У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 грудня 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в складі:

Черненко В.А., Луспеника Д.Д., Хопти С.Ф.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до приватного акціонерного товариства «Харківський електротехнічний завод «Трансзв'язок» про поновлення на роботі, виплату середнього заробітку та відшкодування моральної шкоди за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Червонозаводського районного суду м. Харкова від 29 січня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Харківської області від 27 липня 2015 року, -

в с т а н о в и л а:

У липні 2014 року ОСОБА_4 звернувся до суду з указаним позовом, в якому просив визнати незаконним та скасувати наказ від 15 квітня 2014 року № 98 про скорочення посади начальника другої групи автотранспортної дільниці; стягнути з відповідача середній заробіток за час вимушеного прогулу, моральну шкоду, не отриману надбавку та витрати на відрядження.

Свої вимоги позивач мотивував тим, що він працював у відповідача з 2004 року, а з 8 січня 2009 року на посаді начальника автотранспортної дільниці. Відповідно до наказу від 22 квітня 2014 року № 101 автотранспортну дільницю було ліквідовано як окремий структурний підрозділ, а працівників дільниці з 23 червня 2014 року переведено у підпорядкування начальника матеріально-технічного забезпечення та зовнішньої кооперації. У зв'язку з чим на підставі наказу від 1 липня 2014 року № 63 року його було звільнено з посади начальника автотранспортної дільниці у зв'язку зі скороченням штату працівників на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України. На його думку, звільнення є незаконним, оскільки скорочення чисельності та штату працівників було необґрунтованим. Вказував, що йому не було запропоновано іншу роботу згідно його спеціальності та кваліфікації. Крім того, відповідачем не було направлено до Державної служби зайнятості звіт про заплановане звільнення працівників.

Рішенням Червонозаводського районного суду м. Харкова від 29 січня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Харківської області від 27 липня 2015 року, у задоволені позову відмовлено.

У поданій касаційній скарзі ОСОБА_4, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить судові рішення скасувати, справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, законність та обґрунтованість судових рішень в межах касаційного оскарження, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд першої інстанції, ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позову, з висновком якого погодився й апеляційний суд, правильно встановив характер спірних правовідносин сторін у справі та застосував норми матеріального права, які регулюють ці правовідносини, вирішив спір з урахуванням конкретних обставин справи з дотриманням норм процесуального права.

Зокрема, суди ухвалюючи рішення, врахували, що позивача було звільнено з посади начальника другої групи автотранспортної дільниці, яку він займав, у зв'язку з скороченням саме цієї посади, а тому положення щодо переважного права на залишення на роботі не може бути застосовано до позивача.

Відомостей про те, що у штатному розкладі відповідача є аналогічні посади суду не надано, згоди на переведення на інші посади позивач не надав.

Відповідно до ст. 43 КЗпП України розірвання трудового договору з підстав, передбачених п. 1 ст. 40 КЗпП України може бути проведене лише за попередньою згодою первинної профспілкової організації, членом якої є працівник.

Судом установлено, що позивач не був членом профспілки, яка діє на підприємстві, а тому погодження профспілкового органу на його звільнення не потрібно. Зазначене підтверджується листом Первинної профспілкової організації приватного акціонерного товариства «Харківський електротехнічний завод «Трансзв'язок» від 20 травня 2014 року.

Таким чином, суди дійшли правильного висновку про те, що відповідач, приймаючи рішення про скорочення штату та чисельності працівників діяв в рамках наданих йому повноважень з дотриманням порядку, встановленому КЗпП України.

Доводи касаційної скарги та зміст оскаржуваних судових рішень не дають підстав для висновку про те, що судами при розгляді справи були допущені порушення норм матеріального чи процесуального права, які відповідно до ст. ст. 338-341 ЦПК України є підставами для скасування судових рішень.

Ураховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу відхилити.

Керуючись ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Червонозаводського районного суду м. Харкова від 29 січня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Харківської області від 27 липня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Колегія суддів: В.А. Черненко

Д.Д.Луспеник

С.Ф. Хопта