УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 березня 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і

кримінальних справ у складі:

головуючого Касьяна О.П.,

суддів: Амеліна В.І., Гончара В.П.,

Карпенко С.О., Остапчука Д.О.,

розглянувши в судовому засіданні цивільну справу за позовом публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_3 про звернення стягнення на предмет застави, за касаційною скаргою публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» на рішення Цюрупинського районного суду Херсонської області від 05 червня 2014 року та на ухвалу апеляційного суду Херсонської області від 17 вересня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У вересні 2012 року публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» далі - ПАТ КБ «ПриватБанк») звернулось до суду з указаним позовом, в обґрунтування посилаючись на те, що 20 лютого 2008 року між банком та ОСОБА_3 було укладено кредитно-заставний договір на підставі якого останній отримав кредит у розмірі 24 449 грн 12 коп. зі сплатою 15,48 % річних на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення до 19 лютого 2013 року.

На забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором між банком та ОСОБА_3 20 лютого 2008 року було укладено договір застави, на підставі якого ОСОБА_3 передав у заставу банку належний йому на праві власності транспортний засіб - автомобіль ЗАЗ-110307-40, 2008 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1.

ОСОБА_3 належним чином зобов'язання за кредитним договором не виконує, у зв'язку з чим станом на 24 липня 2012 року утворилась заборгованість у розмірі 22 186 грн 43 коп.,в рахунок погашення якої банк просив звернути стягнення на предмет застави шляхом продажу вказаного автомобіля ПАТ КБ «ПриватБанк» з укладенням від імені відповідача договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою-покупцем та наданням ПАТ КБ «ПриватБанк» усіх повноважень, необхідних для здійснення продажу та зняття автомобіля з обліку ДАІ України. Крім того, позивач просив вилучити транспортний засіб у відповідача та передати його в заклад банку; передати банку комплект ключів та свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу.

Рішенням Цюрупинського районного суду Херсонської області від 05 червня 2014 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Херсонської області від 17 вересня 2014 року, в позові відмовлено.

У касаційній скарзі ПАТ КБ «ПриватБанк» просить скасувати оскаржувані рішення суду першої інстанції та ухвалу апеляційного суду і направити справу на новий судовий розгляд до суду першої інстанції, посилаючись на невідповідність висновків судів обставинам справи, неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Обговоривши доводи касаційної скарги, перевіривши матеріали справи в межах касаційної скарги, колегія суддів Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до ст. ст. 213, 214 ЦПК України рішення повинно бути законним і обґрунтованим та вирішувати питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Судові рішення таким вимогам закону не відповідають.

Ухвалюючи рішення, суд першої інстанції, з яким погодився й апеляційний суд, виходив з того, що банк збільшив процентну ставку за кредитним договором в односторонньому порядку після набрання законної сили Законом України від 12 грудня 2008 року №661-VI «Про внесення змін до деяких законодавчих актів щодо заборони банкам змінювати умови договору банківського вкладу та кредитного договору в односторонньому порядку», тобто з 02 лютого 2009 року, тому дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

Проте з таким висновком судів в повній мірі погодитись не можна, оскільки суди дійшли його без з'ясування всіх обставин справи та у порушення вимог матеріального та процесуального права.

Судами встановлено, що 20 лютого 2008 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_3 було укладено кредитно-заставний договір на підставі якого останній отримав кредит у розмірі 24 449 грн 12 коп. зі сплатою 15,48 % річних на суму залишку заборгованості за кредитом, із кінцевим терміном повернення до 19 лютого 2013 року.

Статтею 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з ч. 1 ст. 651 ЦК України зміна договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до п. 6.3.1 кредитно-заставного договору банк має право збільшувати розмір процентної ставки за користування кредитом при зміні кон'юнктури ринку грошових ресурсів в Україні, а саме: зміни курсу долара США до гривні більш ніж на 10 % у порівнянні з курсом долара США до гривні, встановленого Національним банком України на момент укладення даного договору; зміні облікової ставки Національним банком України; зміні розміру врахувань у страховий/резервний фонд або зміні середньозваженої ставки по кредитах банків України у відповідній валюті (за статистикою Національного банку України). При цьому банк надсилає позичальникові письмове повідомлення про зміну процентної ставки протягом 7 календарних днів з дати вступу в чинність зміненої процентної ставки.

Також судами встановлено, що ПАТ КБ «ПриватБанк» в односторонньому порядку змінив процентну ставку за користування кредитом з 15,48 % річних на суму залишку заборгованості за кредитом до 27,12 % річних, про що 08 січня 2009 року банк направив боржнику відповідне повідомлення.

Частиною 3 ст. 1056-1 ЦК України (з врахуванням положень Закону України від 12 грудня 2008 року № 661-VI «Про внесення змін до деяких законодавчих актів щодо заборони банкам змінювати умови договору банківського вкладу та кредитного договору в односторонньому порядку», який набрав чинності з 10 січня 2009 року) передбачено, що фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку кредитного договору. Встановлений договором розмір фіксованої процентної ставки не може бути збільшено банком в односторонньому порядку.

Якщо умовами кредитного договору, щодо яких сторони дійшли згоди під час його укладення, передбачено право банку в односторонньому порядку збільшувати розмір процентної ставки за користування кредитом у разі настання певних умов з додержанням встановленої кредитним договором процедури повідомлення позичальника, то збільшення банком розміру процентної ставки за цим кредитним договором в односторонньому порядку є правомірним, за умови, що рішення банку про таку зміну розміру процентної ставки було прийнято до набрання чинності Закону України від 12 грудня 2008 року № 661-VI «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо заборони банкам змінювати умови договору банківського вкладу та кредитного договору в односторонньому порядку», тобто до 09 січня 2009 року.

Такий правовий висновок викладено і в постанові Верховного Суду України від 19 грудня 2012 року № 6-144цс12, який відповідно до ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначену норму права, та для всіх судів України.

Ухвалюючи рішення про відмову в позові, суд першої інстанції у порушення вимог ст. ст. 213, 214 ЦПК України на вищевказані обставини справи та положення закону уваги не звернув; не з'ясував, коли саме банком було прийнято рішення про збільшення розміру процентів, тобто до набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо заборони банкам змінювати умови договору банківського вкладу та кредитного договору в односторонньому порядку» чи після його набрання, відповідно до якого встановлений договором розмір процентів не може бути збільшений банком в односторонньому порядку; не перевірив, чи повідомив банк письмово боржника у встановлений абз. 4 ч. 4 Закону України «Про захист прав споживачів» строк про зміну відсоткової ставки за споживчим кредитом.

Крім того, судами встановлено, що на забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_3 20 лютого 2008 року було укладено договір застави, на підставі якого ОСОБА_3 передав у заставу банку належний йому на праві власності транспортний засіб - автомобіль ЗАЗ-110307-40, 2008 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1.

Відповідно до ч. 1 ст. 546 ЦК України виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

В силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов'язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави) (ст. 572 ЦК України).

Згідно з положенням ч. 1 ст. 574 ЦК України окремим видом застави є заклад - застава рухомого майна, що передається у володіння заставодержателя або за його наказом - у володіння третій особі.

Апеляційний суд, перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, в порушення ст. ст. 303, 315 ЦПК України вказані порушення суду не усунув, належним чином не перевірив доводи апеляційної скарги та не спростував їх, тому дійшов передчасного висновку про залишення рішення суду першої інстанції без змін.

Відповідно до ч. 2 ст. 338 ЦПК України підставою для скасування судових рішень судів першої та (або) апеляційної інстанцій і направлення справи на новий судовий розгляд є порушення норм процесуального права, що унеможливили встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи.

Враховуючи допущені судами порушення норм матеріального та процесуального права, що унеможливили встановлення фактичних обставин справи, ухвала апеляційного суду не може вважатись законною та обґрунтованою, у зв'язку з чим підлягає скасуванню з направленням справи на новий судовий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Керуючись ст. ст. 335, 336, 338, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» задовольнити частково.

Ухвалу апеляційного суду Херсонської області від 17 вересня 2014 року скасувати, справу направити на новий судовий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.П. Касьян

Судді: В.І. Амелін

В.П. Гончар

С.О. Карпенко

Д.О. Остапчук