АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
УХВАЛА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И [1]

25 лютого 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду міста Києва в складі:

головуючого судді: Прокопчук Н.О.

суддів: Музичко С.Г.,Саліхова В.В.

при секретарі: Шалапуді Н.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2

на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 30 жовтня 2014 року

в цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Фідобанк», третя особа: ОСОБА_3 про розірвання договору поруки,-

ВСТАНОВИЛА :

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 30 жовтня 2014 року у задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1, який діє в інтересах ОСОБА_2 за договором про надання правової допомоги, ставиться питання про скасування рішення суду та ухвалення нового про задоволення позову та розірвання договору поруки. Апелянт посилається на упередженість і поверхове дослідження обставин справи та доказів, які були надані стороною позивача, ігнорування існуючих норм закону. Вважає, що висновки суду є невірними, оскільки позивачка при укладанні договору поруки на забезпечення зобов'язань за кредитним договором свого чоловіка не могла передбачити того, що їх шлюб буде розірваний й діти залишаться на її утриманні.

В суді апеляційної інстанції позивачка та її представник ОСОБА_1 апеляційну скаргу підтримали з підстав наведенних в ній.

Представник Публічного акціонерного товариства «Фідобанк», Румянцева К.Ю., просила апеляційну скаргу відхилити, вважає доводи апеляційної скарги надуманими, а рішення суду законним та обгрунтованим.

ОСОБА_3 в судове засідання не з'явився, повідомлений належним чином про що свідчить зворотне поштове повідомлення долучене до справи. Виходячи з положень ч.2 ст.305 ЦПК України колегія суддів вважає за можливе розглянути справу за його відсутності.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність та обгрунтованість судового рішення в цій частині, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Обгрунтовуючи свої вимоги про розірвання договору поруки позивачка послалася на розірвання шлюбу з позичальником та перебування на її утриманні двох дітей, як на істотні обставини які не могли бути їй відомі та передбачувані при укладенні поруки.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог суд виходив з того, що зазначені позивачкою обставини не дають правових підстав для розірвання договору поруки укладеного нею.

Колегія суддів погоджується з такими висновку суду першої інстанції і вважає їх правильними.

Як убачається з матеріалів справи та встановлено судом 22.11.2005 року між Акціонерним банком «АЖІО» та ОСОБА_3 був укладений кредитний договір № 87 відповідно до умов якого банк надав позичальнику кредит в розмірі 81 859.71 дол.США на погашення заборгованості по іпотечному кредиту в КМФ АКБ «Укрсоцбанк» під 6.6 % річних з кінцевою датою погашення кредиту 22.11.2025 року.

10.10.2012 року ОСОБА_3 уклав додатковий договір до кредитного договору № 87 з ПАТ «Фідобанк» як з правонаступником ПАТ «СЕБ БАНК», який в свою чергу є правонаступником АБ «АЖІО». Цим договором сторони взаємно підтвердили, що боржник має заборгованість за кредитним договором № 87 від 22.11.2005 року в розмірі 62 076.74 дол. США та банк додатково надає йому ще 508 408.50 грн. до 22.11.2025 року зі зміною процентної ставки в період з 10.10.2012 року по 09.10.2013 року - до 9.5875 % річних, а в період з 10.10.2013 року до закінчення строку кредитування - до 11.5875 % річних.

На забезпечення виконання зобов'язань ОСОБА_3 за вказаним кредитним та додатковим договорами, 10.10.2012 року між сторонами був укладений договір поруки № 1, відповідно до п.п. 1.1, 1.2. якого ОСОБА_2, яка після розірвання шлюбу змінила прізвище на ОСОБА_2 зобов'язалася відповідати за повне та своєчасне виконання боржником своїх зобов'язань в сумі - 508 408,50 грн.

Пунктами. 4.1, 4.2 Договору поруки, встановлено, що даний договір вступає в силу з дати його підписання сторонами і діє до повного виконання боргових зобов'язань за кредитним договором.

Позивачка не заперечувала, що договір поруки укладений нею добровільно, усвідомлено, відповідав її волі й сторонами було погоджено усі його істотні умови. Дійсність договору поруки сторонами не оспорюється.

Відповідно до вимог ст. 651 ЦК України, зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом.

Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

За змістом ст. 652 цього Кодексу, у разі істотної зміни обставин, якими сторони керувалися при укладенні договору, договір може бути змінений або розірваний за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті зобов'язання.

Зміна обставин є істотною, якщо вони змінилися настільки, що, якби сторони могли це передбачити, вони не уклали б договір або уклали б його на інших умовах.

Якщо сторони не досягли згоди щодо приведення договору у відповідність з обставинами, які істотно змінились, або щодо його розірвання, договір може бути розірваний, а з підстав, встановлених частиною четвертою цієї статті, - змінений за рішенням суду на вимогу заінтересованої сторони за наявності одночасно таких умов:

1) в момент укладення договору сторони виходили з того, що така зміна обставин не настане;

2) зміна обставин зумовлена причинами, які заінтересована сторона не могла усунути після їх виникнення при всій турботливості та обачності, які від неї вимагалися;

3) виконання договору порушило б співвідношення майнових інтересів сторін і позбавило б заінтересовану сторону того, на що вона розраховувала при укладенні договору;

4) із суті договору або звичаїв ділового обороту не випливає, що ризик зміни обставин несе заінтересована сторона.

Зміна договору у зв'язку з істотною зміною обставин допускається за рішенням суду у виняткових випадках, коли розірвання договору суперечить суспільним інтересам або потягне для сторін шкоду, яка значно перевищує затрати, необхідні для виконання договору на умовах, змінених судом.

Тобто, для розірвання договору у разі істотної зміни обставин необхідно наявність всіх перелічених умов одночасно.

Договором від 10.10.2012 року не передбачено порядку розірвання договору за ініціативою позивачки.

Таким чином, оскільки відповідач своєї згоди на розірвання договору не давав, то він міг бути розірваний лише у судовому порядку.

За змістом ст. 653 ЦК України у разі розірвання договору зобов'язання сторін припиняються. Якщо договір змінюється або розривається у судовому порядку, зобов'язання змінюється або припиняється з моменту набрання рішенням суду про зміну або розірвання договору законної сили.

У силу зазначених правових норм, за загальним правилом, розірвання договору припиняє його дію на майбутнє і не скасовує сам факт укладення та дії договору включно до моменту його розірвання, а також залишає у дії окремі його умови щодо зобов'язань сторін, спеціально передбачені для застосування на випадок порушення зобов'язань і після розірвання договору, виходячи з характеру цього договору.

У відповідності до статті 60 ЦПК України, на позивача покладається обов'язок довести наявність обставин на які він посилається як на підставу своїх вимог.

Проте, вищевказаних обставин, які могли б бути визнані підставою для розірвання договору позивачкою не наведено, не встановлено таких і судом.

Доводи позивачки про те, що вона не передбачала розірвання шлюбу з позичальником й це є істотною обставиною, не можуть бути взяті до уваги, оскільки укладання договору поруки не передбачає наявність шлюбних або родинних відносин між позичальником й поручителем.

Та обставина, що діти після розірвання шлюбу перебувають лише на утриманні позивачки, нею не доведена, відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати своїх неповнолітніх дітей й доказів тому, що позичальник ухиляється від виконання свого батьківського обов'язку не подано. Крім того, позивачка не позбавлена можливості звернутися до суду з відповідним позовом до нього.

Не доведено належними та допустимими доказами й того, що матеріальний стан позивачки значно погіршився й таке не дає їй можливості виконувати обов'язки поручителя.

Виходячи з наявних у матеріалах справи та досліджених судом першої інстанції письмових доказів суд апеляційної інстанції вважає, що висновки суду відповідають обставинам справи та положенням матеріального закону.

Норми матеріального права відповідно до спірних правовідносин застосовані правильно.

Всі висновки суду першої інстанції щодо пред'явлених у рамках даної справи позовних вимог повно та послідовно викладені у мотивувальній частині оскаржуваного рішення .

Обставин, які б давали суду апеляційної інстанції підстави для спростування указаних висновків суду, апеляційна скарга не містить.

Встановивши факти та зумовлені ними правовідносини, суд першої інстанції ухвалив правильне по суті рішення, підстав для скасування якого колегія суддів не знаходить.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 308, 313-315,317 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 30 жовтня 2014 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом 20 днів шляхом подання до цього суду касаційної скарги.

Головуючий :

Судді :

Справа № 761/24599/14-ц

№ апеляційного провадження: 22-ц/796/ 2991 /2015

Головуючий у суді першої інстанції: Осаулов А.А.

Доповідач у суді апеляційної інстанції: Прокопчук Н.О.