Справа № 369/4813/15-ц
Провадження №2/369/2324/15
РІШЕННЯ

Іменем України

07.07.2015 року Києво-Святошинський районний суд Київської області у складі:головуючої - судді Медвідь Н.О.,

При секретарі Остролуцькій Ю.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа перша Київська обласна державна нотаріальна контора про усунення від права на спадкування, -

В с т а н о в и в :

У травні 2015 року позивач ОСОБА_1 через свого представника звернулась до суду із позовом до ОСОБА_2, третя особа - Перша Київська обласна державна нотаріальна контора про усунення від права на спадкування, посилаючись на те, що , що в 1980 році Києво-Святошинським районним судом Київської області ОСОБА_3 було визнано батьком відповідача, який народився в ОСОБА_4 6 вересня 1979 року. ОСОБА_5, зі слів позивача, ні разу не бачив свого сина, а лише належно виконував обовязок зі сплати аліментів. 27 листопада 2012 року ОСОБА_3 помер.

Вважає, що відповідач не має права спадкування за ОСОБА_3, так як за його життя жодного разу не спілкувався з ним, не утримував батька після виходу на пенсію в 2005 році, як того вимагає ст. 202 Сімейного кодексу України. Оскільки спадкодавець ОСОБА_3 був непрацездатним пенсіонером і потребував матеріальної допомоги, розмір його пенсії був недостатнім для того, щоб він міг утримувати себе, тому він змушений був працювати сторожем в ТОВ «Трансбуд-ХХІ» (з 11.06.2011р. до 02.04.2012р.). Утримання непрацездатного ОСОБА_3 здійснювали позивач ОСОБА_1, її чоловік ОСОБА_6 та син ОСОБА_7 Вони проживали разом з ОСОБА_3, допомагали йому, доглядаючи за будинком та прибудинкової територією, купували продукти, необхідні засоби гігієни та побутову хімію, готували їжу тощо. Позивач вважає, що відповідач знав, що ОСОБА_3 було визнано його батьком ОСОБА_8 Києво-Святошинського районного суду Київської області 04 грудня 1980 року, що ОСОБА_3 надавав йому матеріальну допомогу до повноліття, сплачуючи аліменти, проте відповідач свідомо ухилявся від надання допомоги спадкодавцеві, а після смерті згадав про свої права спадкоємця. Вважає, що бездіяльність відповідача щодо виконання обовязку, покладеного на нього ст.202 СК України, є свідомою та умисною, тобто сам відповідач усвідомлював наявність у нього обовязку по утриманню непрацездатного батька, але не виконував цього обовязку. У звязку з цим просить суд на підставі статті 1224 ЦК України, статті 202 СК України усунути ОСОБА_2 від спадкування за законом після смерті його батька ОСОБА_3

В судовому засіданні представник позивача заяву підтримав.

Відповідач і його представник позов не визнали, відповідач повідомив, що позивачка являється йому тіткою, підтвердив, що його батько, ОСОБА_3, телефонував йому періодично, цікавився станом справ сина. про загибель ОСОБА_3,не знав, про це йому повідомили інші особи після смерті і поховання батька. Коли приїхав до тітки, яка є позивачем по справі, вона його вигнала і не захотіла нічого пояснювати. Не вважає, що ОСОБА_3 потребував матеріальної допомоги, так як отримував пенсію, мав на банківських рахунках значні грошові заощадження. Хвороби, на які хворів спадкодавець, були характерні для його віку і не були причиною смерті. Крім того, ОСОБА_3 працював сторожем, що підтверджує відсутність потреби в постійному догляді та його безпомічність.

Третя особа направила повідомлення від 19 травня 2015 року вих. № 577/01-16 з проханням розглянути справу у відсутності представника Першої Київської обласної державної нотаріальної контори.

Суд, вислухавши осіб, які приймають участь у розгляді справи вивчивши матеріали справи, приходить до висновку про відмову в позові з наступних підстав.

Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про народження ОСОБА_2 серії ІV-БК № 271118 від 20.02.1980 року, рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 04.12.1980 року та свідоцтва про встановлення батьківства серії І-БК № 290809 від 20.02.1981 року ОСОБА_3 визнаний батьком ОСОБА_9.

ОСОБА_3 помер 27 листопада 2012 року, що підтверджено свідоцтвом про смерть серія І-ОК № 260445 вид. 04 грудня 2012 року виконавчим комітетом Білогородської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області.

ОСОБА_3 був пенсіонером, що підтверджується пенсійним посвідченням № НОМЕР_1 серія ААА № 410168 вид. 20.12.2006 року Пенсійним фондом України.

Судом досліджені копії медичної картки ОСОБА_3, які не містять в собі інформації про каліцтво спадкодавця за життя чи інші тяжкі хвороби, які були причиною його безпорадного стану в період його звільнення з роботи в ТОВ «Трансбуд-ХХІ» до дня смерті, на який посилається позивач. Також суперечить матеріалам справи та рішенню Києво-Святошинського районного суду Київської області від 15 серпня 2014 року посилання позивача, що факти безпорадного стану підтверджені вказаним рішенням суд та медичною карткою.

19 лютого 2013 року . відповідач ОСОБА_2 звернувся до Першої Київської обласної державної нотаріальної контори із заявою № 17 про прийняття спадщини після свого батька ОСОБА_3, що підтверджується матеріалами спадкової справи № 4/2013 та Витягом про реєстрацію спадкової справи в Спадковому реєстрі за № 33309161 від 19.02.2013 року.

15 березня 2013 року звернулись ОСОБА_7, племінник померлого, та ОСОБА_1, сестра померлого і позивач за цим позовом, що підтверджується матеріалами спадкової справи № 4/2013.

15 березня 2013 року до Першої Київської обласної державної нотаріальної контори надійшла заява про прийняття спадщини № 53 від ОСОБА_10, брата померлого, що підтверджується матеріалами спадкової справи № 4/2013.

12 травня 2015 року державним нотаріусом Першої Київської обласної державної нотаріальної контори відповідачу видано свідоцтво про право на спадщину за законом, як спадкоємцю першої черги, на грошові вклади з відповідними відсотками, що знаходяться:

- в ТВБВ № 10026/0831 (раніше № 5399/08 села Білогородка) ПАТ «Державний ощадний банк України» на рахунку за № 91551/1967, - у Вишнівському відділенні «Південне» Київського ГРУ ПАТ «Приватбанк» на картковому рахунку за № 024543, належних померлому ОСОБА_3 Васильовичу.на підставі довідки № 20.1.0.0.0/7-20150318/0884, виданої 25 березня 2015 року;

- у відділені «Білогородка» Київського ГРУ ПАТ КБ «Приватбанк» № 6623 (договір SAMDN2514), на підставі довідки № 20.1.0.0.0/7-20150318/0884, виданої 25 березня 2015 року. Свідоцтво про право на спадщину за законом зареєстровано в реєстрі за № 1-657.

12 травня 2015 року державним нотаріусом Першої Київської обласної державної нотаріальної контори відповідачу видано свідоцтво про право на спадщину за законом, як спадкоємцю першої черги, на грошові вклади з відповідними відсотками .Свідоцтво про право на спадщину за законом зареєстровано в реєстрі за № 1-659.

12 травня 2015 року державним нотаріусом Першої Київської обласної державної нотаріальної контори відповідачу видано свідоцтво про право на спадщину за законом, як спадкоємцю першої черги, на грошові вклади з відповідними відсотками. Свідоцтво про право на спадщину за законом зареєстровано в реєстрі за № 1-661.

ОСОБА_8 Києво-Святошинського районного суду Київської області від 15 серпня 2014 року, яке залишено в силі Ухвалою Апеляційного суду Київської області від 5 лютого 2015 року, де сторонами спору були ті самі особі, встановлено, та самим позивачем у цьому спорі підтверджено, що ОСОБА_3 працював сторожем у ТОВ «Трансбуд-ХХІ» з 11.06.2011 до 02.04.2012, отже його безпорадний стан спростовується. Доказів того, що з 02.04.2012 і до дня смерті ОСОБА_3 був безпорадним, позивачем не надано.

Статтями 202, 203 СК України встановлено обов'язок повнолітніх дітей утримувати своїх батьків, які є непрацездатними та потребують матеріальної допомоги, мають тяжкі хвороби, інвалідність або є безпомічними.

Відповідно до ч. 5 ст. 1224 ЦК України за рішенням суду особа може бути усунена від права на спадкування за законом, якщо буде встановлено, що вона ухилялася від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані.

Виходячи зі змісту зазначеної норми, досліджених доказів, пояснень і доводів сторін суд не вбачає факту ухилення відповідача від надання спадкодавцеві допомоги, так і факту перебування спадкодавця ОСОБА_3 в безпорадному стані через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво та потребу спадкодавця в допомозі відповідача. Доказів безпорадного стану, похилого віку, тяжкої хвороби або каліцтва позивачем не надано. Копії медичної документації ОСОБА_11 не підтверджують тяжку хворобу або каліцтво спадкодавця. Смерть спадкодавця настала внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.

Суду не надано належних та допустимих доказів, встановлених фактів умисного ухилення спадкоємця (вини відповідача) від надання допомоги спадкодавцю.

Ухилення особи від надання допомоги спадкодавцеві, який її потребував, полягає в умисних діях чи бездіяльності особи, спрямованих на уникнення від обов'язку забезпечити підтримку та допомогу спадкодавцю.

Крім цього, судом з'ясовано питання, чи потребував спадкодавець допомоги від спадкоємця за умови отримання її від інших осіб, чи мав спадкоємець матеріальну та фізичну змогу надавати таку допомогу і прийшов до висновку, що свідоцтвами про право на спадщину за законом на грошові вклади, виданими Першою Київською обласною державною нотаріальною конторою 12 травня 2015 року за № № 1-657, 1-659, 1-661, підтверджено відсутність потреби в утриманні померлого, так як він заощаджував грошові надходження на банківських рахунках.

Для задоволення позовних вимог про усунення від права на спадкування відповідно ч. 5 ст. 1224 ЦК позивач повинен був довести одночасно сукупність обставин: ухилення відповідача від надання спадкодавцеві допомоги при можливості її надання, перебування спадкодавця в безпорадному стані, потребу спадкодавця в допомозі саме відповідача. Одночасного настання наведених обставин не встановлено і позивачем не доведені зазначені факти в їх сукупності.

Та обставина, що сторони не спілкувалися часто, не свідчить про факт умисного ухилення від надання допомоги.

Відтак позовні вимоги є необґрунтованими та не підтверджені належними і допустимими доказами в розуміння ст. 60 ЦПК України.

Пунктом 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» визначено, що правило абз. другого частини третьої статті 1224 ЦК стосується особи, яка зобов'язана була утримувати спадкодавця згідно з нормами Сімейного кодексу України (далі - СК). Факт ухилення особи від виконання обов'язку щодо утримання спадкодавця встановлюється судом за заявою заінтересованої особи (інших спадкоємців або територіальної громади). При цьому слід враховувати поведінку особи, розуміння нею свого обов'язку щодо надання допомоги, її необхідність для існування спадкодавця, наявність можливості для цього та свідомого невиконання такою особою встановленого законом обов'язку.

Правило частини п'ятої статті 1224 ЦК стосується всіх спадкоємців за законом, зокрема й тих, які відповідно до СК були зобов'язані утримувати спадкодавця.

Безпорадним слід розуміти стан особи, зумовлений похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом, коли вона не може самостійно забезпечити умови свого життя, потребує стороннього догляду, допомоги та піклування.

Вимога про усунення спадкоємця від права на спадкування може бути пред'явлена особою, для якої таке усунення породжує пов'язані зі спадкуванням права та обов'язки, одночасно з її позовом про одержання права на спадкування з підстав, визначених у частині другій статті 1259 ЦК.

Частиною 3 статті 61 ЦПК України визначено, що обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Так, рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 15 серпня 2014 року відмовлено позивачу та іншим позивачам в позові до ОСОБА_2 про зміну черговості спадкування після смерті спадкодавця. Отже, позивач заінтересований в отриманні спадщини після ОСОБА_3 шляхом усунення від права на спадкування відповідача.

Відповідно до ст. 3 ЦК України загальними засадами цивільного законодавства є: 1) неприпустимість свавільного втручання у сферу особистого життя людини; 2) неприпустимість позбавлення права власності, крім випадків, встановлених Конституцією України та законом; 3) свобода договору; 4) свобода підприємницької діяльності, яка не заборонена законом; 5) судовий захист цивільного права та інтересу; 6) справедливість, добросовісність та розумність.

Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Відповідно до ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Згідно зі ст. 1258 ЦК України, спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу.

Як рекомендовано у п. 1 ОСОБА_12 спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» від 16.05.2013 року № 24-753/0/4-13, главою 86 ЦК, а також спеціальним законодавством, зокрема, Законом України «Про нотаріат», підзаконними нормативними актами, визначено нотаріальний порядок оформлення права на спадщину, що відповідає встановленій законодавством сукупності функцій притаманній юрисдикційній діяльності судів та нотаріусів. Це знайшло також підтвердження у п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику в справах про спадкування» (далі - ППВСУ від 30 травня 2008 року № 7). У разі якщо відсутність умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину не підтверджена належними доказами, а саме відмовою нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину, це може бути підставою для відмови у позові.

Згідно зі ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Статтею 10 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно зі ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Однак, всупереч вимогам ст.ст. 10, 60 ЦПК України позивач та представник її не надали суду належних та допустимих доказів в підтвердження своїх позовних вимог чи спростування заперечень відповідача та його представника.

Зважаючи на вищенаведене, враховуючи рекомендації, викладені у Постанові Пленуму Верховного суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30.05.2008 року №7 та у ОСОБА_12 спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» від 16.05.2013 року № 24-753/0/4-13, ст. 1 Протоколу № 1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, керуючись ст.ст. 1220-1225, ЦК України, ст.ст. 10, 11, 209, 212-215 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

В позові ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа: перша Київська обласна державна нотаріальна контора про усунення від права на спадкування за законом відмовити.

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Київської області через Києво-Святошинський районний чуд Київської області в 10-денний строк з дня проголошення рішення.

Суддя