АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/4051/15 Справа № 203/7784/14-ц Головуючий у 1 й інстанції - Казак С. Ю. Доповідач - Черненкова Л.А.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 травня 2015 року м. Дніпропетровськ

Судова колегія судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді - Черненкової Л.А.

суддів - Пономарь З.М., Петешенкової М.Ю.

при секретарі - Яловій Ю.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 та його представника ОСОБА_3 на рішення Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 18 лютого 2015 року по справі за позовом ОСОБА_2 до публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський Акціонерний Банк» про визнання додаткової угоди до кредитного договору недійсною, зобов'язання провести перерахунок заборгованості, -

В С Т А Н О В И Л А:

08 грудня 2014 року ОСОБА_2 звернувся до суду із вказаною позовною заявою, за якою просив суд визнати додаткову угоду до кредитного договору №36/в від 20.06.2008 року недійсною та зобов'язати відповідача та його правонаступників здійснити перерахування заборгованості відповідно до судового рішення та відшкодувати судові витрати. В обґрунтування позову посилався на те, що 20.06.2008 року між ним та ВАТ «ВіЕйБі Банк» було укладено кредитний договір №36/в. Одним із істотних умов договору були: загальна сума кредиту - 14139,64 євро, відсотки за користування кредитом - 11% на рік, винагорода за надання фінансового інструменту - 0,00% від суми виданого кредиту, винагорода за обслуговування кредиту - 18,38 євро, сума щомісячного платежу - 250 євро. Ним було виконано всі вимоги договору, а саме: підписано договір застави, предмет застави застраховано, кредитні кошти використано за цільовим призначенням, надано до банку відповідні документи, щомісячно здійснено відповідні платежі. Проте, 11.11.2008 року до нього було направлено листа банку із повідомленням про те, що відсоткова ставка за користування кредитом буде піднята в односторонньому порядку банком до 17,5% річних. Таке рішення банк мотивував постановою НБУ №107 від 21.04.2008 року, зазначивши, що це викликано зростанням вартості грошових ресурсів на міжбанківському кредитному ринку України, а також відповідним п.3.2.8 кредитного договору. Оскільки підняття відсоткових ставок банком в односторонньому порядку створило умови, за яких він не в змозі був оплачувати підвищену відсоткову ставку за кредитом, він відмовився підписувати додаткову кредитну угоду про підняття ставки до 17,5% та сплачував кошти за попередніми умовами договору за ставкою 11%. В листопаді 2014 року він звернувся до банку з проханням надати йому розрахунки на погашення кредиту, строк якого завершувався 19.06.2015 року та після отримання розрахунків з'ясував, що банк в односторонньому порядку за умовами додаткової кредитної угоди, починаючи з листопада 2008 року перейшов на перерахування кредитних коштів за ставкою 17,5% без повідомлення про це позичальника, не надавши йому копію додаткової кредитної угоди. Таким чином, в результаті підвищення банком процентної ставки в односторонньому порядку борг по тілу кредиту склав 7120 євро, замість близько 3600 євро. На цю різницю банком нараховувались штрафні санкції та пеня. З урахуванням зазначеного, посилаючись на незаконність підвищення банком процентної ставки в односторонньому порядку, дискримінаційну умову договору в цій частині по відношенню до позичальника, позивач просив суд позов задовольнити.

Рішенням Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 18 лютого 2015 року ухвалено: в задоволенні позову ОСОБА_2 - відмовити повністю.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 та його представник ОСОБА_3 просить рішення суду скасувати, та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги щодо визнання незаконним рішення (дій) банку про підвищення процентних ставок за кредитом № 36/в від 20 червня 2008 року; зобов'язати ПАТ «ВіЕйБі Банк» та його правонаступників здійснити перерахування заборгованості позивача відповідно до судового рішення повернувшись до ставки основного кредитного договору - 11% річних в євро зі списанням всіх фінансових санкцій та пені, зумовлених незаконним підвищенням ставки до 17,5% в євро, а також відшкодувати на користь позивача судові витрати пов'язані зі сплатою судового збору, посилаючись на те, що судом не в повній мірі встановлені обставини, які мають значення для справи, не належна оцінка наданих позивачем доказів призвела винесення незаконного та необґрунтованого рішення у справі.

Судова колегія, заслухавши доповідь судді, пояснення сторін, що з'явилися, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги в її межах та межах позовних вимог, вважає за необхідне її відхилити з наступних підстав.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Судом першої інстанції встановлено, що 20.06.2008 року між ОСОБА_2 та ВАТ «Всеукраїнський Акціонерний Банк» (скорочена назва ВАТ «ВіЕйБі Банк), а після зміни найменування - Публічне акціонерне товариство «Всеукраїнський Акціонерний Банк», було укладено кредитний договір №36/в, відповідно до умов п.п.1.1,1.2,1.3 якого банком було надано позивачу грошові кошти в сумі 14139,64 євро, на строк до 19.06.2015 року, зі сплатою процентів за користування кредитом в розмірі 11% річних. 11.11.2008 року банком на адресу позичальника було направлено листа, в якому останній повідомлявся про те, що враховуючи підвищення облікової ставки Національного банку України, зростання вартості грошових ресурсів на міжбанківському кредитному ринку України та у відповідності до умов кредитного договору №36/в від 20.06.2008 року, банк змушений ініціювати підвищення процентної ставки за договором до 17,5% річних, починаючи з 21.11.2008 року. В зв'язку з цим, позичальнику пропонувалось підписати додаткову угоду до кредитного договору та надати підписаний примірник до банку не пізніше 21.11.2008 року. Також було роз'яснено, що згідно умов кредитного договору, в разі відмови від підвищення процентної ставки, позичальник зобов'язаний не пізніше 21.11.2008 року повернути банку існуючу заборгованість за кредитом, нараховані проценти та можливі штрафні санкції в повному обсязі. На вказану пропозицію ОСОБА_2 на адресу банку було направлено відповідь, відповідно до змісту якої останній заперечував проти підвищення процентної ставки, посилався на належне виконання ним умов договору та своєчасності здійснення платежів, зазначивши, що в подальшому свої обов'язки буде виконувати відповідно до умов укладеного кредитного договору. Згідно п.3.2.8 укладеного між сторонами кредитного договору передбачено право банку ініціювати внесення змін та/або доповнень до цього договору. Пунктом 5.1 кредитного договору було передбачено, що в разі настання події, незалежної від волі сторін, яка має безпосередній вплив на вартість кредитних ресурсів банку, у тому числі у разі зміни процентних ставок на кредитному ринку України, внаслідок прийняття компетентними державними органами України законів або підзаконних нормативних актів, що прямо або опосередковано впливають на стан кредитного ринку України, останній має право ініціювати зміну розміру процентної ставки за користування кредитом.Порядок вирішення питання щодо зміни розміру процентної ставки визначений в пп.5.1.1-5.1.3 кредитного договору. Так, п.5.1.1 договору передбачено, що про зміну процентної ставки за користування кредитом, банк зобов'язаний повідомити позичальника листом з повідомленням на адресу, що вказана в ст.8 цього договору, або на іншу письмово повідомлену позичальником адресу, не пізніше ніж за 10 банківських днів до дати початку її застосування, а також надати для укладення проект відповідної додаткової угоди до кредитного договору. Десятиденний термін починає спливати з дати відправлення банком повідомлення про зміну розміру процентної ставки за користування кредитом позичальникові. Пунктом 5.1.2 договору передбачено, що в разі незгоди з запропонованим банком розміром процентної ставки, позичальник зобов'язаний протягом 10 банківських днів з дати відправлення банком повідомлення про зміну розміру процентної ставки за користування кредитом, повернути банку існуючу заборгованість за кредитом, сплатити нараховані проценти, комісії, можливі штрафні санкції в повному обсязі та інші платежі за цим договором. Пунктом 5.1.3 договору сторони погодили наступний порядок зміни розміру процентної ставки за користуванням кредитом. Позичальник, отримавши повідомлення банку про зміну розміру процентної ставки за користування кредитом, підписує додаткову угоду до кредитного договору та направляє її на адресу банку. У випадку, якщо позичальник протягом 10 банківських днів з дати відправлення банком повідомлення про зміну розміру процентної ставки за користування кредитом не здійснив дій, передбачених п.5.1.2 договору, новий розмір процентної ставки за користування кредитом вважається таким, що погоджений із позичальником. Пунктом 7.5 кредитного договору передбачено, що усі зміни та доповнення до цього договору набувають чинності тільки за умови укладення в письмовій формі та підписання сторонами, крім випадків, передбачених п.п.5.1.2,5.2 цього договору.

Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції виходив з того, що як встановлено судом під час розгляду справи, додаткова угода до кредитного договору щодо зміни розміру процентної ставки, проект якої направлявся банком позивачу для підписання з листом від 11.11.2008 року та вимогу про визнання якої недійсною заявлено позивачем, останнім підписано не було та вона фактично не укладалась. А підвищення розміру процентної ставки було здійснено банком у відповідності до умов п.п.5.1.2,5.1.3 кредитного договору. Під час розгляду справи позивачу пропонувалось вирішити питання щодо уточнення позовних вимог. Однак, останній таким правом не скористався, наполягаючи на задоволенні заявлених позовних вимог. В зв'язку з цим, а також враховуючи, що умови укладеного між сторонами кредитного договору недійсними не визнавались, не підлягає задоволенню і вимога про зобов'язання відповідача здійснити перерахування заборгованості позивача за кредитним договором. Крім того, вказана вимога позивачем не конкретизована та не містить посилань за яких умов та період підлягає здійсненню перерахунок заборгованості.

Судова колегія вважає, що суд першої інстанції правильно вирішив спір.

Відповідно до вимог ст.ст.526,530 ЦК України, - зобов'язання повинні виконуватись належним чином і у встановлений термін.

Згідно ч.1 ст. 1054 ЦК України, - за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ч.4 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів» (у редакції, чинній на час укладення спірного договору) у договорі про надання споживчого кредиту може зазначатися, що відсоткова ставка за кредитом може змінюватися залежно від зміни облікової ставки Національного банку України або в інших випадках. Про зміну відсоткової ставки за споживчим кредитом споживач повідомляється кредитодавцем письмово протягом семи календарних днів з дати її зміни. Без такого повідомлення будь-яка зміна відсоткової ставки є недійсною.

Відповідно до ст.ст.536,1054, ч.1 ст.1055 ЦК України, необхідною істотною умовою кредитного договору є розмір процентної ставки, щодо якої сторони повинні дійти згоди у письмовій формі.

Відповідно до ст.654 ЦК України зміна договору вчиняється у такій самій формі, що і договір, який змінюється, якщо інше не встановлено договором або законом чи не випливає із звичаїв ділового обороту.

Стаття 643 ЦК України визначає момент укладення договору за пропозицією, в якій вказано строк для відповіді. Такий договір є укладеним, коли особа, яка зробила пропозицію, одержала відповідь про прийняття пропозиції протягом цього строку.

Судова колегія встановила, що спірний кредитний договір не суперечать положенням вищевказаним нормам закону або іншим нормам закону із зазначених підстав у позові.

Відповідно до п. 28 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ "Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин" від 30 березня 2012 року № 5 при вирішенні спорів щодо правомірності підвищення процентної ставки згідно зі статтею 1056-1 ЦК у зв'язку з прийняттям Закону України від 12 грудня 2008 року № 661-VI "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо заборони банкам змінювати умови договору банківського вкладу та кредитного договору в односторонньому порядку", яким передбачено, що встановлений кредитним договором розмір фіксованої процентної ставки не може бути збільшений банком в односторонньому порядку, а також, що умова договору щодо права банку змінювати розмір фіксованої процентної ставки в односторонньому порядку є нікчемною, суди мають виходити з того, що цей закон набрав чинності з 10 січня 2009 року.

Виходячи із закріпленого Конституцією України принципу незворотності дії в часі законів та інших нормативно-правових актів (ч. 1 ст. 58), всі рішення банку в будь-якій формі (постанова, рішення, інформаційний лист) щодо підвищення процентної ставки в односторонньому порядку є неправомірними лише з 10 січня 2009 року (Рішення Конституційного Суду України від 9 лютого 1999 року № 1-рп/99 у справі про зворотну дію в часі законів та інших нормативно-правових актів). При підвищенні процентної ставки з'ясуванню підлягають визначена договором процедура підвищення процентної ставки (лише повідомлення позичальника чи підписання додаткової угоди тощо); дії позичальника щодо прийняття пропозиції кредитора тощо.

Статтею 1056-1 ЦК України передбачено, що встановлений кредитним договором розмір процентів не може бути збільшений банком в односторонньому порядку, а також, що умова договору щодо права банку змінювати розмір процентів в односторонньому порядку є нікчемним. Закон України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо заборони банкам змінювати умови договору банківського вкладу та кредитного договору в односторонньому порядку" від 12 грудня 2008 року набрав чинності з 10 січня 2009 року.

Відповідно до ч. 1 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам законодавства, а також моральним засадам суспільства.

Згідно ч. 1 ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами), які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Судова колегія встановила, що на момент підписання кредитного договору сторонами було досягнуто згоди з усіх істотних умов. На час укладання правочину обидві сторони володіли необхідним обсягом цивільної дієздатності, волевиявлення учасників було вільним та відповідало їхній внутрішній волі. Отримавши кредит у сумі 14 139,64 євро у ВАТ «ВіЕйБі Банк» правонаступником якого виступає ПАТ Всеукраїнський Акціонерний Банк (скорочена назва «ВіЕйБі Банк»), позивач погодився з умовами даного правочину, за яким передбачено зміна відсоткової ставки за кредитом зі сторони банку, яка відбулась 11.11.2008 року згідно листа банку, тобто до набрання чинності закону про заборону підвищення відсоткової ставки в односторонньому порядку -10 січня 2009 року.

Відповідно до ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Отже, судом першої інстанції вірно встановлено, що додаткова угода до кредитного договору не укладалась, то не має підстав для визнання її недійсною, про що заявлені позовні вимоги.

Позовна вимога щодо зобов'язання банку здійснити перерахунок заборгованості за кредитним договором є безпідставною, оскільки не встановлено, що заборгованість нарахована неправильно.

Таким чином, вказані позовні вимоги є безпідставними.

Розглядаючи спір, судова колегія вважає, що суд першої інстанції повно і всебічно дослідив і оцінив обставини по справі, надані докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює.

Доводи в апеляційній скарзі не спростовують висновків суду та стосуються переоцінки доказів у справі.

Відповідно до ст. 212 ЦПК суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед установленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Крім того, заявлені вимоги та підстави для задоволення позову в апеляційній скарзі, які не були заявлені суду першої інстанції та не були предметом розгляду у суді першої інстанції, не можуть бути вирішені судом апеляційної інстанції у зв'язку з відсутністю для цього повноважень зазначених у статті 307 ЦПК України.

Судова колегія приходить до висновку, що рішення суду постановлено у відповідності з вимогами закону та не має підстав для його скасування, і доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Керуючись ст.ст.303,304, п.1 ч.1 ст.307, ст. 308, ч.1 п.1 ст.314, 317,319, ч.1 ст.218 ЦПК України, судова колегія, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 та його представника ОСОБА_3 - відхилити.

Рішення Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 18 лютого 2015 року - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, однак може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий суддя Л.А. Черненкова

Судді М.Ю. Петешенкова

З.М. Пономарь