АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 526/275/14-ц Номер провадження 22-ц/786/22/15Головуючий у 1-й інстанції Заколодяжна О. А. Доповідач ап. інст. Гальонкін С. А.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 лютого 2015 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Полтавської області в складі:

головуючого- судді: Гальонкіна С.А.,

суддів: Лобова О.А., Одринської Т.В.,

при секретарі: Верещаці М.М.,

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Гадяцького районного суду Полтавської області від 30 вересня 2014 року по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, треті особи - Краснолуцька сільська рада Гадяцького району, Відділ Держземагенства у Гадяцькому районі Полтавської області, про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою, відновлення земельної межі та стягнення моральної шкоди,-

в с т а н о в и л а :

В лютому 2014 року позивач звернувся до місцевого суду з позовом до ОСОБА_3 про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою, відновлення земельної межі та стягнення моральної шкоди.

Просив суд зобов'язати ОСОБА_3 усунути перешкоди в користуванні його земельною ділянкою по АДРЕСА_1, зобов'язати відповідачку відновити межі земельної ділянки відповідно до Державного акту серії Р1 № 500451, шляхом перенесення огорожі між земельними ділянками по АДРЕСА_1 та стягнути з відповідачки на його користь завдану йому моральну шкоду в сумі 5000 грн. та понесені ним судові витрати в сумі 487,20 грн.

Рішенням Гадяцького районного суду Полтавської області від 30 вересня 2014 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить рішення місцевого суду скасувати та ухвалити нове про задоволення позову, посилаючись на порушення місцевим судом норм матеріального та процесуального права.

Колегія суддів, заслухавши доповідача, перевіривши матеріали справи та мотиви скарги, прийшла до висновку про часткове задоволення скарги.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України, апеляційний суд за результатами розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції вправі скасувати рішення суду першої інстанції, з ухваленням нового рішення в зв'язку з невідповідністю висновків суду обставинам справи.

Судом першої інстанції вірно встановлено, що згідно рішення 17 сесії 23 скликання Краснолуцької сільської ради Гадяцького району від 30.11.2001 року, ОСОБА_2 було передано безоплатно у приватну власність земельну ділянку для обслуговування жилого будинку і будівель площею 0,1804 га (а.с.9).

Згідно акту про встановлення меж земельної ділянки в натурі від 20.12.2001 року, землевпорядником Гадяцького центру державного земельного кадастру встановлені в натурі межі вказаної земельної ділянки, межові знаки в кількості 10 штук, проти встановлення меж сусіди суміжних земельних ділянок в тому числі і ОСОБА_3 не заперечували (а.с.10).

22.04.2002 року ОСОБА_2 отримав Державний акт на право приватної власності на землю серії Р1 № 500451 площею 0,1804 га, розташовану по АДРЕСА_1, призначеної для будівництва та обслуговування жилого будинку і господарських будівель та споруд, зареєстрований у Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №607 та виданого Краснолуцькою сільською радою 22.04.2002 року (а.с.15).

Звертаючись до суду позивач вказав, що відповідачка переставила свою огорожу на його земельну ділянку, захвативши 80 см його землі та не погоджується із раніше встановленими межовими знаками, в зв'язку з чим він неодноразово звертався до Краснолуцької сільської ради з метою встановлення межових знаків між їхніми сусідніми земельними ділянками відповідно до його Державного акту на землю.

Відмовляючи у задоволенні позову місцевий суд виходив з того, що позивач невірно обрав спосіб захисту свого порушеного права, а саме звернувся до суду, не дотримавшись порядку встановлення (відновлення) фактичних меж земельних ділянок, визначеного законодавством.

Проте, з таким висновком колегія суддів не погоджується, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 152 ЗК України держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю.

Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.

Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: а) визнання прав; б) відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; в) визнання угоди недійсною; г) визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; ґ) відшкодування заподіяних збитків; д) застосування інших, передбачених законом, способів.

Враховуючи вказане, безпідставними є висновок суду про те, що заявлені вимоги про відновлення меж земельних ділянок не входить до компетенції суду, оскільки позов пред'явлений не про встановлення меж землекористування, що дійсно не є компетенцією суду, а про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою шляхом відновлення межі між сумісними земельними ділянками.

Крім того, колегія суддів вважає за необхідне зауважити, що розглядаючи спір по суті суд першої інстанції ототожнив поняття відновлення та встановлення меж земельної ділянки, що призвело до невірних висновків щодо порядку його вирішення.

Відповідно до статті 107 Земельного кодексу України основою для відновлення меж є дані земельно-кадастрової документації.

З матеріалів справи слідує, що між земельними ділянками сторін були встановлені межові знаки в натурі, відповідно до Державних актів на право приватної власності на землю виданих ОСОБА_2 та ОСОБА_3 На момент їх встановлення відповідачка проти визначених меж не заперечувала, про що свідчить її підпис в акті про встановлення меж земельної ділянки. В подальшому відповідачка також не оскаржувала встановлених меж.

Після того, як ОСОБА_3 самовільно переставила паркан на земельну ділянку позивача, останній неодноразово звертався до землевпорядника Краснолуцької сільської ради щодо порушення відповідачкою його прав на коистування земельною ділянкою.

Актами перевірки дотримання вимог земельного законодавства від 14.11.2013 року та 30.04.2014 року встановлено, що ОСОБА_3 не згідна з встановленою межею та переставила огорожу на 0,8 м на земельну ділянку ОСОБА_2, чим порушила межу (а.с.16,55,56).

Листом Відділу Держземагенства у Гадяцькому районі від 12.02.2014 року позивачу було роз'яснено, що відділ не має повноважень на виконання робіт по встановленню меж земельних ділянок та рекомендовано звернутись до суду оскільки між власниками сусідніх земельних ділянок існує спір (а.с.17).

З наведеного слідує, що позивач намагався вирішити спір в позасудовому порядку та на момент звернення до суду вичерпав всі можливі способи такого захисту свого права.

Відповідач ОСОБА_3 в ході судового розгляду в суді апеляційної інстанції заявила клопотання про призначення судової земельно-технічної експертизи для визначення меж між земельними ділянками, яке ухвалою апеляційного суду від 05 листопада 2014 року було задоволено.

Відповідно до висновку № 994 судової земельно-технічної експертизи від 30.01.2015 року, складеного судовим експертом В.В.Махиня Полтавського відділення ХНДІСЕ ім. засл.проф. М.С.Бокаріуса (а.с.136-151), вбачається, що фактична площа земельної ділянки ОСОБА_3 становить 0,4270 га, а фактична площа земельної ділянки ОСОБА_2 становить 0,1852 га. Фактичний порядок користування земельними ділянками за адресою: АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2 не відповідає Державним актам на право приватної власності на землю та технічній документації на вищевказані земельні ділянки та вимогам діючого законодавства з питань землеустрою та землекористування. Межі та конфігурація земельних ділянок по АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2 змінені. Має місце порушення межі землекористування з боку відповідачки ОСОБА_3 Порушення полягає в зміщенні межі земельної ділянки ОСОБА_3 в бік земельної ділянки ОСОБА_2 Площа захоленої земельної ділянки становить 0,0053 га. На плані вказана лінія відновлення меж згідно Державних актів на земельні ділянки (додаток № 9).

Таким чином, висновки проведеної експертизи доводять обґрунтованість вимог позивача. Колегія суддів вважає, що матеріали справи в їх сукупності містять належні та допустимі докази на підтвердження позовних вимог ОСОБА_2 щодо порушення відповідачкою ОСОБА_3 встановлених меж земельної ділянки, що належить йому на праві власності.

Тому, рішення місцевого суду підлягає частковому скасуванню, з ухваленням нового рішення в частині позовних вимог про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою та відновлення земельної межі.

Разом з тим, колегія суддів погоджується з висновком місцевого суду про недоведеність позивачем заподіяння йому моральної шкоди, оскільки не надано доказів на підтвердження завдання цієї шкоди та заявленого її розміру. Тому, в цій частині рішення місцевого суду необхідно залишити без змін.

Судовий збір підлягає розподілу відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України. Пунктом 36 Постанови Пленуму ВССУ № 10 від 17.10.2014 року «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» дано роз'яснення, що вимога пропорційності присудження судових витрат при частковому задоволенні позову (частина перша статті 88 ЦПК) застосовується незалежно від того, за якою ставкою сплачено судовий збір. Якщо вимогу пропорційності розподілу судових витрат при частковому задоволенні позову точно визначити неможливо (наприклад, при частковому задоволенні позову немайнового характеру), то судові витрати розподіляються між сторонами порівну.

Таким чином, на користь позивача підлягає стягненню 365,40 грн. оплаченого ним судового збору за подачу позову до суду та за подачу апеляційної скарги ((243,6+243,60+243,60):2=365,40).

Витрати, понесені відповідачем на оплату проведення судової земельно-технічної експертизи не підлягають стягненню на її користь, оскільки висновки даної експертизи не підтверджують її заперечень проти позову.

На підставі вищенаведеного, керуючись ст.ст. 303, 307, 309 п.4, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Гадяцького районного суду Полтавської області від 30 вересня 2014 року в частині відмови у задоволенні позовних вимог про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою та відновлення земельної межі - скасувати.

В цій частині ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою та відновлення земельної межі задовольнити.

Зобов'язати ОСОБА_3 усунути перешкоди ОСОБА_2 у користуванні належною йому на праві власності земельною ділянкою, що розташована по АДРЕСА_1 шляхом відновлення межі земельної ділянки відповідно до Державного акту на право приватної власності на землю серія Р1 № 500451, виданого 22 квітня 2002 року, та перенесення огорожі між земельними ділянками по АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2, як вказано в додатку № 9 (синя лінія) висновку № 994 судової земельно-технічної експертизи від 30.01.2015 року.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 365 грн. 40 коп. в рахунок відшкодування судових витрат по оплаті судового збору.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржено до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий: (підпис) С.А.Гальонкін

Судді: (підпис) О.А.Лобов (підпис) Т.В.Одринська

З оригіналом згідно:

Суддя Апеляційного суду

Полтавської області С.А.Гальонкін