№ 556/1141/15-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22.09.2015 року. смт.Володимирець

Володимирецький районний суд Рівненської області в особі головуючого

судді Закревського Л.В.

при секретарі Басик Г.Т.

з участю:

позивача ОСОБА_1

предстаника позивача ОСОБА_2

Відповідачки ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт. Володимирець цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення боргу за договором позики, -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_3 про стягнення боргу за договором позики, мотивуючи тим, що 10.12.2014 року між позивачем ОСОБА_1 та відповідачем ОСОБА_3 було укладено договір позики на суму 40 500,00 грн., відповідно до якого відповідачка отримала вказані кошти. Про взяття в борг грошових коштів ОСОБА_3 написала позивачу власноручно розписку. В розписці також було зазначено, що повернути, взяті в позивача в борг грошові кошти відповідачка повинна 05 січня 2015 року.

По закінченню зазначеного строку ОСОБА_3 суми позики ОСОБА_1 не повернула, ухиляється від її повернення й до цього часу.

В судове засідання, позивач ОСОБА_1 та представник позивача ОСОБА_2 з'явилися, позовні вимоги підтримали в повному обсязі, та пояснили, що відповідачка повернула частину коштів в сумі 3700.00 грн. а решту коштів відмовляється повертати. Просили стягнути з ОСОБА_3 невиплачену суму коштів.

Відповідачка ОСОБА_3 в судове засідання з'явився, позовні вимоги не визнала та пояснила, що дійсно власноручно писала розписку про отримання коштів, але цих коштів не отримувала тому не зобов'язана їх повертати позивачу.

Свідок ОСОБА_4 в судовому засіданні пояснила, що була присутня при тому як відповідачка власноручно писала розписку про отримання коштів, та після цього позивач надав їй ці грошові кошти.

Суд, вислухавши пояснення сторін, свідка, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення, виходячи із слідуючого.

Згідно ч.1, 2 п.1 ст.11 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, тощо. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Згідно ч.1 ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Оглянувши в судовому засіданні оригінал розписки встановлено, що ОСОБА_3 взяла в борг в ОСОБА_1 кошти на загальну суму 40 500,00 грн., яку ОСОБА_3 зобов'язувалася повернути до 05 січня 2015 року. Проте дане зобов'язання виконано не було.

Згідно ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Згідно положень ч. 1 ст. 360-7 ЦПК України рішення Верховного Суду України, прийняте за наслідками розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначену норму права, та для всіх судів України. Суди зобов'язані привести свою судову практику у відповідність із рішенням Верховного Суду України.

Так, Верховний Суд України на засіданні Судової палати у цивільних справах 18 вересня 2013 року розглянув справу № 6-63 цс 13, предметом якої був спір про стягнення боргу за договором позики. При розгляді цієї справи Верховний Суд України зробив правовий висновок про те, що письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику.

Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов'язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права.

За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей.

Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, незалежно від найменування документа, і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки.

Згідно зі ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менше як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподаткованого мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Судом встановлено, що на підтвердження укладення договору позики позичальник надав позикодавцеві розписку, відповідно до якої ОСОБА_3 отримала у ОСОБА_1 40 500,00 грн.

Також в судовому засіданні було встановлено, що відповідачка ОСОБА_3 повернула ОСОБА_1 частину грошових коштів в розмірі 3700,00 грн.

Відповідно до ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Тому, на підставі викладеного, та згідно вимог закону судом встановлено, що позовні вимоги позивача в частині повернення суми боргу в розмірі 36800,00 грн. підлягають до задоволення.

Згідно зі ст. 88 ЦПК України з відповідачки слід стягнути на користь позивача судовий збір в сумі 405 грн. 00 коп.

На підставі викладеного ст.ст. 530, 1050 ЦК України, керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 88 ч.1, 152, 208,209, 212-215, 218, 224-226, 228 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення боргу за договором позики - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_3 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1) жительки АДРЕСА_1 Володимирецького району Рівненської області на користь ОСОБА_1 борг у сумі 36800,00 (тридцять шість тисяч вісімсот) гривень.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 сплачену суму судового збору в розмірі 405 грн. 00 коп.

Вступна та резолютивна частина рішення складена у нарадчій кімнаті та проголошена у судовому засіданні 22 вересня 2015 року. Рішення у повному обсязі виготовлено 28 вересня 2015 року.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Рівненської області через Володимирецький районний суд. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: Л.В.Закревський