Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

16 лютого 2015 року м. Ужгород

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Закарпатської області

у складі : головуючого судді Мацунича М.В.

суддів : Ігнатюка Б.Ю., Панька В.Ф.

з участю секретаря : Дашковської С.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Ужгород цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства комерційний банк ПриватБанк на рішення Мукачівського міськрайонного суду від 06 листопада 2014 року по справі за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк ПриватБанк до ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 й ОСОБА_4 про звернення стягнення на предмет іпотеки та виселення з житлового будинку, -

в с т а н о в и л а :

У вересні 2014 року ПАТ КБ ПриватБанк звернувся в суд із вищенаведеним позовом, який мотивував тим, що 18.05.2007 року між ЗАТ КБ ПриватБанк та ОСОБА_1 укладено Кредитний договір № MKАWGA00000037. Згідно якого ОСОБА_1 отримав кредитні кошти у виді не поновлюваної лінії в розмірі 35000,00 доларів США та 3967,00 доларів США на сплату страхових платежів під 0,92% місячних на строк по 17.05.2017 року. Узяті за даним договором зобовязання не виконував, і станом на 22.07.2014 року утворилась заборгованість по кредитним платежам на загальну суму 107055,47 доларів США, що за курсом НБУ складає 1249337,36 гривень. У забезпечення виконання зобовязання за кредитним договором між ЗАТ КБ ПриватБанк та ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 і ОСОБА_4 було укладено 18.05.2007 року Договір іпотеки. За яким в іпотеку передано житловий будинок № 34В по вул. Гойди в с. Зняцьово Мукачівського району. На підставі ч. 1 ст. 33 ЗУ Про іпотеку при невиконанні боржником основного зобовязання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобовязанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки та виселення іпотекодавців. Так-як має місце заборгованість ОСОБА_1 по основному зобовязанню, а тому, ПАТ КБ Приватбанк набув, право на звернення стягнення на предмет іпотеки та виселення іпотекодавців.

Рішенням Мукачівського міськрайонного суду від 06 листопада 2014 року відмовлено ПАТ КБ Приватбанк в задоволенні позову в звязку з дією ЗУ Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті.

ПАТ КБ Приватбанк, подав апеляційну скаргу на рішення суду в якій просить скасувати таке, і ухвалити нове рішення про задоволення позову. При цьому посилається на те, що рішення суду не відповідає вимогам норм матеріального права й ухвалено в порушення норм процесуального права.

У судовому засіданні апеляційної інстанції, представник апелянта в особі ОСОБА_5 підтримала, доводи апеляційної скарги з підстав обґрунтованості такої та просила задовольнити таку.

Представник відповідачів ОСОБА_2, ОСОБА_3 і ОСОБА_4 в особі адвоката ОСОБА_6 заперечив, вимоги скарги й просив таку відхилити.

Відповідач ОСОБА_1 та ОСОБА_2, ОСОБА_3 і ОСОБА_4 у судове засідання не зявились, хоча про час та місце судового розгляду повідомлялись належним чином, але заяв про відкладення розгляду справи не подали суду. А звідси, виходячи з вимог ч. 2 ст. 305 ЦПК України та зважуючи на приписи ст. 303-1 ЦПК України, колегія суддів вважає за можливе розглядати скаргу в їх відсутності.

Колегія суддів, приймаючи до уваги межі перегляду справи в апеляційній інстанції, заслухавши пояснення сторін та обговоривши доводи апеляційної скарги, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування норм матеріального й процесуального права при винесенні оспорюваного судового рішення, знаходить апеляційну скаргу такою, що підлягає задоволенню, виходячи з наступних мотивів.

Відповідно до вимог статей 212 - 214 ЦПК України судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним рішення є тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного процесуального законодавства й, всебічно перевіривши обставини, вирішив справу у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а за їх відсутності на підставі закону, що регулює подібні відносини або виходячи із загальних засад і змісту законодавства України.

Обґрунтованим визнається рішення в якому повно відображені обставини, що мають значення для даної справи, а висновки суду про встановлені обставини й правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності й підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні.

Проте зазначеним вимогам закону ухвалене в справі рішення суду не відповідає. Та через це підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про задоволення позову.

За правилами ч. 1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Звернувшись до суду за захистом порушеного права ПАТ КБ Приватбанк просило звернути стягнення на предмет іпотеки, який належав ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 і ОСОБА_4, а також виселити останніх із такого.

Відповідно до положень ст. 526 ЦК України зобов'язання повинно виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Частиною 1 ст. 1054 ЦК України визначено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник повинен відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу виконувати взяті на себе зобов'язання належним чином (ст. 526 ЦК України).

Виходячи з розрахунку заборгованості за кредитним договором № MKАWGA00000037 від 18.05.2007 року стосовно ОСОБА_1 станом на 22.07.2014 року така становить на загальну суму 107055,47 доларів США, що за курсом НБУ складає 1249337,36 гривень.

У звязку з виниклою заборгованістю по кредитному договору, позивачем було надіслано ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 і ОСОБА_4, повідомлення про усунення порушень і Вимога про добровільне виселення. Даним повідомленням кредитор попередив боржника, що в разі непогашення простроченої заборгованості в сумі 87791,81 долар США заборгованості, яка виникла на момент надіслання такої вимоги протягом 30 днів то розпочне, звернення стягнення на предмет іпотеки. Попереджено іпотекодавців про виселення у разі невиконання боржником цієї вимоги, а.с. 14-17.

Наведене свідчить про те, що ОСОБА_1 не виконує в належний спосіб узятих на себе зобовязань за кредитним договором. Тоді як, згідно положень статей 526, 527 і 530 ЦК України, зобовязання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог Закону.

Так ч. 1 ст. 33 ЗУ Про іпотеку передбачено, що в разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.

Така ж вимога міститься і в пунктах 18.8., 18.9. Договору іпотеки від 18.05.2007 року, а.с. 24 (на звороті). А тому, ПАТ КБ Приватбанк як іпотекодержатель і звернувся з позовом до ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 і ОСОБА_4, як іпотекодавців, виходячи з вимог Договору та норм матеріального права.

Таким чином, ПАТ КБ Приватбанк довів своє право на звернення стягнення на предмети іпотеки належними та допустимими доказами, яке ґрунтується на вимогах норм чинного законодавства.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із того, що на час розгляду спірних правовідносин набрав, чинності (07.06.2014р.) ЗУ Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті від 03.06.2014 року. Який у відповідності до вимог ч. 2 ст. 5 ЦК України скасовує цивільну відповідальність особи, а тому має зворотну дію в часі та підлягає застосуванню до спірних правовідносин.

Проте, судом першої інстанції не враховано, що ЗУ Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті від 03.06.2014 року не встановлено, що іпотека припиняється, а лише встановлено заборону примусового стягнення нерухомого житлового майна.

Виходячи зі ст. 3 вказаного Закону він носить тимчасовий характер і втрачає чинність із дня набрання чинності законом, який урегульовує, питання особливостей погашення основної суми заборгованості, вираженої в іноземній валюті, порядок погашення (урахування) курсової різниці, що виникає у бухгалтерському та/або податковому обліку кредиторів та позичальників, а також порядок списання пені та штрафів, які нараховуються (були нараховані) на таку основну суму заборгованості.

Тобто, чинність вказаного Закону на час ухвалення рішення є підставою, у разі задоволення позову за наявності для цього підстав, для визначення порядку його виконання, зокрема вказівка на те, що рішення не підлягає примусовому виконанню на період чинності вказаного Закону.

Таким правом наділений суд при ухваленні рішення із приводу визначення порядку його виконання, надавши відстрочку виконання такого про що зазначається в рішенні, ст. 217 ЦПК України. Такі ж доводи містяться і в апеляційній скарзі.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про неможливість ухвалення рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки в період дії ЗУ Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті.

Як передбачено ч. 2 ст. 39 ЗУ Про Іпотеку одночасно з рішенням про звернення стягнення на предмет іпотеки суд за заявою іпотекодержателя виносить рішення про виселення мешканців за наявності підстав, передбачених законом, якщо предметом іпотеки є житловий будинок або житлове приміщення.

Та ч. 1 ст. 40 ЗУ Про Іпотеку передбачено, що звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців, за винятком наймачів та членів їх сімей. Виселення проводиться в порядку, встановленому законом.

Виходячи з позовних вимог, вимоги про виселення із предмета іпотеки заявлено до відповідачів - ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 і ОСОБА_4. А звідси, дані особи й підлягають виселенню із займаного житлового приміщення.

У ході апеляційного розгляду справи представник відповідачів ОСОБА_2, ОСОБА_3 і ОСОБА_4 в особі адвоката ОСОБА_6 заявив вимогу про застосування строку позовної давності в частині вимог до стягнення заборгованості по пені за один рік.

У поданій суду першої інстанції заяві від 06.11.2014 року адвокат ОСОБА_6 просив відмовити в задоволенні позову на підставі вимог ЗУ Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті, а.с. 62. Проте, заперечень із приводу того, що пеня нарахована більше ніж за один рік не зазначав, і не просив у звязку із цим застосувати строк позовної давності в частині стягнення пені.

А виходячи із приписів ч. 1 ст. 303 ЦПК України апеляційний суд під час розгляду справи в апеляційному порядку перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції лише в межах доводів апеляційної скарги та вимог, які заявлені в суді першої інстанції.

Оскільки в суді першої інстанції адвокат ОСОБА_6 не заявляв вимог про застосування строку позовної давності стосовно пені, а тому, суд апеляційної інстанції позбавлений можливості перевіряти законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції відносно заявленої в апеляційній інстанції вимоги про застосування строку позовної давності по пені.

Аналізуючи наведені докази в їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку, що рішення суду першої інстанції не можна визнати законним й обґрунтованим, а це у відповідності до вимог ч. 1 ст. 309 ЦПК України є підставою для його скасування, та ухвалення в звязку із цим нового рішення про задоволення позовних вимог.

Згідно вимог ст. 88 ЦПК України на користь ПАТ КБ Приватбанк підлягає стягненню з ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 і ОСОБА_4 сума по 1370,25 гривень із кожного у відшкодування судових витрат, а.с. 1, 86.

Виходячи з наведеного та керуючись вимогами статей 307, 309, 314, 316 і 319 ЦПК України, апеляційний суд, -

в и р і ш и л а :

апеляційну скаргу апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства ПриватБанк задовольнити.

Рішення Мукачівського міськрайонного суду від 06 листопада 2014 року скасувати, та ухвалити в справі нове рішення про задоволення позову.

У рахунок погашення основного зобовязання за Кредитним договором № MKAWGA00000037 від 18 травня 2007 року укладеного між Публічним акціонерним товариством комерційний банк ПриватБанк та ОСОБА_1 у розмірі заборгованості на загальну суму 107055,47 доларів США, що за курсом НБУ станом на 22.07.2014 року складає 1249337,36 гривень, з якої : 31828,21 доларів США заборгованість за кредитом; 28365,19 доларів США заборгованість по процентам за користування кредитом; 3710 доларів США заборгованість по комісії за користування кредитом; 38033,79 доларів США заборгованість по пені за несвоєчасне виконання зобовязань за договором; 21,42 долар США штрафу (фіксована частина) і 5096,86 доларів США штрафу (процентна складова) звернути стягнення на предмет іпотеки за Договором іпотеки від 18 травня 2007 року укладеного між Публічним акціонерним товариством комерційний банк ПриватБанк та ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 і ОСОБА_4, що складається з нерухомого майна, а саме:

житлового будинку під літерою А, загальною площею 211,1 кв.м., житловою площею 90,8 кв.м., літньої кухні під літерою Б, навіс під літерою В, сарай під літерою Г, навіс під літерою Г*, навіс під літерою Г**, вбиральні під літерою Д, споруди під №№ 1, 2, та замощення під № 1, який на праві спільної часткової власності належить ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 і ОСОБА_4 на підставі свідоцтв про право власності, виданих виконкомом Зняцівської сільської ради Мукачівської району на підставі рішення № 14 від 02.06.1999 року, що знаходиться за адресою в с. Зняцьово по вул. Гойди, 34В Мукачівського району - шляхом застосування процедури продажу іпотекодержателем від свого імені предмета іпотеки будь-якій іншій особі на власний розсуд за початковою іпотечною ціною визначеною на підставі оцінки майна суб'єктом оціночної діяльності, на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, але в будь-якому разі не менше за вартість визначену в іпотечному договорі у розмірі 223871,55 гривня, без необхідності отримання для цього будь-якого окремого вповноваження іпотекодавця.

Виселити ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 й ОСОБА_4 з житлового будинку, загальною площею 211,1 кв.м., а житловою площею 90,8 кв.м., що знаходиться за адресою в с. Зняцьово по вул. Гойди, 34В Мукачівського району, Закарпатської області.

Стягнути з ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 й ОСОБА_4 на користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк ПриватБанк по 1370,25 гривень із кожного у відшкодування судових витрат.

Виконання рішення суду відстрочити до втрати чинності ЗУ Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті від 03.06.2014 року за № 1304 VII.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржено в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів із дня набрання ним законної сили.

Головуючий : ___________________ Судді : ____________________

____________________