АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
№ а/п 22-ц/796/299/15 Головуючий у 1 інстанції: Вовк С.В.
Доповідач: Нежура В.А.
У Х В А Л А

Іменем України

17 лютого 2015 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого судді: Нежури В.А.

суддів: Соколової В.В., Усика Г.І.

при секретарі: Троц В.О.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства "Дельта-Банк" на рішення Печерського районного суду міста Києва від рішення 9 грудня 2014 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства "Дельта-Банк" про стягнення заборгованості по договору банківського вкладу.

В С Т А Н О В И Л А

Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 9 грудня 2014 року позовні вимоги ОСОБА_1 до ПАТ "Дельта-Банк" про стягнення заборгованості по договору банківського вкладу задоволено частково.

Стягнуто з ПАТ "Дельта Банк" на користь ОСОБА_1 суму вкладу 69 473,83 грн., а також вирішено питання про судові витрати, в решті позову відмовлено.

Не погоджуючись з таким рішенням суду, ПАТ "Дельта Банк" звернулося до суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовити в повному обсязі. При цьому посилається на не неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права.

Зокрема, зобов'язання АТ "Дельта Банк" щодо повернення вкладу та процентів позивачу виконані в повному обсязі, і тому договір банківського вкладу був припинений в силу ст. 599 ЦК України, оскільки усі належні позивачу кошти були перераховані на його поточний рахунок відповідно до умов договору. Кошти стягнуті судом (69 473,83 грн.) не є банківським вкладом, і не могли бути стягнуті за рішенням суду. Крім того, позивачем невірно обрано спосіб захисту порушеного права.

В суді апеляційної інстанції представник апелянта підтримав подану скаргу, із викладених в ній підстав, позивач проти задоволення апеляційної скарги заперечував, просив залишити рішення суду першої інстанції без змін.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого рішення, колегія суддів дійшла до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та цього Кодексу (ст. 526 ЦК).

Відповідно до ч. 1 ст. 1058 ЦК України, за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором.

Частинами першою і другою статті 1060 ЦК України встановлено, що договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад).

За договором банківського вкладу незалежно від його виду банк зобов'язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника крім вкладів, зроблених юридичними особами на інших умовах повернення, які встановлені договором.

Згідно ст. 1074 ЦК України обмеження прав клієнта щодо розпоряджання грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку,не допускається, крім випадків обмеження права розпоряджання рахунком за рішенням суду або в інших випадках, встановлених законом, а також у разі зупинення фінансових операцій, які можуть бути пов'язані з легалізацією (відмиванням) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванням тероризму, передбачених законом.

З наведеного випливає, що право клієнта на отримання внесених на свої рахунки у банківську установу коштів може бути обмежено окрім рішення суду, у випадках, прямо встановлених законом.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, 08.11.201З р. між відповідачем ПАТ "Дельта Банк" (далі - банк) та позивачем ОСОБА_1 укладено договір банківського вкладу (депозиту) "Найкращий on-line" у гривнях №4903, за умовами якого сума вкладу складає 70000,00 грн.

Відповідно до п. 1.3. договору, вклад залучається на строк із моменту зарахування вкладу на рахунок по 13.11.2014 р. включно.

13.11.2014 р. позивач звернувся до банку із письмовою заявою про повернення вкладу (а. с. 4), проте вклад банком повернуто не було.

По закінченню дії договору, як це передбачено його умовами Банком здійснено перенесення суми депозиту з процентами на поточний рахунок, операції за якими можуть здійснюватись позивачем із використанням платіжної картки № 4729.

Банком також встановлено ліміт в 1 000 грн. на зняття коштів за одну операцію, що унеможливлює отримання позивачем належних йому грошових коштів, у зв'язку зі чим він і звернувся до суду із даним позовом.

За встановлених обставин і з урахуванням вимог ч. 1 ст. 1060 і ст. 1074 ЦК України, якими встановлений обов'язок банку повернути суму вкладу вкладнику по закінченню дії строку договору, суд дійшов обґрунтованого висновку про задоволення пред'явленого позову в частині зобов'язання повернення вкладу з нарахованими відсотками.

Колегія суддів погоджується із висновком суду в цій частині, вважає його законним і правильним.

Відхиляючи доводи апеляційної скарги, колегія суддів зазначає, що перенесення депозитних коштів із вкладного рахунку позивача на його поточний рахунок, не є поверненням вкладу вкладнику в розумінні ст. 1060 ЦК України, яка передбачає, що після повернення вкладу, вкладник буде мати можливість вільного розпорядження власними коштами.

Перенесення депозитних коштів з одного рахунку на інший є внутрішньою проводкою банку, здійснення якої передбачено в тому числі й умовами укладеного із позивачем договору (п. 1.10) з метою їх подальшого використання останнім за допомогою платіжної картки, але це не свідчить про належне виконання банком зобов'язань за договором і припинення взаємних зобов'язань сторін в порядку ст. 599 ЦК України.

Встановлення ліміту на зняття готівки із карткового рахунку є порушенням вимог як ст. 1060 так і ст. 1074 ЦК України щодо розпоряджання грошовими коштами клієнта, які знаходяться на його рахунку.

Крім того, не можна погодитися із посиланнями апелянта на Правила банківського обслуговування фізичних осіб, оскільки встановленні цими Правилами обмеження щодо кількості операцій, загальної суми за добу та суму однієї операції, керуючись якими банк фактично обмежив в сумі 1000 грн. здійснення операцій з готівкою власників платіжних карток, не є законом в розумінні ст. 1074 ЦК України, на підставі якого банк може обмежити право користування своїх клієнтів (вкладників) власними коштами, розміщеними на рахунках усіх видів.

Посилання апелянта на правовий висновок, висловлений у Верховним Судом України в постанові від 02.09.2014 р. у справі № 3-80гс14 не свідчить про незаконність оскаржуваного рішення, оскільки справа, що переглядалася Верховним Судом України і дана справа мають різні предмети позову, і тому зазначена правова позиція не може бути застосована до спірних правовідносин.

В іншій частині рішення суду ніким не оскаржувалося, і тому його законність і обґрунтованість колегією судів не перевірялася.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що оскаржуване рішення ухвалене з додержанням вимог матеріального і процесуального права, а тому підстав для його зміни або скасуванню колегія не вбачає.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313, 314, 315, 317 ЦПК України , колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Дельта-Банк" відхилити.

Рішення Печерського районного суду міста Києва від 9 грудня 2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили шляхом подання до цього суду касаційної скарги.

Головуючий:

Судді: