Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 грудня 2015 року Білоцерківський міськрайонний суд Київської області у складі:

головуючого судді Ярмола О. Я. ,

при секретарі Ліщинська О. С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду №5 цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, третя особа : приватний нотаріус Білоцерківського міського нотаріального округу ОСОБА_4 про встановлення факту проживання однією сімєю, визнання права власності на майно спільної сумісної власності на частку в статутному капіталі ТОВ «Авіокомпанія «ОСОБА_5» та про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину на 1/3 частину у статутному капіталі ТОВ «Авіокомпанія «ОСОБА_5» , -

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернулася до суду з вказаним позовом, посилаючись на те, що з 22.04.2000 року по 22.06.2009 року перебувала в зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_6, мають спільну дитину, та з 22.06.2009 року по день смерті ОСОБА_6 /28.04.2013р./ позивач проживала з ним однією сімєю без реєстрації шлюбу. 05.03.2007 року ОСОБА_6 заснував ТОВ «Авіокомпанія «ОСОБА_5» та коштом майна подружжя 02.03.2008 року створив статутний капітал цього товариства. Внесок ОСОБА_6 у статутний капітал 100%, в розмірі 40 000 грн. Враховуючи те, що під час створення, наповнення статутного капіталу та подальшого ведення господарської діяльності ТОВ «Авіокомпанія «ОСОБА_5», позивач перебувала в офіційному шлюбі, до 22.06.2009 року, а з 22.06.2009 року проживала з ОСОБА_6 однією сімєю без реєстрації шлюбу, позивач просить суд встановити факт проживання з ОСОБА_6 однією сімєю без реєстрації шлюбу та визнати за нею право на 1/2 частину набутого в шлюбі майна, тобто частку в статутному капіталі вказаного товариства.

В судовому засіданні позивач та її представник підтримали позов та 10.12.2015 року позивач збільшила позовні вимоги : просила визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину на 1/3 частину у статутному капіталі ТОВ «Авіокомпанія «ОСОБА_5», видане 22.03.2014 року приватним нотаріусом Білоцерківського нотаріального округу ОСОБА_4ПА. відповідачу ОСОБА_3; просила визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину на 1/3 частину у статутному капіталі ТОВ «Авіокомпанія «ОСОБА_5», видане приватним нотаріусом Білоцерківського нотаріального округу ОСОБА_4ПА. відповідачу ОСОБА_2, стягнути з відповідачів судові витрати по справі.

Представник відповідача ОСОБА_2,згідно довіреності в справі, позов не визнала.

Відповідач ОСОБА_3 в судове засідання не зявився, про день та час розгляду справи був повідомлений належно, направив суду заяву про визнання позову та клопотання про розгляд справи за його відсутності.

Третя особа у справі, приватний нотаріус Білоцерківського міського нотаріального округу ОСОБА_4, в судове засідання не зявилася, про день та час розгулу справи була повідомлена, направила суду лист де просить проводити розгляд даної справи за її відсутності.

Заслухавши пояснення сторін, покази свідків, дослідивши матеріали даної справи, матеріали спадкової справи щодо майна померлого 28.04.2013 року ОСОБА_6, суд прийшов до висновку, що позов не підлягає до задоволення.

Так, в судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_6 уклали шлюб 22.04.2000 року, мають спільну дитину ОСОБА_7. Зазначене підтверджено свідоцтвом про одруження та свідоцтвом про народження (Т.1 а.с.14,16).

Встановлено, що за рішенням Білоцерківського міськрайонного суду від 22.06.2009 року шлюб між ОСОБА_1 і ОСОБА_6 було розірвано (Т1 а.с.17) .

Встановленим є те, що 05.03.2007 року ОСОБА_6, під час перебування в зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_1, було створено ТОВ «Авіокомпанія «ОСОБА_5», юридична адреса якої : 50015 Дніпропетровська обл., м. Кривий Ріг, вул.. Конституційна 15. Внесок ОСОБА_6 Внесок засновника даного товариства ОСОБА_6 у статутний капітал компанії 100% у розмірі 40 000 грн. , здійснено у повному обсязі 02.03.2008 року, тобто, під час перебування в зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_1 Зазначене підтверджується свідоцтвом про державну реєстрацію юридичної особи, інформаційною довідкою про юридичну особу, надано. Міністерством юстиції України (Т.1 а.с.161-164,165).

Встановленим є те, що позивач ОСОБА_1 ніколи не була учасником ТОВ«Авіокомпанія «ОСОБА_5», її чоловік ОСОБА_6 з часу заснування самостійно вів бізнес та коштами подружжя здійснив внесок до статутного капіталу 40 000 грн. Зазначене підтвердила позивач та стороною відповідача не надано доказів протилежному.

Встановленим є те, що 22.03.2014 року приватним нотаріусом Білоцерківського нотаріального округу ОСОБА_4ПА. було видано свідоцтво про право на спадщину на 1/3 частину у статутному капіталі ТОВ «Авіокомпанія «ОСОБА_5» відповідачу ОСОБА_3 (Т.3 а.с.21) та в цей же день видано свідоцтво про право на спадщину на 1/3 частину у статутному капіталі ТОВ «Авіокомпанія «ОСОБА_5» відповідачу ОСОБА_2 (Т.3 а.с.19).

Позивач надала письмові докази в підтвердження проживання її та ОСОБА_6, з 22.06.2009 року по дату смерті ОСОБА_6, однією сімєю без реєстрації шлюбу. Зазначене підтвердили в судовому засіданні свідки. Також, було надано докази матеріальних витрат позивача при похованні ОСОБА_6 Представник відповідача ОСОБА_2, заперечуючи позов, надавала докази своїх заперечень щодо відсутності усталених відносин, притаманних подружжю між ОСОБА_1 і ОСОБА_6 з 22.06.2009 року по 28.04.2013 р.

Суд не бере до уваги надані сторонами докази, оскільки встановлення факту проживання осіб однією сімєю без реєстрації шлюбу можливе, лише, коли зазначене створить для позивача юридичні наслідки. Статтею 3 СК України регламентовано, що сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Встановлення факту спільного проживання має значення для захисту матеріальних інтересів осіб, які спільно проживають, оскільки ст. 74 відповідного Кодексу передбачено, що якщо жінка та чоловік проживають однією сім'єю, але не перебувають у шлюбі між собою, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними.

Однак, в даному випадку, слід зазначити, що спірні правовідносини стосуються поділу майна подружжя, яке було набуте /створено/ в період зареєстрованого шлюбу та дані правовідносини регулюються СК України. А встановлення факту проживання однією сімєю без реєстрації шлюбу можливе, лише, у випадку коли зазначене породжує юридичні наслідки. Позивач ОСОБА_1 не зазначає мети встановлення факту проживання її і ОСОБА_6 однією сімєю з 22.06.2009 року, спір стосується, лише, спільного майна подружжя ОСОБА_6, набутого в період шлюбу, тобто в 2007-2008 р.р., до розірвання цього шлюбу. Встановлення факту проживання однією сімєю без реєстрації шлюбу, після 22.06.2009 року не впливає на правовий режим спільного майна, набутого в період шлюбу, а тому вимога позивача про встановлення факту проживання однією сімєю без реєстрації шлюбу не підлягає задоволенню, оскільки встановлення даного факту не має жодного значення для охорони інтересів та майнових прав позивача при поділі майна, набутого в період її шлюбу.

Відповідно до ч. 1 ст. 68 СК України розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу.

Щодо позовної вимоги про визнання права власності на майно спільної сумісної власності на частку в статутному капіталі ТОВ«Авіокомпанія «ОСОБА_5» слід зазначити наступне.

Відповідно до ст.. 60 СК України вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування , є обєктом права спільної сумісної власності подружжя.

Також, належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але і спільністю участі подружжя коштами або працею в набутті майна. Застосовуючи статтю 60 Сімейного кодексу України та визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття є спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя.

Тобто критеріями, які дозволяють надати спірному набутому майну режим спільного майна є:1) час набуття такого майна; 2) кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття); 3) мета придбання майна, яка дозволяє надати йому правовий режим спільної власності подружжя.

Тільки в разі встановлення цих фактів і визначення критеріїв норма статті 60 Сімейного кодексу України вважається правильно застосованою.

У зв'язку з викладеним грошові кошти, внесені одним з подружжя, який є учасником господарського товариства, у статутний капітал цього товариства за рахунок спільних коштів подружжя, стають власністю цього товариства, а право іншого з подружжя на спільні кошти трансформується в інший об'єкт право вимоги на виплату частини вартості такого внеску. При цьому одним з визначних є той факт, що грошові кошти набуті подружжям під час їх спільного проживання.

При цьому, слід звернути увагу, що відповідно до розділу 4 Статуту ТОВ «Авіакомпанія «ОСОБА_5» товариство є власником майна переданого йому учасниками у власність.

Отже, якщо один з подружжя є учасником господарського товариства і вносить до його статутного капіталу майно, придбане за рахунок спільних коштів подружжя, то таке майно переходить у власність цього підприємства, а в іншого з подружжя право власності на майно (тобто речове право) трансформується в право вимоги (зобовязальне право), сутність якого полягає у праві вимоги виплати половини вартості внесеного майна в разі поділу майна подружжя або право вимоги половини отриманого доходу від діяльності підприємства.

Зазначена правова позиція висвітлена Верховним Судом України в постанові у справі № 6-38цс15 від 03.06.2015 р. Рішення ВС України є обовязковим та застосовується судом при вирішенні даної справи (ст. 360-7 ЦПК України)

Згідно із ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Таким чином, позовна вимога про визнання за позивачем права власності на частку в статутному капіталі ТОВ «Авіокомпанія «ОСОБА_5» не підлягає до задоволення, оскільки статутний капітал товариства не є обєктом права спільної сумісної власності, а позивач має право вимоги виплати половини вартості внесеного майна в разі поділу майна подружжя (20 000 грн.) або право вимоги половини отриманого доходу від діяльності підприємства. Похідною є і відмова в задоволені позовної вимоги про визнання недійсними свідоцтв про право на спадщину на 1/3 частину у статутному капіталі ТОВ «Авіокомпанія «ОСОБА_5» виданих на імя відповідачів.

Враховуючи наведене та керуючись ст.ст.,60,61,70 СК України, ст.ст.10,11, 59, 60, 82, 88, 212-215,234,256, 296, 360-7 ЦПК України, суд-

В И Р І Ш И В :

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, треті особи : приватний нотаріус Білоцерківського міського нотаріального округу ОСОБА_8 про встановлення факту проживання однією сімєю, визнання права власності на майно спільної сусіної власності на частку в статутному капіталі ТОВ «Авіакомпанія «ОСОБА_5» та про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину на 1/3 частину у статутному капіталі ТОВ «Авіакомпанія «ОСОБА_5» - відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Київської області через Білоцерківський міськрайонний суд шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення.

Повний текст рішення виготовлено 30.12.2015 року.

Суддя ОСОБА_9