Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"22" грудня 2015 р. Дніпровський районний суд м. Києва

в складі: головуючого судді Ластовки Н.Д.,

при секретарі Фузік Г.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Дніпровського районного суду м. Києва цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів,-

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1, звертаючись з позовом до суду, просила стягнути з ОСОБА_2 на свою користь аліменти на утримання повнолітнього сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, в розмірі ? частини всіх видів доходів, з моменту його повноліття, а саме з 13.11.2015 року і до закінчення ним навчання на денному відділенні вищого учбового закладу, але не довше ніж до ІНФОРМАЦІЯ_3, що і є предметом спору.

Позивач ОСОБА_1 в судовому засіданні позовні вимоги підтримала, просила позов задовольнити в повному обсязі, пояснила, що з відповідачем по справі мають спільного сина - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1. 21.05.2002 року шлюб між ними було розірвано. Оскільки відповідач не допомагав матеріально, вона була змушена звернутися до суду з позовом про стягнення з відповідача аліментів на утримання їх сина. Рішенням Дніпровського районного суду міста Києва від 27.04.1999 року присуджено відповідачу до сплати аліменти на утримання неповнолітнього ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку щомісячно до досягнення дитиною повноліття. З вересня 2012 року син сторін навчається в Київському коледжі зв'язку 1-го рівня акредитації на денному відділенні в групі ОКСМ-24 а. Оскільки дитина досягала повноліття, навчається на денній формі навчання, не має можливості влаштуватись на роботу, оскільки не має фахової освіти, вимушена перебувати на утриманні своєї матері, тобто позивача, яка не може забезпечити належний рівень життя для своєї дитини з урахуванням її віку та потреб. В той же час, як відомо позивачу, відповідач інших дітей не має та спроможний надавати матеріальну допомогу на утримання дитини, тому позивач просить стягнути з відповідача аліменти на утримання повнолітньої дитини до закінчення ним навчання на денному відділенні вищого учбового закладу, починаючи з 13.11.2015 року, але не довше ніж до ІНФОРМАЦІЯ_3 у розмірі 1/4 частини усіх видів заробітку щомісячно.

Відповідач ОСОБА_2 в судовому засіданні позовні вимоги визнав частково, пояснив, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, від шлюбу мають дитину - сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1. Після припинення шлюбу, дитина залишилася проживати разом з матір'ю. До досягнення дитиною повноліття відповідач сплачував аліменти на її утримання за рішенням суду. Вважає, що оскільки повнолітня дитина проживає і навчається у місті Києві, на денній (очній) формі навчання, за кошти державного бюджету, має право користуватись пільгами, передбаченими ст.54 Закону України «Про вищу освіту». Однак незважаючи на те, що відповідач вважає недоведеним взаємозв'язок між продовження навчання та потребою, у зв'язку з цим матеріальної допомоги на утримання повнолітньою дитини, відповідач погоджується сплачувати аліменти на користь повнолітньої дитини у розмірі 1/6 частини усіх видів заробітку щомісячно з моменту повноліття сина, а саме з 13.11.2015 року і до закінчення ним навчання на денному відділенні вищого учбового закладу, але не довше ніж до ІНФОРМАЦІЯ_3.

Заслухавши пояснення позивача, відповідача, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 141 Сімейного кодексу України, мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини.

Батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов'язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов'язку батьківського піклування щодо неї (ст.150 Сімейного кодексу України).

Згідно зі ст. 27 Конвенції про права дитини, прийнятої 44-ю сесією Генераль ної Асамблеї ООН 20.11.1989 p., батько або (і) інші особи, що виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здатностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Це положення відбите в українському законодавстві. Обов'язок батьків щодо утримання своїх дітей є одним з головних конституційних обов'язків (ч. 2 ст. 51 Конституції України) і традиційно закріплюється в сімейному законодавстві. Положення Сімейного кодексу України регулюють відносини з утримання між батьками й дітьми, між матір'ю й батьком дитини з метою затвердження почуття обов'язку батьків і дітей один перед одним і мають своєю спрямованістю створення в сім'ї сприятливих умов фізичного, розумового, морального, духовного й соціального розвитку дитини. Регулювання відносин батьків і дітей щодо утримання здійснюється відповідно до положень міжнародних правових актів, зокрема Декларації прав дитини від 20.11.1959 р., Конвенції про права дитини тощо і погоджується із загальними засадами регулювання сімейних відносин, закріпленими в ст. 7 Сімейного кодексу України.

Судом встановлено, що від шлюбу сторони ОСОБА_1 та ОСОБА_2 мають повнолітнього сина - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджується свідоцтвом про народження дитини. (а.с.5)

21.05.2002 року шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 розірвано, що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу. (а.с.4)

Як з'ясовано судом, підтверджується наявними у справі доказами, а саме довідкою № 1239 від 19 листопада 2015 року, ОСОБА_3 є студентом четвертого курсу денного відділення коледжу на бюджетній основі, за освітньо-кваліфікаційним рівнем молодшого спеціаліста, термін навчання з 01 вересня 2012 року по 30 червня 2016 року, ці обставини підтверджуються довідкою за № 1239 від 19 листопада 2015 року, яка видана помічником директора з кадрової роботи та інженером 2-ї категорії з кадрів Державного закладу «Київський коледж зв'язку».

Як убачається з матеріалів справи, предмет спору становлять вимоги позивачки ОСОБА_1 щодо стягнення з відповідача ОСОБА_2 аліментів на утримання повнолітнього сина ОСОБА_3 до закінчення ним навчання у вищому навчальному закладі у розмірі 1/4 частини усіх видів заробітку ОСОБА_2 щомісячно, починаючи з 13.11.2015 року і до ІНФОРМАЦІЯ_3. Підставами звернення позивачки з даними вимогами до суду є незначний матеріальний дохід останньої та відмова відповідача у матеріальному утримання сина, який продовжує навчання, ураховуючи факт працевлаштованості відповідача та, відповідно, можливість надавати таку допомогу.

Відповідно до абз. 1 п. 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" від 15.05.2006 р. обов'язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов'язкової сукупності таких юридичних фактів: 1) досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; 2) продовження ними навчання; 3) потреба у зв'язку з цим у матеріальній допомозі; 4) наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. Зазначений у Постанові Пленуму Верховного Суду України фактичний склад необхідно доповнити ще одним юридичним фактом - походження дитини від батьків (кровне споріднення біологічне походження) або наявність між ними іншого юридично значущого зв'язку (усиновлення).

Так, відповідно до статті 199 Сімейного кодексу України і вказаного роз'яснення Пленуму Верховного Суду України обов'язок щодо утримання повнолітніх дочки, сина виникає за умови їх потреби у матеріальній допомозі у зв'язку з навчанням. Таким чином, особа не в усіх випадках є обмеженою у зв'язку з навчанням в можливості заробляти кошти для власного забезпечення. Тому в разі спору така потреба має бути встановлена судом. Потреба в матеріальній допомозі має бути пов'язаною з навчанням.

Відповідно до положення статті 199 Сімейного кодексу України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов'язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання.

Згідно з ч. 1 ст. 183 Сімейного кодексу України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.

Відповідно до положення статті 200 Сімейного кодексу України, суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином.

При визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. (ч. 1 ст. 182 Сімейного кодексу України)

Відповідно до частини третьої ст. 212 Цивільного процесуального кодексу України, суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

За нормою ст. 198 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані утримувати своїх повнолітніх непрацездатних дочку, сина, які потребують матеріальної допомоги, якщо вони можуть таку матеріальну допомогу надавати.

Право на утримання припиняється у разі припинення навчання.

Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання.

Право позивачки на отримання аліментів не оспорюється, оскільки відповідач частково погодився на сплату аліментів, а тому суд враховує норму ч. 4 ст. 174 ЦПК України, за якою, у разі визнання відповідачем позову суд, за наявності для того законних підстав, ухвалює рішення про задоволення позову, визначає лише розмір аліментів, при якому на сторін покладалися рівні обов'язки по утриманню їх спільної дитини, при цьому вони мали можливості надавати таку допомогу.

При визначенні розміру аліментів на утримання повнолітньої дитини, суд виходить з матеріального становища кожної із сторін спору, та враховує наступні обставини, що позивач ОСОБА_1, мати дитини, є особою працездатного віку, працює в середній школі № 246, повнолітня дитина ОСОБА_3 проживає разом з матір'ю та перебуває на її утриманні, навчається в учбовому закладі на денній формі навчання, доходів не має, відповідно до вимог сімейного законодавства повнолітня дитина має право на отримання матеріальної допомоги з боку батьків.

В той же час, судом встановлено, що відповідач є особою працездатного віку, має постійне місце роботи, працює в Національній капелі бандуристів, інших дітей не має, доказів про наявність медичних протипоказань встановлених відповідачу щодо працевлаштування та заняття певними видами діяльності суду надано не було, тому в сукупності оцінених судом доказів, які підтверджують матеріальне становище відповідача, є підстави вважати, що відповідач спроможний надавати матеріальну допомогу на утримання повнолітньої дитини на період її навчання.

Крім того, визначаючи розмір аліментів, суд враховує, що до досягнення дитиною повноліття відповідач, на виконання рішення суду, сплачував аліменти на утримання неповнолітньої дитини в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку щомісячно, однак в межах даного спору відповідачем не надано докази, які мали підтвердити, що доходи відповідача не перевищують мінімальній розмір заробітної плати встановлений державою, зміну матеріального та сімейного стану відповідача, тому у сукупності всіх наявних чинників є підстави вважати, що визначений судом розмір аліментів, не є обтяжливим для відповідача, та не суперечить нормам чинного законодавства.

Згідно положення статті 191 Сімейного кодексу України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову.

Згідно ч. 1 ст. 79 Сімейного кодексу України аліменти присуджуються за рішенням суду від дня подання позовної заяви.

Відповідно до частини третьої ст. 212 Цивільного процесуального кодексу України, суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання, підлягає задоволенню, суд присуджує стягнути з ОСОБА_2 аліменти на користь ОСОБА_1 на утримання повнолітнього сина - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходів) щомісячно, починаючи з 13 листопада 2015 року і до досягнення ОСОБА_3 23 річного віку.

За подання позову до суду про стягнення аліментів позивач звільнений від сплати судового збору на підставі пункту 3 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір».

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд вважає за необхідне у відповідності до ч. 3 ст. 88 ЦПК України стягнути з відповідача на користь держави судовий збір в розмірі 487 гривень 20 копійок.

Крім того, згідно зі статтею 367 Цивільного процесуального кодексу України, суд допускає негайне виконання рішення у межах суми платежу за один місяць.

Враховуючи наведене та керуючись ст.ст. 191, 198, 199, 200 Сімейного кодексу України, ст.ст. 10, 58, 60, 88, 174, 208, 209, 212-215,218 Цивільного процесуального кодексу України, суд,-

в и р і ш и в:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, уродженця міста Малина, житомирської області, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, працює в Київській міжрегіональній митниці Міндоходів, проживає за адресою: 02192, АДРЕСА_1, аліменти на користь ОСОБА_1 на утримання повнолітнього сина, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходів) щомісячно, з моменту його повноліття, а саме з 13.11.2015 року і до закінчення ним навчання на денному відділенні вищого учбового закладу, але не довше ніж до ІНФОРМАЦІЯ_3.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір в розмірі 487 грн. 20 коп..

Рішення суду в частині стягнення аліментів підлягає негайному виконанню у межах суми платежу за один місяць.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом десяти днів з його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

С у д д я