Провадження № 2/234/4969/15
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 вересня 2015 року місто Краматорськ

Краматорський міський суд Донецької області

в складі головуючого судді Карпенко О.М.,

при секретарі Аксеніної В.М.,

за участю прокурора Ільєнко А.Є.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про позбавлення батьківських прав ,-

ВСТАНОВИВ:

05.08.2015 року до суду надійшов позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про позбавлення батьківських прав.

Позивачка у судове засідання не з'явилася, але надала заяву про те, що позов підтримує та просить справу розглянути у її відсутність, на позовних вимогах наполягає.

Не заперечує проти ухвалення заочного рішення.

Із позову вбачається, що в період з 23.08.1997 року по 13.09.2000 року позивачка перебувала у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1. Від цього шлюбу у них народилася донька ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2 Дитина постійно мешкає з позивачкою та знаходиться на її утриманні.

Підставами для розірвання шлюбу стали постійні нехтування сімейними цінностями з боку відповідача з його ініціативи між ними постійно виникали сварки, що тяжким чином впливало на психічний стан позивачка та кожен раз спричиняло їй душевні страждання. Відповідач не розумів сутності проблем, які виникають у неї, він не здатний був підтримувати нормальну моральну атмосферу в сім'ї, піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та позивачка сім'єю на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги.

Рішенням Краматорського міського суду по справі №2-6724/2001 від 17.09.2001 року з відповідача було стягнуто аліменти на користь позивачки на утримання малолітньої доньки ОСОБА_3, 1998 р.н., у розмірі 1/4 частини усіх видів його доходів.

Станом на 31.03.2015 року заборгованість відповідача по сплаті аліментів складає 61580,96 грн.

З зв'язку з ухилянням відповідача від сплати аліментів позивачка неодноразово зверталася до ВДВС з заявами про притягнення відповідача до кримінальної відповідальності за ст. 164 КК України.

На теперішній час відповідач проживає за адресою: АДРЕСА_1.

Долею своєї доньки відповідач не інтересується, участі у вихованні доньки не приймає, матеріальної допомоги не надає, повністю втратив до дитини інтерес та батьківські почуття, бо ніколи не шукав з дитиною зустрічей.

ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2 не пам'ятає відповідача як особу, як батька. Дитина знаходяться на моєму утриманні та мешкає з позивачкою за адресою: АДРЕСА_2.

Позивачка просить суд ухвалити рішення яким позбавити відповідача ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 батьківських прав щодо його дитини ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, стягнути з відповідача на користь позивачки судові витрати.

У судове засідання представник відповідача не з'явився, надав суду про те що позов визнає та просить справу слухати за його відсутності.

Представник органу опіки та піклування Краматорської міської ради проти позову не заперечувала, нада суду заяву з проханням справу слухати за її відсутності.

Прокурор проти задоволення позову не заперечувала.

Вислухавши думку прокурора, дослідивши у сукупності зібрані по справі докази, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.

Декларація прав дитини, проголошена Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, як принципове положення визначила, що дитина повинна зростати в умовах турботи.

Відповідно до статті 3 Конвенції про права дитини в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини.

Крім того, статтею 9 Конвенції про права дитини визначено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки не піклуються про дитину.

Відповідно до статті 18 Конвенції про права дитини, батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

У відповідності до пунктів 15, 16 роз'яснень постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» (зі змінами) позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками.

Згідно ст. 164 Сімейного кодексу України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він:

1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров'я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування;

2) ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини;

3) жорстоко поводяться з дитиною;

4) є хронічними алкоголіками або наркоманами;

5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва;

6) засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини.

Із змісту зазначеної норми випливає, що ухилення від виконання юридичного обов'язку по вихованню дитини завжди акт свідомої поведінки, оскільки особа має реальну можливість виконати його, але не вчиняє відповідних дій.

Згідно ст. 166 СК України особа, позбавлена батьківських прав втрачає особисті немайнові права щодо дитини та звільняється від обов'язків щодо її виховання та інше, але ж не звільняється від обов'язку щодо утримання дитини.

Згідно роз'яснень Верховного Суду України, викладених в п.16 Постанови Пленуму ВСУ № 3 від 30.03.2007 року (з послідуючими змінами та доповненнями) «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», - хронічний алкоголізм батьків і захворювання їх на наркоманію мають бути підтверджені відповідним медичним висновком.

Згідно статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку. При цьому, виховання в сім'ї є першоосновою розвитку особистості дитини. Саме батьки несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, згідно з законами України і на кожного з них покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Вимоги ст. 12 ч.6 Закону України «Про охорону дитинства» передбачають, що батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за порушення прав і обмеження законних інтересів дитини на охорону здоров'я, фізичний і духовний розвиток, навчання, невиконання та ухилення від виконання батьківських обов'язків відповідно до закону.

Згідно вимог ст.ст. 150, 155 Сімейного Кодексу України, батьки зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний та моральний розвиток.

Виходячи із змісту ст.ст. 164, 165 Сімейного Кодексу України, мати, батько можуть бути позбавлені батьківських прав, якщо ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини.

Судом встановлено, що відповідач по справі є батьком неповнолітньої ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 7).

Позивач перебував у шлюбі з відповідачкою по справі який на даний час розірвано (а.с. 10).

Дитина мешкає разом із позивачкою та знаходиться на її утриманні (а.с. 4).

Відповідач долею дитини взагалі не цікавиться, матеріальної допомоги не надає та має заборгованість по аліментам (а.с. 6).

Таким чином, відповідач свідомо нехтує своїми обов'язками, ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків, самоусунулася від спілкування з дитиною, так і від виховання дитини. За таких умов створилися умови що шкодять інтересам дитини.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає справу у межах заявлених вимог та на підставі наданих сторонами документів та доказів.

Згідно ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами, які приймають участь у розгляді справи. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі щодо яких у сторін, які беруть участь у розгляді справи виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Враховуючи інтереси дитини, суд вважає, що відповідач свідомо ухиляється від своїх батьківських обов'язків, самоусунувся від виховання та утримання дитини, долею, життям та здоров'ям не цікавиться, не турбується про майбутнє, матеріальної допомоги та моральної підтримки не надає, чим наносить шкоду психічному та фізичному здоров'ю дитини, у зв'язку з чим позовні вимоги про позбавлення батьківських прав, слід задовольнити у повному обсязі.

Керуючись ст.10, 60, 213-215 ЦПК України, ст. ст. 164, 166 СК України, Конвенцією про права дитини, суд, -

В И Р І Ш И В :

Позовні ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про позбавлення батьківських прав - задовольнити.

Позбавити відповідача ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 батьківських прав щодо його дитини ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2.

Стягнути з відповідача ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, на користь позивачки ОСОБА_1 судові витрати у розмірі 243,60 грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя:

Рішення ухвалене й надруковано у нарадчий кімнаті у єдиному екземплярі.

Суддя: