У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 лютого 2015 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Рівненської області в складі:

Головуючого судді - Василевича В.С.

Суддів: Малько О.С., Шимківа С.С.

при секретарі Пиляй І.С.

з участю позивача ОСОБА_1, представника

ТзОВ «Селищанський гранітний кар'єр» Кулініча А.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Сарненського районного суду від 16 грудня 2014 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю «Селищний гранітний кар'єр» про поновлення на роботі,

в с т а н о в и л а :

Рішенням Сарненського районного суду від 16 грудня 2014 року у задоволенні даного позову відмовлено за безпідставністю позовних вимог.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 покликається на незаконність та необгрунтованість рішення через неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, порушення норм матеріального та процесуального права.

Зазначає, що на підставі рішення апеляційної інстанції від 14.04.2014 року, ним отримано наказ про поновлення на роботі, однак не бажаючи фактично допустити його до виконання обов'язків, відповідач умисно не виконав вимоги ст.29 КЗпП України щодо інструктування працівника та визначення його робочого місця.

Вказує, що суд, вирішуючи трудовий спір, не встановив дотримання роботодавцем вимог закону щодо порядку застосування та оголошення дисциплінарного стягнення, зокрема: ст.148 КЗпП України та ч.4 ст.149 цього ж Кодексу. Не з'ясовано судом, членом якої профспілкової організації являється позивач та чи надавалась згода профспілки на його звільнення. Покликається на умисне маніпулювання відповідачем щодо адреси та назви профспілки, до якої той звернувся з поданням про звільнення.

Зазначає, що судом порушено положення ст.252 КЗпП України, оскільки дана норма містить імперативну заборону звільняти з роботи з ініціативи власника підприємства або уповноваженого ним органу працівників, які обирались до складу профспілкових виборних органів протягом одного року після закінчення строку на яких обирався цей склад. Попередньої згоди ні виборного органу профспілки, ні її вищого органу на момент звільнення позивача відповідач не отримав, а тому звільнення є незаконним.

Вважає, що судом залишено поза увагою факт звернення ОСОБА_1 до відповідача із заявою про зміну формулювання причин звільнення - за п.5 ст.36 КЗпП України та мотивів відмови.

Покликається також на порушення норм процесуального права, через ігнорування судом доказів, що містять відомості щодо даного спору, а саме: покази начальника відділу кадрів ОСОБА_3, надані нею у судовому засідання 16.12.2014 року; відеозапис від 10.06.2014 року та 11.06.2014 року. Зазначає, що вказані докази свідчать про відсутність у відповідача справжнього наміру поновлювати позивача на роботі на виконання рішення суду.

Доводить, що суд, відмовляючи у позові, не взяв до уваги роз'яснень, що містяться у п.п.18, 22 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів».

По наведених підставах просить рішення скасувати та ухвалити нове, яким поновити його на роботі або змінити формулювання причин звільнення з п.4 ст.40 КЗпП України на п.5 ст.36 КЗпП України.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення позивача та представника відповідача, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про відхилення апеляційної скарги з таких підстав.

Встановлено, що позивач працював у відповідача на посаді юриста. Під час роботи його було звільнено з займаної посади.

Рішенням апеляційного суду Рівненської області від 14 квітня 2014 року його поновлено на роботі.

30 травня 2014 року відповідачем видано наказ №114-к про виконання рішення суду.

Проте до виконання своїх обов'язків позивач не приступив, а натомість подав заяву про надання йому чергової відпустки та звільнення з роботи за п.5 ст.36 КЗпП України-переведення працівника за його згодою, на інше підприємство, в установу організацію або перехід на виборну посаду.

Його відсутність на роботі була підтверджена комісійними актами, що складені в періоди з 2.06. по 7.06.2014 року та з 10.06.2014 року по 7.07. 2014 року. Зазначені акти судом обґрунтовано покладені, як докази, в основу рішення про відмову у позові. Вони позивачем не спростовані.

Вимоги позивача про визнання недійсними актів посадових осіб ТзОВ «Селищанський гранітний кар'єр» про його, позивача, відсутність на робочому місці 2 червня 2014 року і відмову від дачі пояснень суд обґрунтовано визнав безпідставними, оскільки такий спосіб судового захисту права законом не передбачений.

Не є підставою для поновлення на роботі доводи позивача про те, що він подав заяву про звільнення з роботи у зв'язку із обранням на виборну посаду, оскільки подання такої заяви не позбавляє працівника від обов'язку продовження виконання обов'язків по основній займаній посаді.

Необґрунтованими є доводи апеляційної скарги про порушення відповідачем, передбачених трудовим законодавством гарантій для працівників, обраних до профспілкових органів.

Позивач є головою профспілки ТОВ «Селищанський гранітний кар'єр» та його дочірніх підприємств.

Відповідно до ч.3 ст.252 КЗпП України звільнення членів виборного профспілкового органу підприємства, установи, організації, його керівників, профспілкового представника, крім випадків додержання загального порядку, допускається за наявності попередньої згоди виборного органу цієї професійної спілки (об'єднання профспілок).

Встановлено, що керівником товариства 11 червня 2014 року на ім'я голови профспілки ОСОБА_1 було направлено подання «Про отримання згоди на звільнення працівника, який допустив прогул». Таким працівником вказано позивача та зазначено підстави звільнення - п.4 ст.40 КЗпП України.

Розгляд подання на засіданні місцевого профспілкового органу позивач не організував. Це питання судом першої інстанції досліджувалось, приведені в рішенні мотиви з цього приводу є обґрунтованими, і колегія суддів з ними погоджується.

Також не можуть бути прийняті до уваги покликання апеляційної скарги на відсутність згоди вищого профспілкового органу на звільнення, оскільки, як пояснив в судовому засіданні сам позивач, така профспілкова організація у межах області чи на регіональному рівні не функціонує.

Інші доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Апеляційна скарга не підлягає задоволенню також і з тих підстав, що позивач ставить питання про ухвалення нового рішення про зміну формулювання причин звільнення. Вважає, що він міг бути звільнений за п.5 ст.36 КЗпП України. Але представник відповідача заперечує проти таких доводів позивача.

Враховуючи, що рішення ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права і доводи апеляційної скарги висновків суд не спростовують підстав для його скасування немає.

Керуючись п.1 ч.1.ст. 307, ст.ст.313-315 ЦПК України, колегія суддів, -

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Сарненського районного суду від 16 грудня 2014 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею чинності.

Головуючий Василевич В.С.

Судді Малько О.С.

Шимків С.С.