Справа № 392/1969/14-ц
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03.03.2015 року Маловисківський районний суд Кіровоградської області в складі головуючої судді Бугайченко Т.А., при секретарі Стець Т.М. , розглянувши в судовому засіданні в м.Мала Виска цивільну справу за позовом Селянського (фермерського) господарства «Гульдас» до ОСОБА_1, СТОВ «Агрофірма Паліївська» , відділу Держземаренства у Маловисківському районі, Кіровоградської області, третя особа реєстраційна служба Маловисківського районного управління юстиції про визнання договору оренди землі недійсним та зустрічним позовом ОСОБА_1 до Селянського (фермерського) господарства «Гульдас» , третя особа СТОВ «Агрофірма Паліївська» про визнання договору оренди землі недійсним,-

Встановив:

Позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1, СТОВ «Агрофірма Паліївська» і просить суд визнати недійсним договір оренди земельної ділянки укладений між СТОВ «Аргофірма Паліївська» та ОСОБА_1, який 08.11.2011 року було зареєстровано в Маловисківському районному відділі КРФ ДП Центр державного земельного кадастру та зобов»язати відділ Держземагенства у Маловисківському районі скасувати державну реєстрацію вказаного договору. Позовні вимоги мотивує тим, що 10 січня 2008 року СФГ «Гульдас» було укладено з ОСОБА_1 договір оренди землі № 404, щодо належної їй земельної ділянки загальною площею 4.40 га, яка розташована на території Палівської сілької ради Маловисківського району Кіровоградської області, який було зареєстровано в Маловисківському районному відділі КРФ ДП Центр державного земельного кадастру, про що у Книзі записів державної реєстрації договорів оренди землі вчинено запис від 28.05.2009 року за № 04.09.374.00362. Договір оренди було укладено строком на 10 років. У серпні 2014 року до СФГ «Гульдас» звернулось СТОВ «Агрофірма Паліївська» з вимогою звільнити земельну ділянку, мотивуючи тим, що між СТОВ «Агрофірма Паліївська» та ОСОБА_1 було укладено договір оренди, предметом якого є земельна ділянка, яка була передана в оренду СФГ «Гульдас». В зв»язку з тим, що договір оренди спірної земельної ділянки, який був укладений між СТОВ «Агрофірма Паліївська» та ОСОБА_1 порушує права СФГ «Гульдас» на володіння та користування земельною ділянкою, яка є предметом договору оренди від 10 січня 2008 року, вимушені звернутись до суду за захистом своїх прав.

До початку розгляду справи по суті ОСОБА_1 звернулась з зустрічним позовом про визнання недійсним договору оренди земельної ділянки, який був укладений між нею та СФГ «Гульдас» 10.01.2008 року та про скасування його державної реєстрації. Позовні вимоги мотивовано тим, що вона оспорюваний договір не підписувала про його існування дізналась лише після отримання судової повістки з копією позовної заяви, крім того він не відповідає вимогам ч.1 ст. 15 Закону України «Про оренду землі», не містить всіх істотних умов передбачених нормами закону, зокрема в ньому відсутнє місце розташування земельної ділянки, умови відповідальності сторін, містить протиріччя щодо розміру орендної плати та не містить додатків, які згідно п.16.2 Договору є його невід'ємною частиною, що є самостійною підставою для визнання його недійсним.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги за первісним позовом підтримав повністю у задоволенні зустрічного позову просив відмовити, посилаючись на обставини викладені у запереченні .

Представник ОСОБА_1 та СТОВ «Агрофірма Паліївська» в одній особі в задоволенні первісного позову просив відмовити, посилаючись на обставини викладені у зустрічній позовній заяві, а зустрічний позов задовольнити. Факт отримання ОСОБА_1 орендної плати за 2008-2011 роки категорично заперечив.

Представники відділу Держземаренства у Маловисківському районі та реєстраційної служби Маловисківського районного управління юстиції в судове засідання не з»явились, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, причини своєї неявки суду не повідомили.

Допитана в судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_2 показала, що вона працює бухгалтером в СФГ «Гульдас». Під час укладення договору оренди від 10 січня 2008 року ОСОБА_1 його підписала особисто, та кожного року з 2008 по 2011 рік особисто отримувала орендну плату за користування земельною ділянкою та особисто ставила підпис у відомості про її отримання. З 2012 року отримувати орендну плату категорично відмовляється.

Суд, заслухавши пояснення представників позивача та відповідача , показання свідка, дослідивши подані ними докази , дійшов до висновку, що первісний позов підлягає частковому задоволенню, а в задоволенні зустрічного позову слід відмовити, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що 10 січня 2008 року між СФГ «Гульдас» та ОСОБА_1 , було укладено договір оренди належної їй на праві приватної власності земельної ділянки, яка знаходиться на території Паліївської сільської ради Маловисківського району Кіровоградської області загальною площею 4.40 га. Зазначений договір оренди землі було зареєстровано в Маловисківському районному відділі КРФ ДП Центр державного земельного кадастру, про що у Книзі записів державної реєстрації договорів оренди землі вчинено запис від 28.05.2009 року за № 04.09.374.00362. Договір оренди було укладено строком на 10 років.

Крім того, між ОСОБА_1 та СТОВ «Агрофірма Паліївська» 10 жовтня 2011 року було укладено договір оренди земельної ділянки, предметом якого є також земельна ділянка, яка знаходиться на території Паліївської сільської ради Маловисківського району Кіровоградської області. Відповідний договір був зареєстрований в Маловисківському районному відділі КРФ ДП Центр державного земельного кадастру, про що у Книзі записів державної реєстрації договорів оренди землі вчинено запис від 28.05.2009 року за № 04.09.374.00362.

У серпні 2014 року до СФГ «Гульдас » звернувся представник СТОВ «Агрофірма Паліївська» з усним проханням звільнити спірну земельну ділянку, мотивуючи це тим, що СТОВ «Агрофірма Паліївська» має в установленому законом порядку зареєстрований договір оренди землі.

Відповідно до ст. 6 Закону України «Про оренду землі» та ст. 125 Земельного кодексу України право оренди земельної ділянки підлягає державній реєстрації та виникає з моменту такої реєстрації.

Відповідно до ч.1 ст. 27 Закону України «Про оренду землі» орендареві забезпечується захист його права на орендовану земельну ділянку нарівні із захистом права власності на земельну ділянку відповідно до закону.

Згідно ст. 31 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі припиняється в разі: закінчення строку, на який його було укладено; викупу земельної ділянки для суспільних потреб та примусового відчуження земельної ділянки з мотивів суспільної необхідності в порядку, встановленому законом; поєднання в одній особі власника земельної ділянки та орендаря; смерті фізичної особи-орендаря, засудження його до позбавлення волі та відмови осіб, зазначених у статті 7 цього Закону, від виконання укладеного договору оренди земельної ділянки; ліквідації юридичної особи-орендаря; відчуження права оренди земельної ділянки заставодержателем; набуття права власності на житловий будинок, будівлю або споруду, що розташовані на орендованій іншою особою земельній ділянці; припинення дії договору, укладеного в рамках державно-приватного партнерства (щодо договорів оренди землі, укладених у рамках такого партнерства). Договір оренди землі припиняється також в інших випадках, передбачених законом. Договір оренди землі може бути розірваний за згодою сторін.

На вимогу однієї із сторін договір оренди може бути достроково розірваний за рішенням суду в порядку, встановленому законом. Розірвання договору оренди землі в односторонньому порядку не допускається, якщо інше не передбачено законом або цим договором.

Згідно ч.1 ст. 32 Закону України «Про оренду землі» на вимогу однієї із сторін договір оренди землі може бути достроково розірваний за рішенням суду в разі невиконання сторонами обов'язків, передбачених статтями 24 і 25 цього Закону та умовами договору, в разі випадкового знищення чи пошкодження об'єкта оренди, яке істотно перешкоджає передбаченому договором використанню земельної ділянки, а також на підставах, визначених Земельним кодексом України ( 2768-14 ) та іншими законами України.

Згідно ст. 215 ЦКУ підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою третьою, пятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Згідно ч. 1 ст. 203 ЦКУ зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Належних доказів припинення дії договору оренди земельної ділянки від 10 січня 2008 року , який був укладений між СФГ «Гульдас» та ОСОБА_1, його розірвання чи підстав для визнання його недійсним відповідачами не надано.

Згідно ст. 93 ЗК України право оренди земельної ділянки це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності. Таким чином за договором оренди орендодавець надає орендарю право володіння та користування його земельною ділянкою за плату на визначений строк.

Згідно ст. 152 ЗКУ власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов"язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється зокрема шляхом визнання угоди недійсною.

Спірна земельна ділянка, що є предметом одразу двох договорів оренди фактично перебуває у володінні та користуванні СФГ «Гульдас». За змістом договору оренди землі, укладеного між ОСОБА_1 та СТОВ « Агрофірма Паліївська» , останньому передаються права володіння і користування земельною ділянкою, які фактично раніше передані СФГ «Гульдас» та на даний час не є припиненими. Тому відповідач ОСОБА_1 не мала права укладати договір оренди землі з СТОВ « Агрофірма Паліївська» . Однак такий договір було укладено, та проведено його державну реєстрацію, що спричинило ситуацію, коли одночасно в державному реєстрі зареєстровані різні договори оренди землі, що містять різні умови сторін фактично щодо одного об»єку оренди. Зазначене суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Тому вимоги позивача щодо визнання недійсним договору оренди укладеного між ОСОБА_1 та СТОВ АФ «Паліївська» є законними і обґрунтованими.

Разом з тим правові підстави для задоволення позовних вимог в частині зобов»язання відділу Держземагенства у Маловисківському районі скасувати державну реєстрацію договору оренди землі відсутні. Оскільки згідно ст.26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» в редакції, чинній на момент проведення державної реєстрації оспорюваного договору оренди, записи до Державного реєстру прав вносяться на підставі прийнятого рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень. Записи скасовуються, якщо підстави, за яких вони були внесені, визнані судом недійсними. Отже, визнання недійсним договору оренди землі є підставою для скасування запису про державну реєстрації. Суд не може підміняти державний орган, який здійснює реєстрацію, приймаючи замість нього рішення про скасування реєстрації.

Стосовно заявлених вимог ОСОБА_1 за зустрічним позовом, суд зазначає наступне.

Статті 10 та 60 ЦПК України передбачають, що кожна сторона зобов"язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ст. 179 ЦПК України предметом доказування під час судового розгляду є факти, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Постановою Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 року за N 9 "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" (далі Пленум), зокрема п.8 визначено, що відповідно до частини першої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання стороною (сторонами) вимог, які встановлені статтею 203 ЦК, саме на момент вчинення правочину.

Відповідно ч. 3 ст. 203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Частиною 1 ст.14 Закону України "Про оренду землі" передбачено, що договір оренди землі укладається у письмовій формі.

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).(ч.2 ст. 207 ЦК України).

ОСОБА_1 та її представником переконливих доказів того, що вона оспорюваний договір оренди , укладений з СФГ «Гульдас» не підписувала, та орендну плату в СФГ «Гульдас» не отримувала, не надано. Висновок експерта від 26.12.2014 року № 280 викликає сумніви, оскільки експертом, внаслідок проведення експертних досліджень ствердної відповіді на поставлені судом питання надано не було. Так, в розпорядження експарта було надано лише один вільний зразок підпису ОСОБА_1, клопотання експерта щодо їх надання не виконано, тому наданих стороною відповідача документів було достатньо лише для ймовірного висновку .

Стосовно дововід позивача про те, що відсутність у договорі оренди від 10 січня 2008 року істотних умов та невідємних частин , передбачених ч.4 ст. 15 Закону України «Про оренду землі» є підставною для визнання його недійсним суд зазначає наступне.

З копії договору оренди вбачається, що сторони обумовили , що предметом договору є земельна ділянка, розташування та межі якої визначені на плані земельної ділянки, відображеному в Державному акті на право приватної власності на земельну ділянку серії КР № 075182, копія якого додається до договору (п. 1.1), також сторони у розділі 14 передбачили відповідальність сторін за неналежне виконання умов договору.

Згідно положень ст. 15 Закону України «Про оренду землі» вказані в договорі оренди невід»ємні частини договору не належить до істотних умов договору оренди землі.

Крім того слід зазначити, що позивачкою не доведено порушення її прав , яке пов»язане з наявними протиріччями розміру орендної плати , та відсутністю в договорі оренди , його невід»ємних частин .

Відповідно до правової позиції, яка висловлена Верховним Судом України в постанові від 25 грудня 2013 року (справа № 6-94 цс 13) виходячи з того, що відповідно до статті 15 Цивільного кодексу України та статті 3 Цивільного процесуального кодексу України у порядку цивільного судочинства підлягає захисту саме порушене право, суд повинен встановити чи дійсно порушуються права орендодавців у зв'язку з відсутністю в договорах оренди умов, передбачених статтею 15 Закону України від 6 жовтня 1998 року № 161-ХІV «Про оренду землі», визначити істотність цих умов, а також з'ясувати у чому саме полягає порушення їхніх законних прав.

Вище вказаний висновок, відповідно до ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначену норму права, та для всіх судів України.

Тому законних підстав для задоволення зустрічного позову з цих підстав судом не встановлено.

Судові витрати по справі підлягають розподілу відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 8, 10, 57, 60, 88, 213, 215, 218 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Позов Селянського (фермерського) господарства «Гульдас» до ОСОБА_1, СТОВ «Агрофірма Паліївська», відділу Держземаренства у Маловисківському районі, Кіровоградської області, третя особа реєстраційна служба Маловисківського районного управління юстиції про визнання договору оренди землі недійсним - задовольнити частково.

Визнати недійсним договір оренди землі, укладений 10 жовтня 2011 року між ОСОБА_1 та СТОВ « Агрофірма Паліївська» , та зареєстрований у відділі Держкомзему у Маловисківському районі Кіровоградської області 08 листопада 2011року за № 00735.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Селянського (фермерського) господарства «Гульдас» 243 грн 60 коп. судового збору .

В задоволенні решти позовни вимог відмовити.

В задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 до Селянського (фермерського) господарства «Гульдас» - відмовити.

Судові витрати за застрічним позовом, залишити по фактично понесеним.

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Кіровоградської області шляхом подання через Маловисківський районний суд апеляційної скарги протягом 10 днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя : Т.А.Бугайченко