Справа № 372/2413/15-ц Головуючий у І інстанції Зінченко О. М.
Провадження № 22-ц/780/5280/15 Доповідач у 2 інстанції Журба С. О.
УХВАЛА

Іменем України

5 жовтня 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області в складі:

головуючого судді Журби С.О.,

суддів Сержанюка А.С., Суханової Є.М.,

за участю секретаря Говорун В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні апеляційного суду Київської області цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_2 на рішення Обухівського районного суду Київської області від 31 липня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, третя особа - відділ ДВС Обухівського районного управління юстиції, про виключення майна з акту опису й арешту майна,

В С Т А Н О В И Л А:

У червні 2015 року ОСОБА_2 звернувся до суду із вказаним позовом, який мотивував наступним:

Відповідно до акту опису й арешту майна від 24 грудня 2014 року, складеного державним виконавцем на виконання рішення суду від 17 жовтня 2014 року, накладено арешт та описано майно, що знаходиться в помешканні боржника ОСОБА_3 за адресою: АДРЕСА_1, серед іншого на телевізор, музичний центр та комод. Зазначав, що перераховане майно є його особистою власністю, яке він передав у користування сина. Зважаючи на наведене, позивач просив суд виключити спірне майно з акту опису та арешту майна від 24 грудня 2014 року.

Рішенням Обухівського районного суду Київської області від 31 липня 2015року у задоволенні позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним рішення суду, представник позивача подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, неповноту та неправильність встановлення обставин, що мають значення для справи, просив рішення суду першої інстанції скасувати і ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги. Обґрунтував скаргу тим, що судом першої інстанції не надано належної оцінки наявним доказам у справі, хоча є усі підстави для задоволення позовних вимог. Зазначає, що суд дійшов помилкового висновку, що надані ним гарантійні листи та товарні чеки на спірне майно є сумнівними. Вважає висновки суду такими, що не ґрунтуються на положеннях закону.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з огляду на наступне:

У відповідності до положень ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Перевіривши матеріали справи, колегія суддів прийшла до висновку, що рішення суду в повній мірі відповідає наведеним вимогам, підстави для його скасування чи зміни відсутні.

Згідно ст.59 Закону України «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права на майно і про звільнення його з-під арешту.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не було доведено факту належності йому спірного майна. З такими висновками суду першої інстанції в повній мірі погоджується й колегія суддів апеляційного суду, вважаючи їх виваженими та обґрунтованими.

Ст. 10 ЦПК України встановлено принцип змагальності сторін в цивільному процесі, який полягає в тому, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, прямо встановлених Законом. Аналогічна норма міститься і в ст. 60 ЦПК України. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. За таких умов суд може приймати та покладати в основу рішення по справі лише ті обставини, які були доведені сторонами.

Незважаючи на наведені положення процесуального законодавства, позивачем не було надано до суду належних та допустимих доказів на підтвердження своїх вимог. Не можуть вважатися належними доказами представлені позивачем гарантійні талони та товарні чеки, на яких рукописним текстом почерком та кольором ручки, відмінними від інших написів, в місцях, непризначених для цього, зроблені написи „ОСОБА_2." та „ОСОБА_2" та підписи позивача. Вказані докази суд визнав сумнівними, з чим погоджується й колегія суддів апеляційного суду. Інших доказів на підтвердження своїх посилань позивачем надано не було, відтак його позиція залишилася недоведеною та не може бути прийнята судом.

Таким чином суд першої інстанції, розглядаючи спір, належно дослідив і оцінив обставини справи, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює, а тому передбачених законом підстав для скасування рішення суду при апеляційному розгляді колегія суддів апеляційного суду не вбачає.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 314, 315 ЦПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Обухівського районного суду Київської області від 31 липня 2015року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді