АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
___________________________________________________________________
Провадження: № 22-ц-/790/4678/15 Головуючий: 1 інстанції
Категорія: договірні Доповідач: Даниленко В.М.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 жовтня 2015 року м. Харків

Судова колегія судової палати з цивільних справ Апеляційного суду Харківської області в складі:

Головуючого: судді - Даниленка В.М.,

Суддів: Малінської С.М., Кірсанової Л.І.,

за участю секретаря: Каменської Д.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в приміщенні суду цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на повторне заочне рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 12 березня 2015 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики, -

В С Т А Н О В И Л А:

У листопаді 2014 року позивач ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом, в подальшому неодноразово уточненим, у якому вказував на те, що 05 червня 2014 року між ним та відповідачем ОСОБА_2 був укладений договір позики № 2, за умовами якого останній отримав від нього в борг грошові кошти в сумі 40 000,00 доларів США, які зобов'язався повернути не пізніше 29 жовтня 2014 року, а також щомісяця сплачувати проценти за користування запозиченими грошовими коштами в розмірі 4% річних від суми позики до дати фактичного повернення боргу. На підтвердження отримання від позикодавця зазначеної суми грошових коштів, позичальник ОСОБА_2, крім підписання самого Договору позики № 2, також власноруч написав відповідну боргову розписку.

Однак, у встановлений договором строк позичальник ОСОБА_2 свої зобов'язання не виконав і запозичені грошові кошти позивачу не повернув.

30 жовтня 2014 року з метою досудового врегулювання виниклої ситуації позивачем на адресу позичальника ОСОБА_2 рекомендованим листом була направлена письмова претензія-вимога про повернення запозичених грошових коштів та процентів за їх користування, проте ця вимога була залишена останнім без відповідного реагування.

Посилаючись на вказані обставини, а також на те, що позичальник ОСОБА_2 всіляко ухиляється від виконання свого обов'язку щодо повернення запозичених грошових коштів і добровільно повертати їх не бажає, позивач ОСОБА_3 просив суд у примусовому порядку стягнути з останнього на його користь заборгованість за Договором позики № 2 від 05.06.2014 року, загальний розмір якої станом на 23.02.2015 року в перерахунку за офіційним курсом гривні до іноземних валют, встановленим НБУ (USD 100 доларів США - 2834,8066 грн.), становить 2 131 774,58 грн. (еквівалент 75 200,00 дол. США) та складається з:

- 1 133 922,64 грн. - суми основного боргу за договором позики (еквівалент - 40 000,00 дол. США);

- 226 784,53 грн. - процентів за користування позикою (еквівалент - 8 000,00 дол. США), виходячи із розрахунку: 40 000,00 дол. США х 4 % = 1 600,00 дол. США щомісячно, а саме:

За період з 07 вересня до 06 жовтня 2014 року в розмірі 45 356,91 грн. (еквівалент - 1 600,00 дол. США).

За період з 07 жовтня до 06 листопада 2014 року в розмірі 45 356,91 грн. (еквівалент - 1 600,00 дол. США).

За період з 07 листопада до 06 грудня 2014 року в розмірі 45 356,91 грн. (еквівалент - 1 600,00 дол. США).

За період з 07 грудня 2014 року до 06 січня 2015 року в розмірі 45 356,91 грн. (еквівалент - 1 600,00 дол. США).

За період з 07 січня 2015 року до 06 лютого 2015 року в розмірі 45 356,91 грн. (еквівалент - 1 600,00 дол. США).

- 113 392,27 грн. - штрафу (еквівалент - 4 000,00 дол. США), передбаченого умовами договору позики в розмірі 50 % від суми несвоєчасно сплачених процентів за користування запозиченими грошовими коштами: (8 000,00 дол. США х 50 % = 4 000,00 дол. США);

- 657 675,14 грн. - пені (еквівалент - 23 200,00 дол. США), передбаченої умовами договору позики в розмірі 0,5 % від суми неповерненої позики за кожен день прострочення платежу, починаючи з 30 жовтня 2014 року (40 000,00 дол. США х 0,5 % х 116 днів прострочки = 23 200,00 дол. США).

Повторним заочним рішенням Комінтернівського районного суду м. Харкова від 12 березня 2015 року позовні вимоги ОСОБА_3 задоволено в повному обсязі.

Стягнуто з відповідача ОСОБА_2 на користь позивача ОСОБА_3 суму боргу за договором позики від 05 червня 2014 року в загальному розмірі 2 131 774,58 грн., а саме: 1 133 922,64 грн. - суми основної заборгованості, 226784,53 грн. - процентів за користування запозиченими грошовими коштами, 113 392,27 грн. - штрафу за несвоєчасно сплачені проценти за користування позикою, 657 675,14 грн. - пені за прострочення виконання зобов'язань, а всього 2 131 774,58 грн.

При цьому судом першої інстанції вирішено й питання судових витрат по справі, стягнуто з відповідача ОСОБА_2 на користь позивача ОСОБА_3 3 654,00 грн. судового збору, сплаченого останнім при зверненні до суду першої інстанції.

Не погодившись із таким рішенням районного суду, відповідач ОСОБА_2 в апеляційній скарзі просить скасувати це судове рішення та ухвалити по справі нове рішення, яким відмовити в задоволенні заявлених позивачем ОСОБА_3 вимог за їх безпідставністю.

В обґрунтування своєї апеляційної скарги відповідач ОСОБА_2 посилається на неповне з'ясування судом першої інстанції обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, а також порушення судом норм матеріального й процесуального права, що призвело до неправильного вирішення цивільно-правового спору по суті заявлених позовних вимог.

Зокрема, апелянт вказує на те, що суд першої інстанції розглянув справу за його відсутності, не повідомляючи його належним чином про дати і час розгляду справи, а відтак він не мав можливості надати відповідні докази та свої заперечення проти заявленого до нього позову.

Крім того, апелянт вказує на те, що як позивачем так і судом першої інстанції неправильно розтлумачено п. 5 Договору позики № 2 від 05.06.2014 року щодо розміру процентів, які підлягають сплаті позикодавцю за користування позикою. Так, зазначеним пунктом передбачено, що позичальник зобов'язується щомісяця сплачувати проценти в розмірі 4 % (чотири процента) річних від суми позики до дати фактичного її повернення, тобто загальна сума процентів за рік складає 1 600,00 дол. США.

Відповідно до п. 4 укладеного між сторонами Договору позики, ця позика надається до 29 жовтня 2014 року.

Таким чином, строк користування позикою за договором складає 146 днів, а отже загальна сума процентів за час користування позикою складає: 40 000,00 дол. США х 4 % : 365 (днів у році) х 146 днів = 639,99 дол. США.

Позичальником тричі сплачувалися позивачу платежі в рахунок погашення заборгованості за договором позики в розмірі 1 600,00 дол. США.

Один із таких платежів підтверджується відповідною розпискою позивача, що мається в матеріалах справи, а відтак будь-якої заборгованості зі сплати процентів за користування позикою в даному випадку не має, в зв'язку з чим вимоги позивача про застосування до відповідача штрафних санкцій задоволенню не підлягають.

Однак, суд першої інстанції, приймаючи рішення у справі, на зазначені обставини та умови укладеного між сторонами договору позики належної уваги не звернув, у зв'язку з чим поклавшись лише на розрахунки заборгованості за цим договором позики, надані позивачем, без належної їх перевірки, безпідставно задовольнив заявлені ним позовні вимоги.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення районного суду відповідно до положень ст. 303 ЦПК України, судова колегія вважає, що апеляційна скарга відповідача ОСОБА_2 підлягає частковому задоволенню, а рішення суду першої інстанції, ухвалене у справі - частковій зміні, виходячи з наступного.

Згідно ч. 3 ст. 303 ЦПК України апеляційний суд не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених дослідженими в судовому засіданні доказами.

Згідно ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує зокрема такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущений строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Проте, в даному випадку ухвалене судом першої інстанції у справі рішення не в повній мірі відповідає зазначеним вимогам процесуального закону.

Задовольняючи заявлені позивачем ОСОБА_3 вимоги, суд першої інстанції виходив із того, що відповідач ОСОБА_2 не виконав узятих на себе зобов'язань за договором позики, запозичені грошові кошти позикодавцю в установлений договором строк не повернув, а тому заборгованість за цим договором позики, загальний розмір якої та її складові розраховані позикодавцем, підлягає стягненню з відповідача на користь останнього в примусовому порядку.

Однак, повністю погодитися з такими висновками районного суду судова колегія погодитися не може, оскільки ці висновки зроблені судом першої інстанції без повного з'ясування обставин, що мають значення для справи, та належного правового аналізу суті правовідносин, що виникли між сторонами цивільно-правового спору.

За приписами ст. 1 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно зі статтями 3, 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Відповідно до ст.ст. 10, 11 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється виключно на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів.

Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведеності перед судом їх переконливості.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених ст. 61 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору.

Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях.

Статтями 15, 16 ЦК України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства, якими, зокрема є: справедливість, добросовісність та розумність, у тому числі й у судовому порядку.

Під способами захисту суб'єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника.

Згідно зі ст. 11 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки.

Відповідно до ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу, зокрема з договорів та інших правочинів.

Загальні умови виконання зобов'язань передбачені ст. 526 ЦК України, за приписами якої зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

За приписами ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Порушенням зобов'язання згідно зі ст. 610 ЦК України є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання (ч. 1 ст. 625 ЦК України).

За змістом ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ст. 627 ЦК України).

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ч. 1 ст. 628 ЦК України).

Згідно ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно ч. 1 ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподаткованого мінімуму доходів громадян.

Частина 2 ст. 1047 ЦК України допускає пред'явлення на підтвердження укладення договору позики та його умов розписки позичальника або іншого документа, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної суми грошей або кількості речей.

Згідно ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у тій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до ч. 3 ст. 1049 ЦК України позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок.

Згідно ст. 545 ЦК України, прийнявши виконання зобов'язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі. Якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов'язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про у розписці, яку він видає.

Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов'язку.

За приписами ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня фактичного повернення позики.

Таким чином, проценти, визначені вказаною правовою нормою є платою за користування чужими грошовими коштами, яка за відсутності іншої домовленості сторін, сплачується боржником за весь період користування грошовими коштами, тобто проценти за договором позики нараховуються до моменту повного повернення запозичених грошових коштів та виконання всіх передбачених договором грошових зобов'язань.

Обов'язок боржника сплачувати проценти за користування чужими грошовими коштами передбачений і ст. 536 ЦК України, яка має імперативний характер за виключенням правовідносин між фізичними особами.

Відповідно до коментованої статті за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами.

Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.

Правові наслідки порушення зобов'язань передбачені ст. 611 ЦК України, за змістом якої у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: сплата неустойки, відшкодування збитків та моральної шкоди.

Відповідно до положень ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

За правилами ст. 533 ЦК України грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях.

Якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

Черговість погашення вимог за грошовим зобов'язанням визначена у ст. 544 ЦК України.

Відповідно до ч. 1 коментованої статті в разі недостатності суми проведеного платежу для виконання грошового зобов'язання у повному обсязі ця сума погашає вимоги кредитора у такій черговості, якщо інше не встановлено договором:

1) у першу чергу відшкодовуються витрати кредитора, пов'язані з одержанням виконання;

2) у другу чергу сплачуються проценти і неустойка;

3) у третю чергу сплачується основна сума боргу.

Як встановлено по справі, 05 червня 2014 року між позивачем ОСОБА_3, як позикодавцем та відповідачем ОСОБА_2, як позичальником було укладено письмовий Договір позики № 2, згідно якого позичальник отримав від позикодавця у власність грошові кошти в сумі 40 000,00 дол. США, які зобов'язався повернути останньому до 29 жовтня 2014 року (а.с. 6).

Зазначені обставини відповідачем ОСОБА_2 визнаються й не заперечуються, а крім того підтверджуються відповідною борговою розпискою позичальника (а.с. 7).

За умовами п. 5 вказаного договору позичальник ОСОБА_2 зобов'язався щомісяця сплачувати позикодавцю проценти в розмірі 4 % (чотири проценти) річних від суми позики до дати фактичного повернення цієї позики.

При цьому, в даному випадку вирішальне значення має слово річних, на що суд першої інстанції, приймаючи рішення у справі, належної уваги не звернув, а відтак за змістом вказаного пункту договору розмір процентної ставка за користування запозиченими грошовими коштами, який визначений сторонами, тобто щомісячна плата за користування чужими грошима, становить саме 4 % (чотири проценти) річних від суми позики, а не 4 % від цієї суми, як помилково стверджував позивач, на свій розсуд розтлумачивши зміст зазначеного пункту договору, з яким безапеляційно погодився й суд першої інстанції.

Таким чином, за умовами зазначеного пункту укладеного між сторонами договору сума щомісячних процентів, яка підлягає сплаті позикодавцю за користування його грошима, повинна розраховуватися за загальним правилом, а саме: 40 000,00 дол. США х 4 % : 365 (кількість днів у році) х (кількість днів у конкретному місяці).

Відповідно до положень п.п. 6, 7, 8, 9 Договору позики від 05.06.2014 року сторони домовилися, що проценти нараховуються на фактичну суму позики, починаючи з наступного дня після її отримання.

У разі дострокового повернення частини позики, проценти продовжують нараховуватися, виходячи із неповерненої суми.

Сплата процентів проводиться щомісячно в строк до 6-го числа поточного місяця за попередній місяць. Проценти сплачуються в готівковій формі. Отримання процентів позикодавцем посвідчується видачею розписки.

Закінчення строку надання позики, не впливає на нарахування процентів за цим Договором, якщо сума позики не була повернена. В такому випадку проценти продовжують нараховуватися на суму неповерненої позики у розмірі, передбаченому п. 5 цього договору, до дати фактичного повернення позики в цілому.

У п. 10 Договору сторони передбачили, що позика може бути повернена достроково.

Крім того, сторони домовилися й про відповідальність Позичальника у разі порушення ним узятих на себе договірних зобов'язань.

Так, згідно п. 12 Договору за порушення строків повернення суми позики Позичальник повинен сплатити пеню у розмірі 0,5 % від суми неповерненої позики за кожен день прострочення. Нарахування пені здійснюється до дати повернення суми позики в повному розмірі.

Відповідно до п. 13 Договору за порушення строків сплати процентів за цим Договором Позичальник сплачує штраф у розмірі 50 % від розміру несвоєчасно сплачених процентів.

По справі також встановлено й ця обставина відповідачем ОСОБА_2 також визнається й не заперечується, що в установлений договором строк, ані до цього часу всю суму запозичених грошових коштів він позивачу ОСОБА_3 не повернув.

Разом із тим, як вбачається з матеріалів справи, 05 вересня 2014 року відповідач ОСОБА_2 через ОСОБА_4 передав позивачу ОСОБА_3 1 600,00 дол. США в рахунок погашення існуючого боргу за договором позики (а.с. 47).

Вказана грошова сума була отримана позикодавцем ОСОБА_3 12 вересня 2014 року, про що свідчить письмова розписка останнього, долучена до матеріалів цивільної справи за клопотанням його представника (а.с. 83).

При цьому, як свідчить зміст вказаної розписки, зазначена в ній грошова сума визначена позикодавцем як сплата процентів за Договором позики № 2 від 05.06.2014 року за період з 07 серпня до 06 вересня 2014 року, що суперечить п. 5 Договору позики (зміст якого розтлумачено вище), оскільки розмір процентів за цей період повинен складати: 40 000,00 дол. США х 4 % : 365 х 30 днів = 131,51 дол. США.

Доводи ж апелянта ОСОБА_2 про те, що сплачена ним 05.09.2014 року грошова сума повністю покриває суму процентів, які він за умовами договору мав сплатити позикодавцю за користування наданою позикою в період з 06 червня по 28 жовтня 2014 року, а відтак виключає можливість нарахування будь-яких штрафних санкцій, судова колегія оцінює критично та відхиляє, оскільки як зазначалося вище, обов'язок позичальника сплачувати проценти за користування позикою умовами договору будь-яким строком не обмежений і ці проценти повинні сплачуватися позичальником до дати фактичного повернення позикодавцю усієї суми отриманої позики в цілому.

Безпідставними є й посилання апелянта ОСОБА_2 на те, що він тричі сплачував позивачу ОСОБА_3 грошові кошти в сумі 1 600,00 дол. США, кожного разу, на погашення боргу за договором позики, оскільки окрім розписки останнього від 12.09.2014 року про отримання від позичальника грошових коштів у розмірі 1 600,00 дол. США, доказів на підтвердження сплати ще будь-яких коштів на погашення суми позики матеріали цивільної справи не містять і таких доказів відповідачем ОСОБА_2 до суду апеляційної інстанції також не представлено.

А відтак, судова колегія вважає за необхідне зазначити, що з урахуванням положень ч. 1 ст. 8, ч. 1 ст. 544 ЦК України отримана позивачем ОСОБА_3 12 вересня 2014 року грошова сума в розмірі 1 600,00 дол. США повинна бути зарахована в рахунок сплати процентів за період з 07 серпня до 06 вересня 2014 року в сумі 131,51 дол. США, а інша частина цієї суми в розмірі 1 468,49 дол. США - в рахунок погашення основного боргу за договором позики, в зв'язку з чим залишок неповерненої суми позики, починаючи з 06 вересня 2014 року фактично складає 38 531,51 дол. США, та саме з цієї суми необхідно обраховувати розмір несплачених позичальником ОСОБА_2 процентів за користування запозиченими грошовими коштами, а також штраф і пеню за порушення останнім узятих на себе договірних зобов'язань, позаяк будь-якого іншого порядку зарахування сплачених позичальником грошових коштів для погашення боргу умовами укладеного між сторонами Договору позики № 2 від 05.06.2014 року не передбачено.

Таким чином, враховуючи наведене вище, сума процентів, яка підлягає стягненню з відповідача ОСОБА_2 на користь позивача ОСОБА_3, в межах заявлених ним позовних вимог, складає:

За період з 07 вересня до 06 жовтня 2014 року в розмірі - 122,46 дол. США (38 531,51 дол. США х

4 % : 365 х 29 днів = 122,46 дол. США).

За період з 07 жовтня до 06 листопада 2014 року в розмірі - 126,68 дол. США (38 531,51 дол. США

х 4 % : 365 х 30 днів = 126,68 дол. США).

За період з 07 листопада до 06 грудня 2014 року в розмірі - 122,46 дол. США (38 531,51 дол. США х

4 % : 365 х 29 днів = 122,46 дол. США).

За період з 07 грудня 2014 року до 06 січня 2015 року в розмірі - 126,68 дол. США (38 531,51 дол.

США х 4 % : 365 х 30 днів = 126,68 дол. США).

За період з 07 січня 2015 року до 06 лютого 2015 року в розмірі - 126,68 дол. США (38 531,51 дол.

США х 4 % : 365 х 30 днів = 126,68 дол. США).

А всього загальна сума прострочених процентів за вказані періоди становить: 624,96 дол. США.

Згідно п. 12 Договору позики загальна сума пені, яка підлягає стягненню з відповідача ОСОБА_2 на користь позивача ОСОБА_3 за прострочення виконання основного зобов'язання, складає: 22 348,28 дол. США (38 531,51 дол. США х 0,5% х 116 днів = 22 348,28 дол. США).

Відповідно до п. 13 Договору позики сума штрафу, яка підлягає стягненню з відповідача ОСОБА_2 на користь позивача ОСОБА_3 за прострочення сплати щомісячних процентів, складає: 312,48 дол. США (624,96 дол. США х 50% = 312,48 дол. США).

Тобто, загальна сума заборгованості відповідача ОСОБА_2 за Договором позики № 2 від 05.06.2014 року станом на 23 лютого 2015 року складає: 61 817,23 дол. США (38 531,51 дол. США + 624,96 дол. США + 22 348,28 дол. США + 312,48 дол. США).

Однак, суд першої інстанції, приймаючи рішення у справі, на зазначене належної уваги не звернув, наданий позивачем ОСОБА_3 розрахунок заборгованості відповідача ОСОБА_2 за Договором позики № 2 від 05.06.2014 року та обґрунтованість нарахування її складових не перевірив, а взявши на віру цей розрахунок без детального його аналізу, безпідставно задовольнив заявлені позивачем вимоги у повному обсязі.

За таких обставин, з огляду на викладене, повторне заочне рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 12 березня 2015 року, ухвалене по справі, не може бути визнане цілком законним, обґрунтованим, а тим паче справедливим, у зв'язку з чим судова колегія вважає за необхідне на підставі п.п. 1, 3, 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України змінити це судове рішення та частково задовольнивши заявлені позивачем ОСОБА_3 вимоги, стягнути з відповідача ОСОБА_2 на його користь заборгованість за Договором позики № 2 від 05.06.2014 року, загальний розмір якої становить 61 817,23 дол. США.

При цьому визначаючи гривневий еквівалент зазначеного боргу, судова колегія керується ч. 2 ст. 533 ЦК України, згідно з якою, якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу.

У даному випадку датою платежу вважається дата прийняття судового рішення, а не день подання позовної заяви чи день подання останніх доповнень до неї, а відтак сума боргу підлягає перерахунку за офіційним курсом гривні до іноземної валюти - долара США, встановленим Національним банком України на момент прийняття оскаржуваного рішення (12.03.2015 року), а саме: USD100 доларів США - 2155,3929 грн., в зв'язку з чим загальна сума заборгованості за Договором позики № 2 від 05.06.2014 року, яка підлягає стягненню з відповідача ОСОБА_2 на користь позивача ОСОБА_3, становить 1 332 404,10 грн. (61 817,23 дол. США х 2155,3929 : 100 = 1 332 404,10 грн.) та складається із суми неповерненої позики - 830 505,43 грн. (38 531,51 дол. США х 2155,3929 : 100 = 830 505,43 грн.); заборгованості по процентам за користування запозиченими грошовими коштами - 13 470,34 грн. (624,96 дол. США х 2155,3929 : 100 = 13 470,34 грн.); пені за прострочення виконання основного зобов'язання - 481 693,24 грн. (22 348,28 дол. США х 2155,3929 : 100 = 481 693,24 грн.), а також штрафу за прострочення сплати щомісячних процентів за користування позикою - 6 735,17 грн. (312,48 дол. США х 2155,3929 : 100 = 6 735,17 грн.).

Що ж стосується питання розподілу судових витрат по справі, то це питання судова колегія вирішує відповідно до приписів ст. 88 ЦПК України, виходячи із принципу пропорційності до розміру задоволених позовних вимог.

Таким чином, на підставі викладеного та керуючись ст.ст. 6, 11, 15, 16, 509, 525, 526, 530, 533, 536, 544, 545, 549, 599, 610, 612, 625-629, 1046-1049 ЦК України, ст. ст. 1, 3, 4, 10, 11, 88, 213, 214, 303, 304, 307, 309, 313, 314, 316, 317, 319 ЦПК України, судова колегія, -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - задовольнити частково.

Повторне заочне рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 12 березня 2015 року - змінити.

Позовні вимоги ОСОБА_3 - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 заборгованість за Договором позики № 2 від 05.06.2014 року, а саме: суму основного боргу за договором позики у розмірі - 830 505,43 грн., прострочені проценти за користування запозиченими грошовими коштами - 13 470,34 грн., пеню за прострочку виконання основного зобов'язання у розмірі - 481 693,24 грн., та штраф за прострочення сплати щомісячних процентів у розмірі - 6 735,17 грн., а всього: 1 332 404 (один мільйон триста тридцять дві тисячі чотириста чотири) грн. 10 коп.

У задоволенні решти, заявлених ОСОБА_3 позовних вимог - відмовити за їх безпідставністю.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 судові витрати, понесені ним по справі, а саме: 2 283 (дві тисячі двісті вісімдесят три) грн. 75 коп. судового збору, сплаченого ним при зверненні до суду першої інстанції.

Рішення апеляційного суду набирає чинності негайно, але може бути оскаржене в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів із дня його проголошення.

Головуючий:

Судді: