справа № 197/1248/15-ц
провадження № 2/197/607/15
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 грудня 2015 року

Широківський районний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді: Охнач О.В.,

за участі секретаря судового засідання: Гетьманенко О.І.,

розглянувши у приміщенні суду в смт. Широке цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Відділу Дерземагенства у Широківському районі Дніпропетровської області, треті особи - Широківська державна нотаріальна контора Широківського району Дніпропетровської області, територіальна громада в особі Андріївської сільської ради Широківського району Дніпропетровської області, про визнання Державного акту недійсним, визнання прав та обов'язків в порядку спадкування,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до відповідачів з позовом і просить суд:

-визнати недійсним Державний акт на право власності на земельну ділянку (серії НОМЕР_1) зареєстрованого 26.06.2009 року в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 47, скасувавши його державну реєстрацію;

-визнати за позивачем в порядку спадкування за заповітом після померлої ІНФОРМАЦІЯ_3 року ОСОБА_2, усі права та обов'язки, які належали останній на день її смерті на підставі рішення сесії Андріївської сільської ради Широківського району Дніпропетровської області № 15/ХХI від 23.03.1994 року.

В обґрунтування позовної заяви позивач посилається на те, що ІНФОРМАЦІЯ_3 року померла його матір ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, яка на день її смерті не оформила на своє ім'я земельну ділянку набуту нею на підставі рішення сесії Андріївської сільської ради Широківського району Дніпропетровської області № 15/ХХI від 23.03.1994 року. Постановою нотаріуса позивачу відмовлено у видачі Свідоцтва про право на спадщину за заповітом на земельну ділянку, оскільки спадкова земельна ділянка відповідно до виданого Державного акту на право власності на земельну ділянку № НОМЕР_1 розташована в АДРЕСА_1, при цьому реальне її місцезнаходження АДРЕСА_1. Судові витрати позивач просив не відшкодовувати.

Позивач, представники сторін, треті особи в судове засідання не з'явилися. В своїх заявах просили суд розглянути справу за їх відсутності.

Позовні вимоги позивач підтримав у повному обсязі. Відповідач не заперечував проти задоволення даного позову.

Розгляд справи проводиться в порядку ст. 197 ч. 2 ЦПК України за відсутності осіб, які беруть участь у справі без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Суд вважає, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню, оскільки, відповідно до ст.. 22 Земельного кодексу України право власності на землю або право користування наданою земельною ділянкою виникає після встановлення землевпорядними організаціями меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) і одержання документа, що посвідчує це право.

Стаття 3 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» визначає, що підставами для виділення земельних ділянок у натурі (на місцевості) власникам земельних часток (паїв) є рішення відповідної сільської, селищної, міської ради чи районної державної адміністрації.

Так, 23.03.1994 року рішення сесії Андріївської сільської ради Широківського району Дніпропетровської області № 15/ХХI на підставі декрету КМУ від 26.12.1991 року № 15-92 та заяви спадкодавця, земельну ділянку загальною площею 0,23 га розташовану на території Андріївської сільської ради передано у приватну власність ОСОБА_2 на постійне користування земельну ділянку для будівництва, обслуговування житлового будинку та особистого підсобного господарства (а.с. 24-26).

На виконання рішення сесії Андріївської ради, 31.10.2007 року Актом інженера-землевпорядника ТОВ «Землемір» встановлено в натурі межі спірної земельної ділянки за кадастровим номером: НОМЕР_2, що розташовані в АДРЕСА_1 (а.с.30-31).

Відповідно до ст.. 23 Земельного кодексу України (у редакції, яка була чинною на момент виникнення спірних правовідносин) право власності або право постійного користування землею посвідчується державними актами, які видаються і реєструються сільськими, селищними, міськими, районними Радами народних депутатів.

Так, 26.06.2009 року ОСОБА_2 було видано Державний акт на право власності на земельну ділянку (серії НОМЕР_1) для обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, зареєстрованого 26.06.2009 року в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 47, під кадастровим номером: НОМЕР_2, та помилково зазначено місце розташування земельної ділянки, а саме: АДРЕСА_1 (а.с.17).

Суд погоджується з правовою позицією Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України у справах № 6-83цс13 та № 6-93цс13 від 23.10.2013 року, що державний акт на право власності на земельну ділянку видається на підставі рішення органу місцевого самоврядування або органу виконавчої влади, тому вирішення питання про правомірність видачі державного акта безпосередньо залежить від законності рішення, на підставі якого такий акт виданий, і дотримання вимог, передбачених земельним законодавством, зокрема статтями 116, 118 ЗК України.

Відповідно до п.2.9 Інструкції № 43 про порядок складання, видачі, реєстрації і зберігання державних актів на право приватної власності на землю, право колективної власності на землю, право власності на землю і право постійного користування землею, договорів на право тимчасового користування землею та договорів оренди землі, затверджена наказом Держзему України від 04.05.1999 року, що при заповненні держанвих актів на право власності на земельну ділянку та право постійного користування земельною ділянкою усі записи мають бути зроблені державною мовою, чітко і розбірливо, виправлення не допускаються.

ОСОБА_2 померла ІНФОРМАЦІЯ_3 року (а.с.9).

Згідно ч. 1 ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення.

Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

На підставі ст. 125 ЗК України, право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.

За життя ОСОБА_2 рішення сесії Андріївської сільської ради Широківського району Дніпропетровської області № 15/ХХI земельну ділянку загальною площею 0,23 га розташовану на території Андріївської сільської ради було передано у приватну власність на постійне користування, будівництва, обслуговування житлового будинку та особистого підсобного господарства (а.с. 24-26).

Також, за життя ОСОБА_2 склала заповіт (а.с. 11), згідно якого вона заповіла на користь позивача все її майно, де б воно не було і з чого б воно не складалось, і взагалі все те, що їй буде належати на день смерті і на яке вона за законом матиме право.

Свідоцтво про право на спадщину за заповітом на житловий будинок з господарчими побудовами, що знаходиться в АДРЕСА_1, позивач отримав (а.с.18).

Постановою державного нотаріуса від 10.04.2015 року (а.с. 27) позивачеві було відмовлено у видачі Свідоцтва про право на спадщину за заповітом після померлої ОСОБА_2 (на земельну ділянку), оскільки спадкова земельна ділянка відповідно до виданого Державного акту на право власності на земельну ділянку № НОМЕР_1 розташована в АДРЕСА_1, при цьому реальне її місцезнаходження АДРЕСА_1.

Вищевикладене свідчить про те, що померла ОСОБА_2 не набула права власності на земельну ділянку, а набула лише право на оформлення цієї земельної ділянки у власність. Отже, до позивача перейшли права спадкодавця щодо оформлення та реєстрації земельної ділянки у власність (аналогічна правова позиція, з якою суд погоджується, викладена в ухвалі апеляційного суду Дніпропетровської області від 12.10.2011 року у справі № 22ц-23765/11).

Судові витрати відшкодуванню позивачеві не підлягають.

На підставі викладеного, керуючись ст. 1218 ЦК України, ст. ст. ст. 22, 23, 116, 125 ЗК України, ст.ст. 88, 212, 213 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позов задовольнити.

Визнати Державний акт на право власності на земельну ділянку (серії НОМЕР_1) зареєстрованого 26.06.2009 року в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 47 на ім'я померлої ІНФОРМАЦІЯ_3 року ОСОБА_2 недійсним.

Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, в порядку спадкування за заповітом після померлої ІНФОРМАЦІЯ_3 року ОСОБА_2, усі права та обов'язки, які належали останній на день її смерті на підставі рішення сесії Андріївської сільської ради Широківського району Дніпропетровської області № 15/ХХI від 23.03.1994 року.

Судові витрати відшкодуванню позивачеві не підлягають.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення через Широківський районний суд Дніпропетровської області. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

СУДДЯ О.В.ОХНАЧ