10.09.2015 Справа № 756/5065/15-ц
Справа пр. №2/756/3287/15
ун. №756/5065/15-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 вересня 2015 року Оболонський районний суд міста Києва в складі:

головуючого судді - Великохацької В.В.

при секретарі - Приходько І.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю "Вердикт Фінанс", треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: товариство з обмеженою відповідальністю "Кредекс Фінанс", публічне акціонерне товариство "УкрСиббанк", про припинення договору застави та зняття обтяження з рухомого майна, -

в с т а н о в и в:

У квітні 2015 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду в порядку цивільного судочинства з позовом до відповідача ТОВ "Вердикт Фінанс", треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: ТОВ "Кредекс Фінанс", ПАТ "УкрСиббанк", про припинення договору застави та зняття обтяження з рухомого майна.

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовував тим, що 22.11.2007 року він уклав з акціонерним комерційним інноваційним банком "УкрСиббанк" (далі - АКІБ "УкрСиббанк"), правонаступником якого є ПАТ "УкрСиббанк", договір про надання споживчого кредиту та заставу транспортного засобу №0 (далі - кредитний договір), відповідно до умов якого відповідач надав позивачеві кредит для придбання автомобіля у розмірі 15398,00 доларів США з 22.11.2007 року по 22.05.2014 року. Процентна ставка за користування кредитом становить 13% річних. Погашення кредиту здійснюється шляхом сплати щомісячних платежів у строки та в порядку, встановлені договором та графіком погашення кредиту, який є невід'ємною частиною кредитного договору.

Для забезпечення виконання позичальником зобов'язань, взятих на себе за кредитним договором від 22.11.2007 року №0, ОСОБА_1 передав АКІБ "УкрСиббанк" у заставу належний йому на праві власності автомобіль марки "Hyundai Accent", державний номер НОМЕР_1, номер кузова НОМЕР_2, 2007 року випуску.

08.04.2009 року між АКІБ "УкрСиббанк", правонаступником якого є ПАТ "УкрСиббанк", та ОСОБА_1. було укладено додаткову угоду №1 до договору про надання споживчого кредиту та заставу транспортного засобу №0 від 22.11.2007 року, відповідно до умов якої сторони домовились про зміну кінцевого терміну повернення кредиту, а саме: позичальник зобов'язаний повернути кредит у повному обсязі в термін не пізніше 22.05.2015 року, якщо тільки не буде встановлений інший термін повернення кредиту відповідно до умов договору.

20.04.2012 року між ПАТ "УкрСиббанк" та ТОВ "Кредекс Фінанс" було укладено договір факторингу №05/12, відповідно до умов якого ПАТ "УкрСиббанк" відступило на користь ТОВ "Кредекс Фінанс" своє право вимоги заборгованості за договором про надання споживчого кредиту та заставу транспортного засобу №0 від 22.11.2007 року.

20.04.2012 року між ТОВ "Кредекс Фінанс" та ТОВ "Вердикт Фінанс" було укладено договір факторингу №05/12-КВ, відповідно до умов якого ТОВ "Кредекс Фінанс" відступило на користь ТОВ "Вердикт Фінанс" своє право вимоги заборгованості за договором про надання споживчого кредиту та заставу транспортного засобу №0 від 22.11.2007 року.

Позивач зазначив, що рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 19.09.2014 року позов ТОВ "Вердикт Фінанс" до ОСОБА_1. про звернення стягнення на предмет застави шляхом його продажу від імені боржника було задоволено. Рішенням апеляційного суду м. Києва від 18.12.2014 року рішення Деснянського районного суду м. Києва скасовано та ухвалено нове, яким у задоволенні позову ТОВ "Вердикт Фінанс" до ОСОБА_1. про звернення стягнення на предмет застави шляхом його продажу відмовлено.

Позивач стверджував, що у ТОВ "Вердикт Фінанс" виникло право звернутись до суду у період з 30.09.2010 року до 30.09.2013 року, що є трирічним строком позовної давності для захисту порушеного цивільного права та стягнення заборгованості по кредитних правовідносинах. Позивачем зазначено, що відповідач звернувся до суду з позовом про стягнення заборгованості лише 26.11.2013 року, тобто з порушенням трирічного строку позовної давності. Таким чином, ОСОБА_1 вважав, що з огляду на пропуск строків позовної давності для стягнення основного боргу за кредитним договором обґрунтованими є вимоги і про припинення договору застави та зняття обтяжень з предмета застави, оскільки застава належного йому на праві приватної власності транспортного засобу, яка є похідною від основного зобов'язання, припиняється у зв'язку з припиненням основного зобов'язання, яке нею забезпечувалося.

З цих підстав ОСОБА_1 просив суд припинити правовідносини застави належного йому на праві власності автомобіля марки "Hyundai Accent", державний номер НОМЕР_1, номер кузова НОМЕР_2, 2007 року випуску, які випливають із договору про надання споживчого кредиту та заставу транспортного засобу №0 від 22.11.2007 року; зняти обтяження з автомобіля марки "Hyundai Accent", державний номер НОМЕР_1, номер кузова НОМЕР_2, 2007 року випуску, які були накладені на підставі договору про надання споживчого кредиту та заставу транспортного засобу №0 від 22.11.2007 року, укладеного між позивачем та АКІБ "УкрСиббанк".

Представник позивача в судовому засіданні позов свого довірителя підтримав, просив суд його задовольнити.

Представник відповідача в судовому засіданні проти позову заперечувала, просила суд відмовити у його задоволенні.

Представники третіх осіб в судове засідання не з'явились, треті особи про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, про причини неявки в судове засідання своїх представників суд не повідомили.

Заслухавши пояснення представника позивача та представника відповідача, дослідивши матеріали справи, зібрані у справі докази, суд приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, 22.11.2007 року між ОСОБА_1. та АКІБ "УкрСиббанк" (правонаступником якого є ПАТ "УкрСиббанк") було укладено договір про надання споживчого кредиту та заставу транспортного засобу №0 (далі - кредитний договір), відповідно до умов якого відповідач надав позивачеві кредит для придбання автомобіля у розмірі 15398,00 доларів США з 22.11.2007 року по 22.05.2014 року. Процентна ставка за користування кредитом становить 13% річних. Погашення кредиту здійснюється шляхом сплати щомісячних платежів у строки та в порядку, встановлені договором та графіком погашення кредиту, який є невід'ємною частиною кредитного договору (а.с.12-23).

Для забезпечення виконання позичальником зобов'язань, взятих на себе за кредитним договором від 22.11.2007 року №0, ОСОБА_1 передав АКІБ "УкрСиббанк" у заставу належний йому на праві власності автомобіль марки "Hyundai Accent", державний номер НОМЕР_1, номер кузова НОМЕР_2, 2007 року випуску.

ОСОБА_1 одержав та використав кошти, отримані в кредит за договором про надання споживчого кредиту та заставу транспортного засобу №0 від 22.11.2007 року, у сумі 15398,00 доларів США.

08.04.2009 року між АКІБ "УкрСиббанк", правонаступником якого є ПАТ "УкрСиббанк", та ОСОБА_1. було укладено додаткову угоду №1 до договору про надання споживчого кредиту та заставу транспортного засобу №0 від 22.11.2007 року, відповідно до умов якої сторони домовились про зміну кінцевого терміну повернення кредиту, а саме: позичальник зобов'язаний повернути кредит у повному обсязі в термін не пізніше 22.05.2015 року, якщо тільки не буде встановлений інший термін повернення кредиту відповідно до умов договору (а.с.49).

20.04.2012 року між ПАТ "УкрСиббанк" та ТОВ "Кредекс Фінанс" було укладено договір факторингу №05/12, відповідно до умов якого ПАТ "УкрСиббанк" відступило на користь ТОВ "Кредекс Фінанс" своє право вимоги заборгованості за договором про надання споживчого кредиту та заставу транспортного засобу №0 від 22.11.2007 року (а.с.89-108).

20.04.2012 року між ТОВ "Кредекс Фінанс" та ТОВ "Вердикт Фінанс" було укладено договір факторингу №05/12-КВ, відповідно до умов якого ТОВ "Кредекс Фінанс" відступило на користь ТОВ "Вердикт Фінанс" своє право вимоги заборгованості за договором про надання споживчого кредиту та заставу транспортного засобу №0 від 22.11.2007 року (а.с.115-132).

П.1.2.2. позичальник зобов'язаний повернути кредит у повному обсязі в терміни та розмірах, що встановлені графіком погашення кредиту згідно додатку №1 до договору (якщо сторонами визначено такий графік погашення та укладено додаток №1 до догоовру), але в будь-якому випадку не пізніше 22.11.2014 року, якщо тільки не застосовується інший термін повернення кредиту відповідно до умов договору та/або умов відповідної угоди сторін. П.2 додаткової угоди №1 до кредитного договору сторони домовились про зміну кінцевого терміну повернення кредиту, а саме позичальник зобов'язаний повернути кредит у повному обсязі в термін не пізніше 22.05.2015 року.

Відповідно до ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з ч.1 ст.1054 ЦК України кредитодавець зобов'язується за кредитним договором надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Однак ОСОБА_1 систематично не виконував взяті на себе за кредитним договором від 22.11.2007 року №0 зобов'язання щодо своєчасного та у повному обсязі погашення кредиту, відсотків за його користування, допустив заборгованість із сплати кредиту (основного боргу) та процентів за його користування.

Відповідно до ч.1 ст.1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Ст.530 ЦК України визначено, якщо у зобов'язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

Повністю повернути кредитні кошти ОСОБА_1 зобов'язався у термін до 22.05.2015 року.

Ч.2 ст.1050 ЦК України встановлено, що якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Згідно п.6.2. кредитного договору від 22.11.2007 року №0 сторони погодили, що терміни дострокового повернення кредиту та сплати плати за кредит вважаються такими, що настали, а кредит і плата за кредит - обов'язковим до повернення і сплати в повному обсязі банку з 32 (тридцять другого) календарного дня, рахуючи з дати одержання позичальником повідомлення (вимоги) банку про дострокове повернення кредиту за умови, що банк направив за адресою позичальника повідомлення (вимогу) про порушення зобов'язань позичальника за договором та/або кредитним договором та про дострокове повернення кредиту і плати за кредит, а позичальник не усунув зазначених банком порушень зобов'язань позичальника за договором протягом 31 (тридцяти одного) календарного дня з дати одержання позичальником вищевказаного повідомлення (вимоги) банку.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 прострочив виконання боргових зобов'язань за кредитним договором, що надало право кредитодавцю вимагати від нього дострокового повернення кредиту та процентів його користування.

В ході розгляду справи судом встановлено, що 20.08.2010 року ПАТ "УкрСиббанк" на адресу позичальника було направлено вимогу про погашення заборгованості за кредитним договором від 22.11.2007 року №0 (а.с.45).

Відповідно до ст.572 ЦК України кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодацем) зобов'язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави).

Згідно ст.589 ЦК України у разі невиконання зобов'язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави. За рахунок предмета застави заставодержатель має право задовольнити в повному обсязі свою вимогу, що визначена на момент фактичного задоволення, включаючи сплату процентів, неустойки, відшкодування збитків, завданих порушенням зобов'язання, необхідних витрат на утримання заставленого майна, а також витрат, понесених у зв'язку із пред'явленням вимоги, якщо інше не встановлено договором.

Судом встановлено, 26.11.2013 року ТОВ "Вердикт Фінанс" звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1. про звернення стягнення на предмет застави шляхом його продажу від імені боржника.

Позивач в обґрунтування своїх позовних вимог зазначає, що строк платежу за кредитним договором настав після спливу 30 (тридцяти) календарних днів з дати одержання ним відповідної вимоги, тобто з 30.09.2010 року та сплив 30.09.2013 року. Таким чином, на думку ОСОБА_1., так як ТОВ "Вердикт Фінанс" звернулося до суду з позовом про звернення стягнення на предмет застави шляхом його продажу від імені боржника лише 26.11.2013 року, то ним згідно ст.257 ЦК України пропущено строк звернення до суду з даним позовом.

Ст.ст.256, 257 ЦК України визначено, що позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Ч.1, ч.5 ст.261 ЦК України передбачено, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

Як вбачається з матеріалів справи, рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 19.09.2014 року №2/754/1294/14 в рахунок погашення заборгованості за договором про надання споживчого кредиту та заставу транспортного засобу №0 від 22.11.2007 року звернуто стягнення на користь ТОВ "Вердикт Фінанс" на предмет застави - автомобіль марки "Hyundai Accent", державний номер НОМЕР_1, номер кузова НОМЕР_2, 2007 року випуску, що належить на праві власності ОСОБА_1., шляхом продажу вказаного автомобіля та укладення від імені ОСОБА_1. ТОВ "Вердикт Фінанс" договору купівлі-продажу з іншою особою-покупцем (в особі уповноваженого представника ТОВ "Вердикт Фінанс"). Ухвалюючи відповідне рішення про звернення стягнення на предмет застави в рахунок погашення заборгованості, суд повинен з'ясувати, чи є підстави звертати стягнення на предмет застави, зокрема, чи не пропущено позивачем строк звернення з позовом до суду. Таким чином, ухвалюючи згадане рішення, суд виходив з того, що ТОВ "Вердикт Фінанс" не було пропущено строк звернення до суду з позовом про звернення стягнення на предмет застави шляхом його продажу від імені боржника.

Також слід зазначити, що рішенням апеляційного суду м. Києва від 18.12.2014 року рішення Деснянського районного суду м. Києва від 19.09.2014 року було скасовано та ухвалено нове, яким у задоволенні позову ТОВ "Вердикт Фінанс" до ОСОБА_1. про звернення стягнення на предмет застави шляхом його продажу відмовлено. З даного рішення вбачається, що, відмовляючи у задоволенні позову, колегія суддів виходила саме з недоведеності розміру кредитної заборгованості, а відтак і права на вимоги щодо звернення стягнення на предмет застави.

За приписами ч.3 ст.61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

У відповідності до роз'яснень, викладених у п.7 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 року №14 "Про судове рішення у цивільній справі", оскільки обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ лише в тому разі, коли в них беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, чи їх правонаступники (ч.3 ст.61 ЦПК України), то в інших випадках - ці обставини встановлюються на загальних підставах. Під судовим рішенням, зазначеним у ч.3 ст.61 ЦПК України, мається на увазі будь-яке судове рішення, яким справа вирішується по суті, яке ухвалює суд у порядку цивільного судочинства (рішення, в тому числі й заочне, або ухвала, а також судовий наказ), у порядку господарського судочинства - відповідно до ГПК України, у порядку адміністративного судочинства - відповідно до КАС України.

Згідно роз'яснень, викладених у п.11 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 року №14 "Про судове рішення у цивільній справі", установивши, що строк для звернення з позовом пропущено без поважної причини, суд зазначає про відмову в позові з цих підстав, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі, зробленою до ухвалення рішення, крім випадків, коли позов не доведено, що є самостійною підставою для цього.

Відтак, зважаючи на те, що рішенням апеляційного суду м. Києва від 18.12.2014 року встановлено, що ТОВ "Вердикт Фінанс" відмовлено у задоволенні позову до ОСОБА_1. про звернення стягнення на предмет застави шляхом його продажу саме з підстав недоведеності розміру кредитної заборгованості, а не з підстав пропуску позивачем строку позовної давності, встановленого ст.257 ЦК України, ці обставини мають преюдиційний характер та доказуванню не підлягають.

Відповідно до ч.2 ст.264 ЦК України позовна давність переривається у разі пред'явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується.

Враховуючи все вищевикладене, зокрема, те, що Деснянським районним судом м. Києва та апеляційним судом м. Києва ухвалені відповідні рішення та не взято до уваги посилання позивача на пропуск строку позовної давності для звернення до суду з позовом, є підстави вважати встановленим судами першої та апеляційної інстанцій той факт, що ТОВ "Вердикт Фінанс" не було пропущено строк звернення до суду з позовом про звернення стягнення на предмет застави шляхом його продажу від імені боржника. Ці обставини згідно ч.3 ст.61 ЦПК України не підлягають доказуванню. А тому перебіг позовної давності перервався пред'явленням ТОВ "Вердикт Фінанс" 26.11.2013 року позову до ОСОБА_1. Отже, враховуючи вищезазначене, перебіг строку позовної давності, після перерви, тобто після 26.11.2013 року, почався спочатку, та закінчується 26.11.2016 року.

Відповідно до вимог ч.1 ст.266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо).

Оскільки строк виконання зобов'язання за кредитним договором від 22.11.2007 року №0 не припинився, так як не спливла позовна давність до основної вимоги, тому суд приходить до висновку, що позовна давність не спливла і до додаткової вимоги щодо накладення стягнення на заставлене майно.

Крім того, згідно ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Згідно вимог ст.598 ЦК України зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Ст.599-609 визначено вичерпний перелік підстав припинення зобов'язання. Суд звертає увагу на те, що серед цих підстав відсутня підстава припинення зобов'язання у зв'язку з пропуском кредитором строків позовної давності.

Отже, необгрунтованим є твердження позивача про припинення основного зобов'язання у зв'язку з пропуском ТОВ "Вердикт Фінанс" строків позовної давності для стягнення боргу за кредитним договором.

Відповідно до ст.599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

П.9.8 кредитного договору від 22.11.2007 року №0 передбачено, що строк дії даного договору встановлюється з дати його укладення (дати підписання договору сторонами) до повного повернення банку всієї суми кредиту за договором та повного погашення плати за кредит і неустойки, у разі її нарахування.

Позивач та його представник не надали жодного доказу на підтвердження того, що ОСОБА_1. виконані взяті на себе за кредитним договором від 22.11.2007 року №0 зобов'язання щодо своєчасного та у повному обсязі погашення кредиту, відсотків за його користування, пені за прострочення термінів сплати кредиту та трьох процентів річних за прострочення виконання зобов'язання, тобто що на даний час у останнього відсутня заборгованість за вказаним кредитним договором.

Таким чином, оскільки основне зобов'язання за договором про надання споживчого кредиту та заставу транспортного засобу №0 від 22.11.2007 року не припинилось, а тому не припинилась і застава транспортного засобу за вказаним договором. З огляду на вищезазначене, вимоги позивача про припинення правовідносин застави та зняття обтяження з рухомого майна не підлягають задоволенню.

Повно та всебічно дослідивши обставини справи, оцінивши зібрані докази у сукупності, суд приходить до висновку про необхідність відмовити ОСОБА_1. у задоволенні його позову.

З огляду на вищенаведене, відповідно до ст.ст.15, 16, 256, 257, 261, 264, 266, 526, 530, 572, 589, 598, 599, 627, 1049, 1050, 1054 Цивільного кодексу України, та, керуючись ст.ст.4, 10, 11, 60, 61, 88, 209, 212-215 Цивільного процесуального кодексу України, суд, -

в и р і ш и в:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю "Вердикт Фінанс", треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: товариство з обмеженою відповідальністю "Кредекс Фінанс", публічне акціонерне товариство "УкрСиббанк", про припинення договору застави та зняття обтяження з рухомого майна - відмовити.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду міста Києва через Оболонський районний суд міста Києва шляхом подання в 10-денний строк з дня проголошення рішення суду апеляційної скарги.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя В.В. Великохацька