АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 вересня 2015 року м. Дніпропетровськ Судова колегія судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді - Черненкової Л.А.

суддів - Пономарь З.М., Пищиди М.М.

при секретарі - Прудченко В.Д.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу комунального підприємства «Дніпроводоканал» Дніпропетровської міської ради на рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 14 травня 2015 року по справі за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2 до комунального підприємства «Дніпроводоканал» Дніпропетровської міської ради про зобов'язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И Л А:

20 листопада 2014 року ОСОБА_1. та ОСОБА_2. звернулись до суду з позовом до КП "Дніпроводоканал" про зобов'язання укласти договір про надання послуг з центрального постачання холодної води і водовідведення за адресою житлового будинку № АДРЕСА_1. В обґрунтування позовних вимог позивачі посилались на те, що після закінчення реконструкції житлового будинку № АДРЕСА_1, власниками якого є позивачі, останні звернулись на адресу відповідача із заявами про укладання договору про надання послуг з водопостачання та водовідведення за вказаною адресою. Проте КП "Дніпроводоканал" відмовило в оформленні відносин з позивачами шляхом укладення відповідного договору, посилаючись на ненадання декларації про готовність об'єкта до експлуатації. Та після надання такої декларації договір також не був укладений, у зв'язку з чим позивачі звернулись до суду з даним позовом.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 14 травня 2015 року ухвалено: позов - задовольнити; зобов'язати комунальне підприємство "Дніпроводоканал" укласти договір з ОСОБА_1., ОСОБА_2. про надання послуг з центрального постачання холодної води і водовідведення за адресою житлового будинку № АДРЕСА_1; стягнути з комунального підприємства "Дніпроводоканал" на корить ОСОБА_1. в рахунок повернення витрат по сплаті судового збору.

Додатковим рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 12 червня 2015 року ухвалено: стягнути з КП "Дніпроводоканал" на користь ОСОБА_1. в рахунок повернення витрат по сплаті судового збору 243,60 грн.

В апеляційній скарзі комунальне підприємство «Дніпроводоканал» Дніпропетровської міської ради просить скасувати рішення суду і ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Судова колегія, заслухавши доповідь судді, пояснення сторін, що з'явилися, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги в її межах та межах позовних вимог, дійшла висновку, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити з наступних підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Вказаним вимогам рішення суду першої інстанції не відповідає.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1. та ОСОБА_2. є власниками житлового будинку літ. А-17 по АДРЕСА_1, загальною площею 6449,7 кв.м., житловою площею 3425,2 кв.м. 14 травня 2013 року було закінчено реконструкцію даного житлового будинку. Позивачі 17 вересня 2013 року та 28 березня 2014 року звернулись на адресу відповідача із заявами про укладання договору на послуги водопостачання та водовідведення житлового будинку, на які отримали відповідь за вих. № 2935/916 від 04 квітня 2014 року, згідно з якою відповідач зазначив, що для укладання договору на послуги водопостачання та водовідведення за адресою АДРЕСА_1 позивачам необхідно надати зареєстровану декларацію або сертифікат згідно постанови Кабінету Міністрів від 13 квітня 2011 № 461 "Питання прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів", пунктом 13 якої визначено, що зареєстрована декларація або сертифікат є підставою для укладення договорів про постачання на прийнятий в експлуатацію об'єкт необхідних для його функціонування ресурсів - води, газу, тепла, електроенергії, включення даних про такий об'єкт до державної статистичної звітності та оформлення права власності на нього. Підключення об'єкта, прийнятого в експлуатацію, до мереж водопостачання та водовідведення здійснюється відповідно до ЗУ "Про регулювання містобудівної діяльності", відповідно до п. 9 ст. 39 якого зареєстрована декларація про готовність об'єкта до експлуатації або сертифікат є підставою для укладення договорів про постачання на прийнятий в експлуатацію об'єкт необхідних для його функціонування ресурсів - води, газу, тепла, електроенергії, включення даних про такий об'єкт до державної статистичної звітності та оформлення права власності на нього. Також відповідач зазначив, що позивачам необхідно до 30 квітня 2014 року надати копію декларації чи сертифікату або отримати технічні умови на приєднання житлового будинку після реконструкції. Оскільки житловий будинок після реконструкції введено в експлуатацію в березні 2014 року, позивачами було направлено на адресу відповідачу заяву про направлення представників останнього для опломбування вузлу обліку житлового будинку. На підставі укладеного між ОСОБА_1. та КП "Дніпроводоканал" договору на надання послуг по опломбуванню приладів обліку від 24 квітня 2014 року вузол обліку житлового будинку було опломбовано. 29 квітня 2014 позивачами на адресу відповідача направлено декларацію від 18 березня 2014 року про готовність об'єкта до експлуатації "Реконструкція існуючого житлового будинку за адресою АДРЕСА_1". Проте договір укладений не був. 22 серпня 2014 року позивачі надали відповідачу нову декларацію про готовність об'єкта до експлуатації "Реконструкція існуючого житлового будинку за адресою АДРЕСА_1" за № 86.

Задовольняючи позов, районний суд виходив з того, що житловий будинок № АДРЕСА_1 є не новим, а реконструйованим та за цією адресою вже був укладений договір на надання послуг з водопостачання та водовідведення, що підтверджується копіями платіжних документів про опалу послуг відповідачу за особовим рахунком, відкритим на ім'я ОСОБА_1. Відповідно до статуту КП "Дніпроводоканал" є підприємством, що надає комунальні послуги у вигляді послуг з питного водопостачання та приймання стічних вод у системі каналізації. Отже в розумінні Закону України "Про житлово-комунальні послуги" відповідач є виконавцем/виробником комунальних послуг з централізованого постачання холодної води і водовідведення, а позивачі є споживачами цих послуг. Укладення договору є обов'язком відповідача відповідно до п.1 ч.2 ст.22 Закону України "Про житлово-комунальні послуги". Таким чином, можливо дійти висновку про те, що відповідач займає монопольне (домінуюче) становище на ринку послуг постачання холодної води і водовідведення, а тому не повинен допускати ущемлення інтересів споживачів та відмовлятись від укладення відповідного договору, отже позовні вимоги позивачів є доведеними, обґрунтованими, отже такими, що підлягають задоволенню.

Судова колегія не погоджується з висновком суду першої інстанції, оскільки суд не з'ясував характер правовідносин, які виникли у сторін та не надано їм оцінку, та яким законом вони регулюється; суд неправильно застосував норми матеріального права.

Мотивація суду першої інстанції відносно висновку щодо задоволення позову - не ґрунтується на законі, який регулює спірні правовідносини.

Отже, судом не з'ясовано, які правові норми підлягають застосуванню до спірних правовідносин, не повно з'ясовано обставини справи, не надано їм оцінки.

Суд першої інстанції не звернув уваги на те, яка правова позиція зазначена позивачем в обґрунтування позовних вимог та не дав їй оцінку.

Статтею 627 ЦК Українивстановлено, що відповідно до статті 6 цього Кодексусторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Наведеного суд не врахував і задовольнив позов без належних правових підстав, неправильно застосувавши і порушивши норми матеріального права.

Судова колегія вважає, що вказані порушення призвели до неправильного вирішення справи, тому суд апеляційної інстанції на підставі п.п.1-4 ч.1 ст.309 ЦПК України рішення суду першої інстанції скасовує та ухвалює нове рішення із наступних підстав.

Спірні правовідносини виникли між сторонами щодо зобов'язання укласти договір про надання послуг з центрального постачання холодної води і водовідведення.

Судова колегія встановила і це підтверджується матеріалами справи, що позивачам належить у праві спільної часткової власності по 1/2 частині кожному житловий будинок № АДРЕСА_1, загальною площею 6449,7 кв.м., житловою площею 3425,2 кв.м на підставі рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 26 вересня 2013 року та зареєстрованого в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав та їх обтяжень 03.02.2014 року за № 17276105 (а. с. 9, 10).

14 травня 2013 року позивачами було закінчено реконструкцію даного житлового будинку.

Позивачі 17 вересня 2013 року та 28 березня 2014 року звернулись на адресу відповідача із заявами про укладання договору на послуги водопостачання та водовідведення житлового будинку, на які отримали відповідь за вих. № 2935/9-16 від 04 квітня 2014 року згідно з якою їм роз'яснено, що для укладання договору на послуги водопостачання та водовідведення за адресою АДРЕСА_1 позивачам необхідно до 30 квітня 2014 року надати копію декларації чи сертифікату або отримати технічні умови на приєднання житлового будинку після реконструкції (а.с.23).

На звернення позивачів до відповідача від 19.07.2013 року щодо укладення договору на надання послуг централізованого питного водопостачання та водовідведення по об'єкту, відповідач листом про повернення пакету документів від 28.07.2014 року № 6484/9-16 зазначив, що у зв'язку з невиконанням вимог законодавства щодо порядку приєднання до систем централізованого водопостачання та водовідведення об'єкту відповідач змушений зупинити процедуру укладення договору на водопостачання та водовідведення об'єкту, оскільки позивачі не звернулись за отриманням технічних умов (а.с.24).

29 квітня 2014 позивачами на адресу відповідача направлено декларацію від 18 березня 2014 року про готовність об'єкта до експлуатації "Реконструкція існуючого житлового будинку за адресою АДРЕСА_1" (а. с. 12-17).

З метою підтвердження законності наданої позивачами декларації про готовність об'єкту до експлуатації відповідач отримав лист інспекції ДАБК у Дніпропетровській області від 24.07.2014 року № 2211/24 про те, що декларацію про готовність об'єкта до експлуатації було скасовано на підставі наказу інспекції № 27-СК від 08.04.2014 року (а.с.33).

На звернення позивачів до відповідача від 19.07.2013 року щодо укладення договору на надання послуг централізованого питного водопостачання та водовідведення по об'єкту, відповідач листом про повернення пакету документів від 28.07.2014 року № 6484/9-16 зазначив, що у зв'язку з невиконанням вимог законодавства щодо порядку приєднання до систем централізованого водопостачання та водовідведення об'єкту відповідач змушений зупинити процедуру укладення договору на водопостачання та водовідведення об'єкту, оскільки позивачі не звернулись за отриманням технічних умов (а.с.24).

22 серпня 2014 року позивачі надали відповідачу нову декларацію про готовність об'єкта до експлуатації "Реконструкція існуючого житлового будинку за адресою АДРЕСА_1" за № 86 (а. с. 51-53).

На теперішній час між сторонами у справі не укладено договір надання послуг централізованого питного водопостачання та водовідведення по об'єкту.

Статтею 19 Закону України від 10 січня 2002 року N 2918-III "Про питну воду та питне водопостачання"(далі - Закон N 2918-III) передбачено, що послуги з питного водопостачання надаються споживачам підприємством питного водопостачання на підставі договору з: підприємствами, установами, організаціями, що безпосередньо користуються централізованим питним водопостачанням; підприємствами, установами або організаціями, у повному господарському віданні або оперативному управлінні яких перебуває житловий фонд і до обов'язків яких належить надання споживачам послуг з питного водопостачання та водовідведення; об'єднаннями співвласників багатоквартирних будинків, житлово-будівельними кооперативами та іншими об'єднаннями власників житла, яким передано право управління багатоквартирними будинками та забезпечення надання послуг з водопостачання та водовідведення на підставі укладених ними договорів; власниками будинків, що перебувають у приватній власності.

Договір про надання послуг з питного водопостачання укладається безпосередньо між підприємством питного водопостачання або уповноваженою ним юридичною чи фізичною особою і споживачем, визначеним у частині першій цієї статті.

Тобто, Законом N 2918-IIIустановлено виключний перелік споживачів, з якими підприємства питного водопостачання укладають договори на надання послуг з питного водопостачання.

Закон України "Про житлово-комунальні послуги"(далі - Закон N 1875-IV від 24 червня 2004 року) визначає основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов'язки.

Аналіз цього Законудає підстави для висновку, що він належить до нормативного акта спеціальної дії, який регулює відносини, що виникають між виробниками, виконавцями, споживачами у процесі створення, надання та споживання житлово-комунальних послуг.

Разом з тим ст. 4 Закону N 1875-IV від 24 червня 2004 рокупередбачає, що законодавство України у сфері житлово-комунальних послуг, крім цього Закону, базується на Конституції Україниі складається з нормативно-правових актів у галузі цивільного, житлового законодавства та інших нормативно-правових актів, що регулюють відносини у сфері житлово-комунальних послуг.

ЦК Україниу ст. ст. 3, 6, 203, 626, 627визначає загальні засади цивільного законодавства, зокрема поняття договору і свободи договору та формулює загальні вимоги до договорів як різновиду правочинів (вільне волевиявлення учасника правочину).

Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК Українидоговором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 208 ЦК Україниправочин між фізичною і юридичною особами належить вчиняти у письмовій формі, за виключенням випадків, передбачених ч. 1 ст. 206 цього Кодексу.

Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору (ч. 1 ст. 638 ЦК України). Інші випадки визнання договору укладеним зазначені у ст. ст. 642 - 643 ЦК України.

Частина 1 ст. 628 ЦК України передбачає, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Пунктом 8 Правил «Про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення та типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення» встановлено, що послуги надаються споживачеві згідно з договором, що оформляється на основі типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення.

Відповідно до п. 4.1 Правил користування системами централізованого комунального водопостачання та водовідведення в населених пунктах України (далі: Правила) для приєднання до систем централізованого водопостачання та водовідведення замовнику необхідно отримати технічні умови.

Пунктом 4.4 Правил передбачено, що виконання технічних умов є обов'язковим при розробленні проектів на об'єкти будівництва.

Розкриваючи зміст засади свободи договору у ст. ст. 6, 627 ЦК Українивизначає, що свобода договору полягає в праві сторін вільно вирішувати питання при укладенні договору, виборі контрагентів та погодженні умов договору.

Закріпивши принцип свободи договору, ЦК Україниразом з тим визначив, що свобода договору не є безмежною, оскільки відповідно до абз. 2 ч. 3 ст. 6та ст. 627 цього Кодексупри укладенні договору, виборі контрагентів, визначенні умов договору сторони не можуть діяти всупереч положенням цього Кодексута інших актів цивільного законодавства.

Зазначені положення узгоджуються з нормами ч. 1 ст. 203, ч. 1 ст. 215 ЦК України, відповідно до яких підставою недійсності правочинів є суперечність їх актам цивільного законодавства.

Водночас ч. 1 ст. 19 Закону N 1875-IV від 24 червня 2004 рокупередбачено, що відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах.

Статті 20, 21 цього Законувизначають обов'язки споживача та виконавця житлово-комунальних послуг.

Пунктом 1 ч. 3 ст. 20 Закону N 1875-IV від 24 червня 2004 рокупередбачений обов'язок споживача укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем на основі типового договору.

Цей обов'язок відповідає зустрічному обов'язку виконавця, визначеному п. 3 ч. 2 ст. 21 цього Закону, підготувати та укласти зі споживачем договір на надання житлово-комунальних послуг з визначенням відповідальності за дотримання умов його виконання згідно з типовим договором.

З аналізу змісту ч. 3 ст. 6, ч. 1 ст. 630 ЦК України, ст. ст. 19 - 21 Закону N 1875-IV від 24 червня 2004 року, постанови N 529убачається, що умови типового договору, що набули юридично обов'язкового значення в силу актів цивільного законодавства, є обов'язковими для сторін договору, які не мають права відступити від їх положень і врегулювати свої відносини на власний розсуд.

Таким чином, укладення договору на надання житлово-комунальних послуг є обов'язком споживача та виконавця послуг за умови, якщо запропонований виконавцем послуг договір відповідає типовому договору.

Відмова від укладення договору в такому разі суперечить вимогам ч. 3 ст. 6, ст. ст. 627, 630 ЦК Українита ст. ст. 19, 20 Закону N 1875-IV від 24 червня 2004 року.

Разом з тим судове рішення не містить висновків щодо можливості укладення договору без замовлених позивачами технічних умов, хоча саме на це звертав увагу суду відповідач у своїх запереченнях на позов, у той час як установлення цього факту є реалізацією зазначених матеріальних норм права.

Крім того, зобов'язуючи укласти договір КП "Дніпроводоканал", суд не зазначив, чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту вимогам закону.

За положенням ст. 4 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Відповідно до ст. 16 ЦК Україниособа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового права або майнового права та інтересу у визначені цією статтею способи. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Серед способів захисту, передбачених ст. 16 ЦК України, не зазначено такого способу захисту, як установлення правовідносин (в тому числі шляхом зобов'язання особи до укладення відповідних договорів).

Разом з тим виходячи із загальних засад цивільного законодавства та судочинства, права особи на захист у суді порушених або невизнаних прав, меж здійснення особою цивільних прав і виконання цивільних обов'язків (ст. ст. 3, 6, 12 - 15, 20 ЦК України, ст. ст. 3 - 5 ЦПК України) можна дійти висновку про те, що в разі невизнання споживачем права виробником, (виконавцем) послуг права споживача на укладення договору про надання житлово-комунальних послуг, який відповідає вимогам типового договору, таке право підлягає захисту судом на підставі п. 1 ч. 2 ст. 16 ЦК Українишляхом визнання договору укладеним на умовах, передбачених нормативним актом обов'язкової дії.

Розглядаючи справу в апеляційному порядку, судова колегія встановила, що відповідач визнає право позивачів на укладення договору, тобто право на укладення договору позивачів не є порушеним.

Обов'язок відповідача підготувати та укласти зі споживачем договір на надання житлово-комунальних послуг з визначенням відповідальності за дотримання умов його виконання згідно з типовим договором, що передбачено вищевказаним законом, підлягає виконанню у разі виконання обов'язку позивачами щодо отримання технічних умов (п.4.1 Правил).

Встановлено, що позивачі не отримали технічні умови для укладення договору про надання житлово-комунальних послуг у зв'язку з чим зупинена процедура укладення договору.

Судова колегія не вбачає порушення прав, свобод чи інтересів за розглядом цієї справи.

На підставі викладеного, судова колегія дійшла висновку про те, що у задоволенні позову про зобов'язання укласти договір про надання послуг з центрального постачання холодної води і водовідведення за адресою житлового будинку № АДРЕСА_1 необхідно відмовити.

Згідно ч. 5 ст. 88 ЦПК України, якщо суд апеляційної інстанції змінює рішення або ухвалює нове, суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

З огляду на це, з урахуванням того, що у задоволенні позову відмовлено, то понесені судові витрати позивачам не відшкодовуються, а тому підлягає скасуванню ухвалене судом першої інстанції додаткове рішення від 12 червня 2015 року.

Керуючись ст.ст.303,307, п.п.1-4 ч.1 ст.309, ст.316, ч.1 ст.218 ЦПК України, судова колегія, -

ВИРІШИЛА :

Апеляційну скаргу комунального підприємства «Дніпроводоканал» Дніпропетровської міської ради - задовольнити.

Рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 14 травня 2015 року та додаткове рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 12 червня 2015 року - скасувати з ухваленням нового рішення.

Відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1, ОСОБА_2 до комунального підприємства «Дніпроводоканал» Дніпропетровської міської ради про зобов'язання вчинити певні дії.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення, однак може бути оскаржено шляхом подачі касаційної скарги протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий суддя Л.А. Черненкова

Судді М.М. Пищида

З.М. Пономарь