03.08.2015 Єдиний унікальний номер 205/767/15-ц
Справа №2/205/931/15
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 серпня 2015 року м. Дніпропетровськ

Ленінський районний суд м. Дніпропетровська в складі:

головуючої судді Шавули В.С.

при секретарі Перцевій М.В.

за участю позивача ОСОБА_1, адвоката ОСОБА_2

представника відповідача адвоката ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 третя особа : приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_5 про визнання права на зміну черговості у праві спадкування за законом, ?

В С Т А Н О В И В :

Позивачка 05 лютого 2015 року звернулась до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська з позовом до ОСОБА_4 третя особа : приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_5 про визнання права на зміну черговості у праві спадкування за законом (а.с.2-4).

В обґрунтування своїх позовних вимог зазначила, що 29 квітня 2014 року померла її тітка ОСОБА_6, після смерті якої відкрилась спадщина на домоволодіння №7 по вул. Берінга у м. Дніпропетровську. В силу положень ст.1262 ЦК України, як спадкоємиця другої черги за правом представлення після смерті 16.12.2005 року свого батька ОСОБА_7 рідного брата ОСОБА_6, вона звернулась із заявою про прийняття спадщини до приватного нотаріуса ДМНО ОСОБА_5, де дізналась, що на спадкування майна померлої претендує також її онука ОСОБА_4 Просила суд визнати за нею право на спадкування разом із спадкоємцями першої черги за законом після смерті ОСОБА_8, померлої 29.04.2014 року.

Позивач в судовому засіданні зі своїм представником за довіреністю ОСОБА_2 позовні вимоги підтримали та просили їх задовольнити у повному обсязі. Суду позивач пояснила, що за першою вимогою ОСОБА_8 завжди приїжджала до неї, на прохання останньої відвозили її на базар, купувала їй продукти, допомагала по господарству. Коли ОСОБА_8 захворіла, відвідувала її у лікарні, за рахунок заощаджень ОСОБА_8 придбавала для неї ліки та продукти харчування. Взявши всі організаційні заходи та витрати на себе, також займалася її похованням.

Відповідачка в особі свого представника за довіреністю ОСОБА_3 в судовому засіданні обставини позову не визнала, проти позовних вимог заперечувала у повному обсязі. Посилаючись на надані докази, письмові заперечення, у звязку із безпідставністю доводів та необґрунтованістю вимог, просила суд у задоволенні позову відмовити.

Третя особа в особі свого представника в судове засідання не з'явилась. Про день, час та місце судового засідання повідомлялась належним чином. До суду надала заяву, в якій просить, у звязку із зайнятістю, розглядати справи без своєї участі (а.с.43).

Допитана в судовому засіданні у якості свідка ОСОБА_9 пояснила, що із померлою ОСОБА_8 приблизно із 2008 року проживала по сусідству. Остання була одинока, але завжди мала чистий, охайний вигляд, сама в будинку підтримувала чистоту та порядок, готувала собі їжу. Зі слів свідка, ОСОБА_1 разом зі своїми членами родини періодично допомагали ОСОБА_8 по господарству.

Вступна та резолютивна частини рішення проголошені у судовому засіданні, повний текст складений 07 серпня 2015 року.

За ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ст. 59 ЦПК України, обставини справи, які законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Вибір громадянами способу захисту своїх прав і свобод від порушень та протиправних посягань гарантовано ч.4 ст.55, ст.124 Конституції України, відповідно до якої кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань та закріплено статтями 7, 12 Загальної декларації про права людини, ст.13 Конвенції про захист прав і основних свобод людини, що згідно зі статтею 9 Конституції України є складовою національного законодавства.

Згідно ст. 41 Конституції України, право власності є непорушним. Кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю і ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом, зокрема із правочинів, вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом (ст.328 ЦК України в редакції 2003 року).

Підставою звернення ОСОБА_1 до суду є захист її, як вона вважає порушених майнових прав та інтересів, повязаних із правом спадкування.

Суд вирішує справу керуючись Цивільним кодексом України в редакції 2003 року стосовно спірних правовідносини, що виникли в період дії вказаних норм матеріального права.

Вислухавши пояснення сторін та допитаного свідка, зясувавши обставини по справі та перевіривши їх наданими доказами, суд приходить до висновку, що в задоволенні позовних вимог необхідно відмовити з наступних підстав.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 є племінницею ОСОБА_6, померлої 29 квітня 2014 року. У звязку із смертю 16.12.2005 року рідного брата спадкодавиці, а свого батька ОСОБА_7, за правом представлення позивач має право на спадкування тієї частки спадщини, яка належала б за законом її батькові (а.с.4, 11, 46, 47, 79, 81, 83).

Крім ОСОБА_1, на спадщину померлої також претендує за правом представлення після смерті 09 січня 2001 року свого батька ОСОБА_10 й онука померлої ОСОБА_4, відповідач по справі (а.с.44, 52, 67), якій постановою приватного нотаріуса ДМНО ОСОБА_5 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, у звязку із існуючим між сторонами неврегульованим судовим спором (а.с.69).

Із наданої позивачкою виписки із історії хвороби № 4535/12684 вбачається, що ОСОБА_6 дійсно перебувала на стаціонарному лікуванні в період із 15.07.2013 року по 06.08.2013 року із діагнозом ІБС, бронхіальна астма тощо. При виписці хворій рекомендовано нагляд у терапевта, утримання від перевантажень та прийом відповідних ліків (а.с.17).

Крім того, довідкою Комунального закладу «Дніпропетровська міська клінічна лікарня № 2» Дніпропетровської обласної ради від 20.10.2014 року (а.с.84) підтверджується, що з 10.04.2014 року по 24.04.2014 року хвора ОСОБА_6 знаходилася на лікуванні у геріатричному відділенні цієї лікарні, а в подальшому із 24.04.2014 року була переведена до хірургічного відділення лікарні швидкої допомоги.

Наданими позивачем фіскальним чеками підтверджується факт придбання в період із 02.04.2014 року по 28.04.2014 року медикаментів (а.с.13-16).

Відповідно до ст.1216, 1217 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

У відповідності до п.20 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» №7 від 30.05.2008 року, спадкування за законом здійснюється почергово. За відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття

спадщини або відмови від її прийняття всіма спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують спадкоємці відповідної черги.

Зокрема, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки (ст.1261 ЦК України). У другу чергу право на спадкування за законом мають рідні брати та сестри спадкодавця, його баба та дід як з боку батька, так і з боку матері (ст.1262 ЦК України).

За ч.2 ст.1259 ЦК України, фізична особа, яка є спадкоємцем за законом наступних черг, може за рішенням суду одержати право на спадкування разом із спадкоємцями тієї черги, яка має право на спадкування, за умови, що вона протягом тривалого часу опікувалася, матеріально забезпечувала, надавала іншу допомогу спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані.

При цьому, суд зауважує, що під поняттям «опікувалася» в контексті ст. 1259 ЦК України потрібно розуміти не здійснення цивільних прав та обов'язків від імені підопічного, а надання особі, яка перебувала у безпорадному стані і потребувала сторонньої допомоги, звичайних фактичних послуг у придбанні продуктів, медикаментів, приготуванні їжі, прибиранні квартири тощо. Тобто можна стверджувати, що «опікувалася» вживається в розумінні «турбувалася», «допомагала». Однак, у будь-якому разі надання цієї допомоги спадкодавцеві протягом тривалого часу це не разові або епізодичні дії спадкоємця, а ті які мають ознаки систематичності, свідчать про послідовну, регулярну організацію дій спадкоємця у певний проміжок часу.

Суд, оцінюючи здобуті по справі докази за своїм внутрішнім переконанням щодо їх належності, допустимості, достовірності, а також достатності і взаємності звязку у сукупності, розглядаючи даний спір в межах заявлених позовних вимог вважає, що позивач ОСОБА_1 не довела суду ні обставин тривалого перебування ОСОБА_6 у стані, за яким би потребувала сторонньої допомоги, ні систематичності опікування, матеріального забезпечення та допомоги спадкодавцеві.

Вирішуючи питання щодо судових витрат, відповідно до ст. 88 ЦПК України, суд вважає, що сплачений позивачкою судовий збір поверненню не підлягає.

На підставі викладеного та керуючись постановою Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» №7 від 30.05.2008 року, ст.ст. 25, 328, 1216, 1218, 1258-1259,1266 ЦК України, ст.ст.15, 57-60, 66, 197, 212, 213-215, 209, 218, 222 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В :

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_4 третя особа : приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_5 про визнання права на зміну черговості у праві спадкування за законом, - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо скаргу про апеляційне оскарження не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя В.С. Шавула