АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Провадження №22-ц/790/8481/15 Головуючий 1 інстанції
Категорія:відшкодування судових Доповідач Гальянова І.Г.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 грудня 2015 року судова колегія судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Харківської області в складі:

головуючого , судді: Гальянової І.Г.,

суддів: Костенко Т.М.,

ОСОБА_2,

за участю секретаря: Сватенко Н.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3, в особі представника ОСОБА_4 на рішення Дзержинського районного суду м.Харкова від 30 вересня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_5 про відшкодування судових витрат,-

ВСТАНОВИЛА:

11 липня 2014 року позивач звернулась до суду з позовом, в якому просила стягнути з відповідача на її користь 25 000,00 грн. судових витрат, понесених нею внаслідок вчинення дорожньо-транспортної пригоди з вини відповідача.

Вказані вимоги обгрунтовує тим, що 07.02.2006 року внаслідок дорожньо-транспортної пригоди (далі ДТП), яка сталась з вини відповідача та внаслідок якої, їй як пасажиру автомобіля НОМЕР_1 з яким відповідач , керуючи автомобілем марки Опель, реєстраційний номер 732-32ХА, допустив зіткнення були спричинені тілесні ушкодження середньої тяжкості .

Позивач зазначає, що вина відповідача у вчиненні зазначеної ДТП встановлена постановою суду про закриття провадження кримінальної справи у зв»язку із закінченням строку давності притягнення до кримінальної відповідальності.

Позивач також зазначає, що під час досудового слідства у цій кримінальній справі з лютого 2006 року до липня 2014 року вона несла судові витрати в загальній сумі 25 000,00 грн., у вигляді оплати правової допомоги адвоката, які вона намагалась в судовому порядку стягнути з відповідача спільно з відшкодуванням моральної шкоди та матеріальних витрат, однак згідно до рішення апеляційного суду Харківської області від 10 вересня 2013 року , витрати за послуги могли бути стягнені з відповідача як понесені нею матеріальні витрати, а згідно рішення апеляційного суду Харківської області від 26.05.2014 року , вказані кошти підлягають стягненню з відповідача як судові витрати .

Як на підставу вказаних вимог позивач також зазначає, що з моменту скоєння ДТП і до цього часу відповідач не вжив заходів відшкодування їй вказаних судових витрат.

По вказаній цивільній справі судом 27 серпня 2013 року ухвалювалось заочне рішення, яке ухвалою суду від 12 листопада 2014 року було скасовано за заявою відповідача ( а.с. 33, 48).

Ухвалою суду від 18 грудня 2014 року, залишеною без змін ухвалою апеляційного суду від 28 січня 2015 року провадження у вказаній справі було закрито на підставі п.1 ч.1 ст. 205 ЦПК України ( а.с.54-55, 72-74).

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 26 березня 2015 року вказані ухвали суду першої та апеляційної інстанції були скасовані, а справа направлена до суду першої інстанції для продовження розгляду.

30 вересня 2015 року представником відповідача до суду надані письмові заперечення в який він посилаючись на безпідставність зазначених вимог позивача, просить відмовити їй в задоволенні вказаних позовних вимог.

Свої заперечення представник відповідача посилаючись на постанову Дзержинського районного суду м. Харкова від 25.12.2012 року про закриття у відношенні відповідача кримінальної справи, вказує на безпідставне посилання позивача про проведення досудового слідства з лютого 2006 року по липень 2014 року. Зазначає на безпідставність посилання позивача щодо підтвердження вини відповідача у скоєнні ДТП на вказану постанову.

Представник відповідача також вказує на те, що рішенням Апеляційного суду від 10.09.2013 року позивачу було відмовлено в задоволенні позовних вимог щодо стягнення з відповідача судових витрат, пов»язаних із наданням їй правової допомоги в процесі провадження досудового слідства , а також з посиланням на вимоги ст.91,частин 1-5 ст. 93, п.10 ч.1 ст. 324, ст. 331 КПК України в редакції 1960 року зазначає, що відповідач не визнавався засудженим , у зв»язку з чим відсутні підстави для стягнення з нього таких судових витрат у кримінальному провадженню.

Представник відповідача також вказує на те, що витрати по правовій допомозі в іншій цивільній справі, розглядаються судом, який ухвалив вказане рішення, шляхом ухвалення додаткового рішення ( а.с.130-137).

Рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 30 вересня 2015 року в задоволенні вказаних позовних вимог позивачу відмовлено.

В апеляційній скарзі представник позивача просить скасувати вказане рішення суду та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог позивача, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи.

Представник позивача зазначає, що при ухваленні зазначеного рішення суд не врахував той факт, що досудове слідство проводилось в період з 2006 року по 2012 рік і саме в цей час позивачем була понесена основна частина судових витрат про що йдеться у позові, а решта інших витрат безпосередньо походить від них, так як була пов»язана з необхідністю судово-процесуального порядку їх стягнення та такі витрати підлягають стягненню з відповідача на підставі чинних на той час КПК України в редакції 1960 року та Закону України «Про адвокатуру» 1992 року і не можуть регулюватись пізніше прийнятими нормативними актами. Представник позивача також зазначає, що при ухваленні рішення суд не врахував тієї обставини, що відповідача було звільнено від кримінальної відповідальності в порядку КПК України 1960 року та питання його цивільно-правової відповідальності щодо відшкодування позивачу судових витрат не розглядалось, це не може бути перешкодою та позбавлення позивача можливості відшкодування цих витрат, а також зазначає про наведення в рішенні судом попередніх судових рішень вибірково та логічно протиречних між собою.

Заслухавши доповідь судді, пояснення представників сторін, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, судова колегія приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відмовляючи позивачу в задоволенні вказаних позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що витрати зі сплати послуг адвоката, стягнення яких зазначено у якості предмету позову, які позивач зазнала у звязку з реалізацією своїх процесуальних прав процесуальним законом віднесено до судових витрат та вони відшкодовуються в порядку, передбаченому відповідним процесуальним законом, їх не можна визнати збитками чи шкодою в розумінні положень цивільного законодавства і вони не можуть бути стягнуті за позовною заявою в іншому провадженні.

Вказаний висновок суду, з урахуванням підстав скасування26 березня 2015 року Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ ухвала суду першої інстанції від18 грудня 2014 року та ухвала суду апеляційної інстанції від 28 січня 2015 року, відповідає вимогам закону та наявним у справі доказам.

Так, судом першої інстанції встановлено та підтверджено наявними у справі доказами що 25.12.2012 року постановою Дзержинського районного суду міста Харкова по справі №2011/18685/12, кримінальну справу відносно ОСОБА_5 у вчиненні злочину, передбаченого ч.І ст.286 КК України було закрито у звязку із закінченням строків давності (а.с.9).

Матеріали справи також свідчать про те, що на обґрунтування вимог щодо стягнення з відповідача вказаних судових витрат , позивач надала копії квитанцій №572356 від 16 грудня 2008 року та № 626851від 16 грудня 2009 року про сплату праці адвоката , відповідно: на суми 7000,00 грн. та 8000,00 грн. на підставі угод про надання правової допомоги , відповідно : від 16 грудня 2006 року та від 16 грудня 2009 року по справі за обвинуваченням ОСОБА_5 , тобто на загальну суму 15 000,00 грн. ( а.с.13-14,16-17), а також оригінали квитанцій № 626911 від 12 січня 2013 року та № 626950 від 14 січня 2014 року про оплату праці адвоката, 5000,00 грн. по кожній квитанції, тобто на загальну суму 10 000,00 грн. на підставі угод про надання правової допомоги у цивільних справах щодо стягнення з ОСОБА_5 грошових коштів , відповідно : від 12.01.2013 року та від 14.01.2014 року( а.с.11-12, 18-19).

Таким чином, вказані обставини справи свідчать про те, що визначений позивачем розмір судових витрат в сумі 25000,00 грн. складається із витрат, понесених нею на правову допомогу адвокату, як під час досудового слідства по кримінальній справі по обвинуваченню ОСОБА_5 у скоєнні злочину, передбаченому ч.1 ст. 286 КК України в розмірі 15000,00 грн. , так і під час розгляду судом інших цивільних справ в сумі 10 000,00 грн..

Судом першої інстанції також встановлено та підтверджено наявними у справі доказами, що рішенням Апеляційного суду Харківської області від 10.09.2013 року по справі №638/1583/13-ц за позовомОСОБА_3 до ОСОБА_5 про відшкодування моральної шкоди ,позивачу було відмовлено у задоволенні позовних вимог в частині стягнення з ОСОБА_6 судових витрат повязаних із наданням їй правової допомоги у кримінальній справі у розмірі 15000 грн. за зазначеними вище квитанціями, з тих підстав, що вказані витрати могли бути стягнуті з відповідача лише в якості понесених матеріальних збитків (а.с.3-6) .

Рішенням Апеляційного суду Харківської області по справі №638/15727/13-ц по справі за позовомОСОБА_3 до ОСОБА_5 про відшкодування матеріальної шкоди, позивачу відмовлено у відшкодуванні з ОСОБА_5 матеріальної шкоди, повязаної з витратами по сплаті послуг адвоката , пов»язаних з наданням їй правової допомоги у розмірі 15 000,00 грн. у зазначеній вище кримінальній справі з тих підстав, що вказані витрати позивач несла у зв»язку з реалізацією своїх процесуальних прав під час розгляду справи в порядку кримінального судочинства. Такі витрати процесуальним законом віднесено до судових витрат, вони відшкодовуються в порядку, передбаченому відповідним процесуальним законом, їх не можна стягувати за позовною заявою в іншому провадженні ( а.с.8).

Згідно ч.З ст.61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

В пункті 12 роз»яснень, які містяться в Постанові Пленуму Врховного Суду України №2 від 12.06.2012 року «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» , зазначено, що питання про судові витрати не можуть вирішуватись іншим судом або шляхом пред'явлення позову в іншій справі.

В пунктах 1 , 2 та 41 роз»яснень, які містяться в Постанові Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних спав № 10 від 17.10.2014 року «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» зазначено , судові витрати - передбачені законом витрати (грошові кошти) сторін, інших осіб, які беруть участь у справі, понесені ними у зв'язку з її розглядом та вирішенням, а у випадках їх звільнення від сплати - це витрати держави, які вона несе у зв'язку з вирішенням конкретної справи. Зазначені витрати не є збитками в розумінні статті 22 Цивільного кодексу України, не входять до складу ціни позову і не можуть стягуватися як збитки. Якщо суд не прийняв рішення щодо розподілу судових витрат або, наприклад, про повернення судового збору з Державного бюджету України, то за заявою сторони або прокурора, який брав участь у судовому процесі, а також із власної ініціативи суд на підставі статті 220 ЦПК має право ухвалити додаткове рішення у справі, яким вирішити відповідне питання. Проте , якщо під час розгляду справи докази на підтвердження понесених судових витрат суду не надавалися, то додаткове рішення щодо розподілу цих судових витрат ухвалюватися не може і в задоволенні такої заяви має бути відмовлено.

За таких обставин, суд обґрунтовано відмовив позивачу в задоволенні зазначених позовних вимог.

Доводи, викладені представником позивача в апеляційній скарзі вказаний висновок суду не спростовують та не дають підстав для скасування чи зміни ухваленого у справі рішення.

З огляду на наведене, судова колегія приходить до висновку про залишення рішення суду першої інстанції від 30 вересня 2015 року без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 308,315, 317, 319, 218 ЦПК України, судова колегія ,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3, в особі представника ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 30 вересня 2015 року залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий, суддя: І.Г. Гальянова

Судді : Т.М. Костенко

ОСОБА_2