Справа № 511/3682/14-ц
Номер провадження: 2/511/109/15
Роздільнянський районний суд Одеської області
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 березня 2015 року Роздільнянський районний суд Одеської області в складі:

головуючого судді - Гринчак С. І.,при секретарі - Чернецькій А.В.

за участю:

позивача - ОСОБА_1

відповідача - ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Роздільна Одеської області цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя та визнання права власності на житловий будинок з господарчими спорудами,

В С Т А Н О В И В:

В листопаді 2014 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя та визнання права власності на житловий будинок з господарчими спорудами, які розташовані на земельній ділянці Новоукраїнської сільської ради Роздільнянського району Одеської області по АДРЕСА_1

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 позовні вимоги підтримав, суду пояснив, що з 20.08.2000 року знаходився в зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_2, який був розірваний у 2009 році. В період шлюбу сторони придбали житловий будинок з господарчими спорудами, що розташований на земельній ділянці Новоукраїнської сільської ради Роздільнянського району Одеської області по АДРЕСА_1, який оформили на ОСОБА_2 Також зазначив, що житловий будинок набутий подружжям під час шлюбу, а тому є спільною сумісною власністю. Оскільки він лише у 20 числах жовтня 20014 року дізнався про те, що порушені його права, вважає, що він не пропустив строк звернення до суду за захистом порушених прав на підставі ч.2 ст.72 СК України. Крім цього вважає, що перебіг строку давності розпочався з того часу, коли він запропонував відповідачу добровільно поділити будинок у нотаріуса, а ОСОБА_2 відповіла, що суд присудить то і отримаєш, так як лише з того часу позивач отримав можливість захистити свої права на частку у спільній сумісній власності. Тому просив його позовні вимоги задовольнити та поділити майно, що є у спільній сумісній власності подружжя та визнати за ним право власності на 1/2 частину житлового будинку з господарчими спорудами по АДРЕСА_1

В судовому засіданні відповідач ОСОБА_2 позов не визнала, суду пояснила, що не бажає ділити даний будинок, посилаючись на те, що будинок договором купівлі-продажу оформлений на її імя, і у них з позивачем мається спільна дитина від шлюбу, бажає, щоб позивач будинок залишив їй.

В подальшому надала суду заяву про визнання позову та слухання справи у її відсутність.( а.с.35).

Суд, вивчивши матеріали справи, дослідивши надані суду письмові докази, оцінивши їх в сукупності, прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню.

Судом встановлено, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі з 20 серпня 2000 року та який на час розгляду справи розірвано, що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу серії НОМЕР_2 ( а.с.11).

В період перебування у шлюбі на підставі нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу будинку від 29.09.200 року на ім'я ОСОБА_2 було оформлено у власність житловий будинок з господарчими спорудами, що знаходиться в с. Новоукраїнка Роздільнянського району Одеської області, розташований на земельній ділянці Новоукраїнської сільської ради. Згідно договору на вказаній земельній ділянці розташовані кам'яний житловий будинок, житловою площею 68кв.м. та господарчі споруди: сарай (а.с.6)

Згідно довідки Новоукраїнської сільської ради Роздільнянського району Одеської області № 306 від 01.12.2014 року, рішення про передачу ОСОБА_1 у приватну власність (приватизацію) земельної ділянки площею 0,14 га по АДРЕСА_1, не приймалося, державний акт не видавався. ( а.с. 13).

Наявність будинку підтверджується технічним паспортом від 17.11.2014року, згідно якого житловий будинок, що розташований по АДРЕСА_1 складається з наступних приміщень: під літерою "А" - житловий будинок, який складається з веранди площею 7кв.м, кладової площею 4.20кв.м., передньої площею 14.40кв.м., житлової кімнати площею 11,30кв.м, житлової площею 13.30кв.м, кухні площею 17кв.м., всього загальною площею 67,20 кв.м., в тому числі житловою - 24,60 кв.м. (а.с.7-10).

Згідно довідки Новоукраїнської сільської ради Роздільнянського району Одеської області № 380 від 14.11.2014 року, ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, дійсно зареєстрований та проживає в АДРЕСА_1 проживає один. ( а.с. 12).

Житловий будинок являється об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, тобто власністю ОСОБА_1 та власністю його дружини - ОСОБА_2

Згідно зі ст. 61 СК України, об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.

Відповідно до ст. 63 СК України, дружина та чоловік мають рівні права, на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Відповідно до ст.60 СК України, майно набуте подружжям під час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини самостійного заробітку. Згідно ст.368 ЦК України, майно набуте подружжям за час шлюбу є їх сумісною власністю.

Згідно з ч.1 ст. 69 СК України, дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Стаття 70 СК України передбачає, що у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

У відповідності до ст. 372 ЦК України, майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними.

У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом.

У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється.

Відповідач ОСОБА_2 в судовому засіданні не заперечувала, що вищезазначений житловий будинок є їх з позивачем спільною сумісною власністю, оскільки придбаний за час перебування у шлюбних відносинах.

Згідно ст.61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню.

Пленум Верховного Суду України в своїй постанові №11 від 21 грудня 2007 року "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" зазначає, що спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу, можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені із цивільного обороту), незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом.

Отже, на підставі наданих суду доказів, судом достовірно встановлено, що спірний житловий будинок сторони придбали у період шлюбу, а тому вказане майно є їх спільною сумісною власністю і їх частки у вказаному майні рівні по 1/ 2частині .

Позивач звернувся до суду з позовом про захист порушених прав в грудні 2014 року.

Однак суд вважає, що в даному випадку строки звернення до суду позивачем не пропущено, висновок суду обґрунтовується наступним.

Відповідно до п.15 постанови Пленуму Верховного суду України №11 від 21.12.2007 року "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя", початок позовної давності для вимоги про поділ спільного майна подружжя, шлюб якого розірвано, обчислюється не з дати прийняття постанови державного органу ЗАГС (ст..106,107 СК) чи з дати набрання рішенням суду законної сили (ст.109,110 СК), а від дня, коли один із співвласників дізнався або міг дізнатися про порушення свого право власності (ч.2 ст.72 СК).

Крім цього відповідно до п.19 цієї ж постанови вирішуючи спори про поділ майна подружжя, суди повинні враховувати, що само по собі розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності подружжя на майно, набуте за час шлюбу. Проте розпорядження таким майном після розірвання шлюбу здійснюється колишнім подружжям виключно за взаємною згодою відповідно до положень ЦК України, оскільки в таких випадках презумпція згоди одного з подружжя на укладення другим договорів з розпорядження майном, що є у спільній сумісній власності подружжя, не діє.

Суд вважає, що оскільки відповідач лише в жовтні 2014 року заявила про позбавлення позивача права на частину житлового будинку то тільки після цього у позивача виникло право на звернення до суду за захистом порушених прав шляхом визнання права власності на ? частину житлового будинку з господарчими спорудами, а тому строки звернення до суду не пропущено.

Тому суд вважає, що позов ОСОБА_1 належить задовольнити та визнати спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_1 житловий будинок з господарчими спорудами, який розташованний по АДРЕСА_1 і визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину вищезазначеного житловогобудинку з господарчими спорудами.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.60,61,63,69,70, СК України, ст..ст.355,368, 372 ЦК України, ст. ст. 10, 11, 60, 88, 208-209,212-215,218, ЦПК України , суд,-

В И Р І Ш И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя та визнання права власності на житловий будинок з господарчими спорудами, - задовольнити.

Визнати, що житловий будинок з господарчими спорудами, розташованного за адресою: АДРЕСА_1 є спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2 і їх частки у вказаному майні рівні по 1/ 2частині.

Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1) право власності на 1/2 частину житлового будинку з господарчими спорудами, розташованого по АДРЕСА_1 який складається з наступних приміщень: під літерою "А" - житловий будинок, який складається з веранди площею 7кв.м, кладової площею 4.20кв.м., передньої площею 14.40кв.м., житлової кімнати площею 11,30кв.м, житлової площею 13.30кв.м, кухні площею 17кв.м., всього загальною площею 67,20 кв.м., в тому числі житловою - 24,60 кв.м. та господарчих споруд: "Б" - сарай, "I" - цистерна, "№1-2-" - огорожа.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Одеської області через Роздільнянський районний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя С. І. Гринчак