесення ним моральної шкоди та стягнути з відповідача 9000 грн. у її відшкодування.

Доводи апеляційної скарги зводяться до викладу обставин справи, а також апелянт зазначив, що своїми діями відповідач, виконуючи чийсь наказ про позбавлення позивача телефонного дзвінка, здійснював незаконні дії і порушував законні права ОСОБА_5, усвідомлюючи що дія відповідача спрямована на порушення законних прав позивача та спричинять негативні наслідки. ОСОБА_5 вважає, що відповідач порушував вимоги Конституції України, Закону України «Про Державну кримінально-виконавчу службу», а крім того відповідно до вимог ст.107 Кримінально-виконавчого Кодексу України, засуджений має право здійснювати телефонні дзвінки, в тому числі у мережах рухомого (мобільного) звязку, без обмежень.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення апелянта, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно ч.1 ст.307 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право постановити ухвалу про відхилення апеляційної скарги і залишення рішення без змін.

Відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_5 суд першої інстанції виходив з того, що позов предявлений до неналежного відповідача, позивачу були розяснені положення ст.33 ЦПК України, але ним не ставилось питання про заміну неналежного відповідача, а предявлення позову до неналежного відповідача є підставою для відмови в задоволенні позову

Перевіривши рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги ОСОБА_5 колегія суддів апеляційного суду вважає, що суд повно та всебічно дослідив обставини даної справи та виніс правильне рішення.

Так, судом встановлено, що ОСОБА_5 відбував покарання в Менській виправній колонії управління Державної пенітенціарної служби України в Чернігівській області (№ 91) з 31 січня 2014 року, а 03 квітня 2015 року вибув до Маріупольського СІЗО Донецької області (а.с.75).

ОСОБА_5 стверджує, що йому було відмовлено у здійсненні телефонних дзвінків у період з 14 грудня 2014 року по 29 січня 2015 року.

Як вбачається з матеріалів справи, зокрема з графіків обліку виходу на службу персоналу чергових змін ВніБ Менської ВК №91 на грудень 2014 року та січень 2015 року, ОСОБА_6 працював за графіком: добу працює, три доби вихідний (а.с.59-61, 62-64), тому фізично не міг перешкоджати ОСОБА_5 у постійному здійсненні дзвінків з 14 грудня 2014 року по 29 січня 2015 року.

Крім того, з копії журналу №1451 обліку засуджених, яким надаються телефонні розмови, у мережах рухомого (мобільного) звязку, позивач неодноразово протягом грудня 2014 користувався телефонним звязком, а саме 17, 26, 28 та 30 грудня 2014 року, здійснюючи дзвінки дружині та адвокату, що і підтвердив (а.с.33-38).

Вбачається також, що ОСОБА_5 по даному факту звертався до прокуратури Менського району Чернігівської області, проте заходи прокурорського реагування не вживались (а.с.74).

Позов ОСОБА_5 предявлений до молодшого інспектора відділу нагляду і безпеки Менської виправної колонії Управління Державної пенітенціарної служби в Чернігівській області (№91) ОСОБА_6

Окремі питання виконання та відбування кримінального покарання у виді арешту, позбавлення та обмеження волі відповідно до вимог кримінально-виконавчого законодавства України конкретизовані у Правилах внутрішнього розпорядку установ виконання покарань, затверджених наказом Державного департаменту України з питань виконання покарань від 25 грудня 2003 року №275, що вірно зазначено судом першої інстанції.

Відповідно до п.29 даних Правил засуджені мають право здійснювати листування з особами, які перебувають за межами установ виконання покарань та не відбувають покарання, вести з ними телефонні розмови.

Згідно з п.46 Правил, адміністрація установи за наявності технічної можливості забезпечує надання засудженим телефонних розмов, які проводяться за рахунок засудженого і під контролем представника адміністрації, згідно з графіком у неробочий час. Для проведення телефонних розмов використовується телефон чергової частини установи або встановлюється таксофон. Факт надання розмови засудженим реєструється у спеціальному журналі.

Відповідно до Розділу III Правил внутрішнього розпорядку установ виконання покарань, затверджених наказом Міністерства юстиції України 29 грудня 2014 року № 2186/5, засуджені мають право вести телефонні розмови та користуватися глобальною мережею Інтернет у порядку, встановленому розділом ХІV цих Правил, згідно з яким адміністрація установи виконання покарань забезпечує надання засудженим телефонних розмов без обмеження їх кількості у визначений розпорядком дня час. З метою реалізації права на телефонні розмови усіх засуджених, які відбувають покарання в установі, тривалість розмови одного засудженого не повинна перевищувати 15 хвилин. Для проведення телефонних розмов, у визначеному адміністрацією установи виконання покарань місці встановлюються таксофони та забезпечується наявність засобів рухомого (мобільного) звязку, які знаходяться на обліку установи.

Телефонні розмови проводяться за рахунок засудженого і під контролем представника адміністрації протягом дня у вільний від роботи час та поза часом, передбаченим для приймання їжі та безперервного сну.

Телефонні розмови надаються засудженому за його письмовою заявою, в якій зазначаються місцезнаходження, телефонний номер абонента та тривалість розмови.

Факт телефонної розмови засудженого реєструється у журналі обліку телефонних розмов засуджених.

Тобто вбачається, що у Менській виправній колонії вимоги Кримінально-виконавчого Кодексу України відносно ОСОБА_5 не порушувалися, правила, графіки, журнали, наявні а тому посилання апелянта є безпідставним.

Також безпідставні посилання апелянта на ст.107 Кримінально-виконавчого кодексу України, адже дослівно в даній статті вказано, що засуджені, які відбувають покарання у виді позбавлення волі, в порядку, встановленому цим Кодексом і нормативно-правовими актами Міністерства юстиції України, мають право, зокрема: здійснювати листування з особами, які знаходяться за межами колоній, вести з ними телефонні розмови, у тому числі у мережах рухомого (мобільного) зв'язку, користуватися глобальною мережею Інтернет. Дана стаття не передбачає спілкування по телефону засудженого без обмежень.

Доводи позивача щодо надання відповідачем вказівок іншим співробітникам установи про заборону телефонних розмов позивачу належними доказами не підтверджуються.

Відповідно до вимог ст.213 ЦПК України рішення суду має бути законним та обґрунтованим. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі всебічно і повно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Даним вимогам рішення суду першої інстанції відповідає.

Відповідно до ч.4 ст.60 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Інші доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, а тому не можуть бути підставою для скасування рішення суду, ухваленого з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Враховуючи те, що апелянтом при поданні апеляційної скарги не було сплачено судового збору і його сплату ухвалою судді-доповідача було відстрочено до вирішення апеляційної скарги по суті, судовий збір у розмірі 267 грн. 96 коп. необхідно стягнути з апелянта в дохід держави.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-315, 317, 319 ЦПК України, апеляційний суд,

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 відхилити.

Рішення Менського районного суду Чернігівської області від 13 серпня 2015 року залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_5 судовий збір в сумі 267 (двісті шістдесят сім) гривень 96 копійок в дохід держави.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:Судді: