ЄУН № 389/2431/15-ц
Провадження № 2о/389/81/15
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 грудня 2015 року Знамянський міськрайонний суд Кіровоградської області у складі:

головуючого судді Берднікової Г.В.

за участю народних засідателів Делістьянова Л.Г., Повалій К.В.

прокурора Дьячкової О.Г.

при секретарі Чукановій О.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за заявою ОСОБА_1 за участю Знамянської районної державної адміністрації Кіровоградської області як Органу опіки та піклування про визнання фізичної особи безвісно відсутньою,-

В С Т А Н О В И В:

Заявник звернувся до суду із заявою про визнання безвісно відсутньою ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1. Вказав, що перебував з ОСОБА_2 у зареєстрованому шлюбі. Мають спільну малолітню дитину сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2. В 2006 році шлюб розірвано. Протягом семи років ОСОБА_2 на території України не проживає, виїздила до Польщі для працевлаштування, місце її проживання не відоме. Протягом року остання на звязок із ним та сином не виходить. В свою чергу, заявник має намір змінити місце проживання разом із сином, а відсутність ОСОБА_2 позбавляє його можливості реалізувати вказані наміри.

Представник заявника у судовому засіданні заяву підтримав. Вказав, що більше року за останнім відомим місцем проживання ОСОБА_2 відсутня, її місцезнаходження невідоме, що дає підстави вважати її зниклою безвісти.

Представник Органу опіки та піклування у судовому засіданні відзначав, що немає достовірних даних, які б давали підстави вважати ОСОБА_2 безвісно відсутньою.

Прокурор вказав на те, що в ході судового розгляду не вдалось визначити постійне місце проживання ОСОБА_2, що унеможливлює встановлення факту її відсутності понад рік за таким місцем як того вимагає положення відповідної норми матеріального права. Крім того, достовірно було з'ясовано, що ОСОБА_2 виїхала до Польщі. В рамках, наданих суду процесуальним законодавством, встановити її подальше місцезнаходження не представляється можливим, а заявник до правоохоронних органів з питання розшуку ОСОБА_2 не звертався. Таким чином, на думку прокурора, підстави для задоволення даної заяви наразі відсутні.

Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, та дослідивши матеріали справи, суд вважає, що заява задоволенню не підлягає, виходячи з наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували у зареєстрованому шлюбі з 26.10.2004 року, який розірвано 04.08.2006 року Відділом РАЦС Буського РУЮ Львівської області. Від шлюбу вказані особи мають малолітнього сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2.

Після розірвання шлюбу між батьками хлопчик проживає разом із бабусею (матірю заявника) ОСОБА_4 за адресою: вул. Кірова, 14, с. Мошорине Знамянського району Кіровоградськоїобласті. Вказаний факт засвідчено довідкою, виданою виконкомом Мошоринської сільської ради від 14.05.2015 року № 518. З цієї ж довідки вбачається, що заявник ОСОБА_1 також зареєстрований за цією ж адресою, але фактично не проживає (а.с. 9). З іншої довідки, наданої Мошоринською сільською радою від 28.05.2015 року № 167 (а.с. 12, 13) також вбачається, що хлопчик проживає з бабусею з 2007 року, а батько працює за межами України, тобто не проживає на території Мошоринської сільської ради.

Заявник звернувся до суду із даною заявою, в якій просить суд визнати безвісно відсутньою колишню дружину ОСОБА_2 з огляду на те, що відомості про її місцезнаходження протягом року відсутні, а він бажає змінити місце проживання дитини.

Судом встановлено, що ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, була зареєстрована 17.04.2009 року в м. Буськ по вул. Валовій, 13. 26.09.2014 року з реєстрації за вказаною адресою знялась. Фактично за період з 17.04.2009 року по 26.09.2014 року ОСОБА_2 за адресою: Львівська область, м. Буськ, вул.. Валова, 13, не проживала.

Згідно пояснень ОСОБА_5, відібраних 15.10.2015 року ДІМ Буського РВ ГУ МВС України у Львівській області ОСОБА_6, судом зясовано, що вона проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_3. За адресою її проживання близько пяти років була зареєстрована сімя ОСОБА_7 (ОСОБА_7 дівоче прізвище ОСОБА_2, відомості взяті з відмітки про реєстрацію шлюбу в копії паспорта заявника). Але фактично вони ніколи не проживали у вказаному будинку, де проживали невідомо. Останній раз бачила їх близько року тому. ОСОБА_7 їздила на заробітки в Польщу.

Згідно даних про перетин кордону, наданих суду Державною прикордонною службою України, в період з 01 вересня 2014 року ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, перетинала державний кордон України двічі 23.09.2014 року зафіксовано факт вїзду на територію України, а 07.10.2014 року виїзду в пункті пропуску Рава-Руська (пункт пропуску через державний кордон України на кордоні з Польщею).

Таким чином у судовому засіданні зясовано, що ОСОБА_2 після розірвання шлюбу з ОСОБА_1 з 17.04.2009 року по 26.09.2014 року була зареєстрована у ІНФОРМАЦІЯ_4, але фактично за цією адресою ніколи не проживала. Встановити її дійсне місце проживання в ході судового розгляду не видалось можливим. Заявнику така інформація невідома, як і коло родичів, друзів, можливе місце роботи і т.п. інформація щодо ОСОБА_2 Остання, згідно пояснень ОСОБА_5, яка особисто знайома з ОСОБА_2, їздила на заробітки в Польщу, останній раз перетнула кордон згідно даних Державної прикордонної служби України в напрямку виїзду до Польщі 07.10.2014 року.

Заявник звернувся до суду з даною заявою, але до цього до правоохоронних органів з приводу розшуку ОСОБА_2 не звертався.

Відповідно до ч.1 ст.43 ЦК України фізична особа може бути визнана судом безвісно відсутньою, якщо протягом одного року в місці її постійного проживання немає відомостей про місце її перебування.

Зазначена норма передбачає перш за все з`ясування місця постійного проживання особи на час її зникнення, заходів, які приймав заявник для встановлення місця знаходження особи, щодо якої ставиться питання про визнання безвісно відсутньою, та чи були вичерпані усі можливості для її знаходження.

Визнання особи безвісно відсутньою має широке коло правових наслідків, тому мають бути вжиті всі заходи для з`ясування обставин зникнення особи, заходи щодо її розшуку.

Згідно ч. 1 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово.

В ході судового розгляду не встановлено фактичного постійного місця проживання ОСОБА_2.

Наведене унеможливлює встановлення факту відсутності ОСОБА_2 протягом одного року в місці її постійного проживання.

Відповідно до ч.2 ст.234 ЦПК України справи про визнання особи безвісно відсутньою розглядаються судами в порядку окремого провадження.

Згідно з вимогами частини 1 та 3 ст.235 ЦПК України під час розгляду справ окремого провадження суд зобовязаний вживати заходів щодо всебічного, повного і обєктивного зясування обставин справи.

Справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених цим Кодексом, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду.

Судом вжито заходів щодо встановлення осіб, які можуть дати свідчення про місце перебування ОСОБА_2, витребування доказів від правоохоронних органів та органів місцевого самоврядування за останнім відомим місцем її проживання і про наявність відомостей про місце перебування, тобто були вичерпані усі можливі передбачені процесуальними нормами заходи для встановлення місця знаходження останньої.

Необізнаність заявника про місцезнаходження колишньої дружини не може слугувати підставою для визнання останньої безвісно відсутньою.

Заявник не звертався до правоохоронних органів з метою зясування місцезнаходження ОСОБА_2, а відтак, на думку суду, звернення із даною заявою є передчасним.

Обов'язок розшукувати осіб, які пропали безвісти, покладається на правоохоронні органи. Наразі Національна поліція, а до 07.11.2015 року міліція, в Україні захищає життя, здоров'я, права і свободи громадян, інтереси суспільства і держави від протиправних посягань. Тому вона наділена специфічними силами, методами і засобами діяльності. Центральне місце серед них посідає оперативно-розшукова діяльність.

Пунктом 3 ч. 1 ст. 9-1 Закону «Про оперативно-розшукову діяльність» передбачено, що ведення оперативно-розшукових справ щодо безвісно відсутніх осіб здійснюється до їх розшуку або до набрання законної сили рішенням суду про визнання їх безвісно відсутніми або про оголошення їх померлими.

Процес міжнародного розшуку детально врегульовано міжвідомчим наказом «Про затвердження Інструкції про порядок використання правоохоронними органами можливостей Національного центрального бюро Інтерполу в Україні у попередженні, розкритті та розслідуванні злочинів» від 9 січня 1997 р. № 3/1/2/5/2/2. Інструкцією передбачено підстави, за яких здійснюється міжнародний розшук за наявності вірогідних даних про виїзд розшукуваної особи до інших країн (наявність закордонного паспорта, повідомлення органів Держкомкордону про виїзд особи з країни, пояснення свідків, листування).

Використовуючи систему міжнародного розшуку в межах Інтерполу, правоохоронні органи України мають можливість, зокрема, встановити місцезнаходження особи, яка виїхала за кордон і пропала безвісти. Міжнародний розшук з використанням каналів та можливостей Інтерполу ведеться у випадку наявності вірогідних даних про виїзд розшукуваної особи в інші країни. Особа оголошується в міжнародний розшук після або одночасно з оголошенням в державний розшук.

Міжнародному розшуку з ініціативи правоохоронних органів України підлягають громадяни, які пропали безвісти - за наявності вірогідних відомостей про виїзд розшукуваних за кордон. Підставою для міжнародного розшуку громадян України є запит правоохоронного органу, надісланий до НЦБ Інтерполу в Україні.

З урахуванням викладених обставин, суд дійшов висновку про відсутність на даний час підстав для задоволення заяви про визнання безвісно відсутньою ОСОБА_2, оскільки постійне місце її проживання в ході судового розгляду не було встановлено, не відоме воно і заявнику, так як тривалий час стосунків він із ОСОБА_2 не підтримував, коло знайомих, родичів її йому невідоме, до правоохоронних органів з метою розшуку останньої заявник не звертався, всі можливі способи встановлення її місця знаходження наразі не вичерпано. Крім того, в ході судового розгляду достовірно встановлено, що у жовтні 2014 року ОСОБА_2 перетнула кордон із Польщею і взагалі неодноразово їздила на заробітки в цю країну. Однак, суд в рамках цивільної справи не наділений, на відміну від правоохоронних органів, можливостями подальшого розшуку цієї особи. Відтак, підстави вважати, що ОСОБА_2 зникла безвісти поки що відсутні, а дана заява є передчасною.

Судові витрати суд залишає по фактично понесеним заявником.

Керуючись ст.ст. 213-215 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В :

У задоволенні заяви ОСОБА_1 про визнання безвісно відсутньою ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення через даний суд до Апеляційного суду Кіровоградської області.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Г.В. Берднікова

Народні засідателі Л.Г. Делістьянов

ОСОБА_8