Головуючий суду 1 інстанції - П оловинка О.В.
Доповідач - Авалян Н.М.
Справа № 426/204/14-ц
Провадження № 22ц/782/316/15
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 грудня 2015 року Апеляційний суд Луганської області у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого - Авалян Н.М.

суддів Коротких О.Г., Кострицького В.В.

при секретарі Коротенку С.В.

за участю позивачки -ОСОБА_1

представника позивачки ОСОБА_2

відповідача ОСОБА_3

представника відповідача ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Сєвєродонецьку Луганської області справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про відшкодування моральної шкоди з апеляційними скаргами ОСОБА_1 та ОСОБА_3 на рішення Сватівського районного суду Луганської області від 19 травня 2015 року,

ВСТАНОВИВ

Позивачка звернулась до суду 03 лютого 2014 року з позовом про стягнення з відповідача моральної шкоди в розмірі 100 000 грн., яка завдана їй та трьом її малолітнім онучкам смертю дочки позивачки та матері дітей ОСОБА_5, яка померла 19 листопада 2012 року. Причиною смерті стало травмування в дорожньо-транспортній пригоді 07 березня 2012 року внаслідок наїзду на неї автомобіля під керуванням відповідача ОСОБА_3 Під час судового розгляду справи позивачка збільшила розмір моральної шкоди до 250 000 грн.

Рішенням Сватівського районного суду Луганської області від 19 травня 2015 року позов задоволений частково. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 у відшкодування моральної шкоди 50 000 грн.

З рішенням суду не погоджуються позивачка та відповідач.

Позивачка ОСОБА_1 просить змінити рішення суду та задовольнити її позов у повному обсязі. Доводи апеляційної скарги обґрунтовані наступним. Суд залишив поза увагою інтереси малолітніх дітей, хоча позов був заявлений також і в їх інтересах. Суд об'єктивно не оцінив постанову слідчого про відмову в порушенні кримінальної справи відносно водія ОСОБА_3 з урахуванням показань свідка ОСОБА_6, який показував, що він та ОСОБА_7А не порушували Правил дорожнього руху. Суд не дав належної правової оцінки тому факту, що відповідач надав матеріальну допомогу на лікування потерпілої за умови видачі йому розписки про відсутність претензій до водія.

Відповідач ОСОБА_3 просить рішення суду скасувати і ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову. Доводи апеляційної скарги обґрунтовані наступним. Справа розглянута не об'єктивно, оскільки судом проігноровані заперечення відповідача та безпідставно відмовлено в призначенні посмертної судово-медичної експертизи на предмет того, чи своєчасно та правильно була надана потерпілій медична допомога, чи привело до

несприятливих наслідків (розвинення гематоми та смерті) неодноразові падіння потерпілої з висоти власного зросту після травмування в дорожньо-транспортній пригоді, а також зловживання нею спиртними напоями та недотримання рекомендацій лікарів по лікуванню.

В судовому засіданні ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_2 підтримали апеляційну скаргу позивачки та просили її задовольнити; апеляційну скаргу відповідача не визнали та просили її відхилити.

В судовому засіданні ОСОБА_3 та його представник ОСОБА_4 підтримали апеляційну скаргу відповідача та просили її задовольнити; апеляційну скаргу позивачки не визнали та просили її відхилити.

Апеляційний суд, заслухавши суддю-доповідача, пояснення сторін, перевіривши матеріали справи й обговоривши доводи апеляційних скарг, вважає що апеляційні скарги підлягають частковому задоволенню, а рішення суду скасуванню, з наступних підстав.

Згідно з вимогами ч.1 ст.303 ЦПК України, під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції.

Відповідно до ч.ч. 1,2 ст.309 ЦПК України підставами для зміни чи скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є: 1) неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими; 3) невідповід-ність висновків суду обставинам справи; 4) порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права. Норми матеріального права вважаються порушеними або неправильно застосованими, якщо застосовано закон, який не поширюється на ці правовідносини, або не застосовано закон, який підлягав застосуванню.

Відповідно до вимог ст.ст.11,213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим, тобто суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, повинен вирішити справу згідно із законом, ухваливши рішення на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним нормам процесуального права рішення суду першої інстанції не відповідає.

Задовольняючи частково позов, суд першої інстанції виходив з того, що з відповідача як з володільця джерела підвищеної небезпеки підлягає стягненню на користь позивачки моральна шкода, завдана смертю потерпілої ОСОБА_8 Розмір моральної шкоди визначений судом з урахуванням ненавмисних дій відповідача у завданні шкоди, який не порушив Правил дорожнього руху, а також з урахуванням необережності потерпілої як пішохода, оскільки вона порушила Правила дорожнього руху.

Проте, до таких висновків суд дійшов з порушеннями норм процесуального права, неправильним застосуванням норм матеріального права.

І позивачка, і відповідач в своїх апеляційних скаргах посилаються на необ'єктивність судового розгляду, з чим апеляційний суд погоджується, оскільки їх доводи підтверджується матеріалами справи.

Так, суд першої інстанції не звернув уваги на те, що позов ОСОБА_1 був заявлений не тільки в своїх інтересах, а і в інтересах малолітніх онуків, якими вона опікується. Частково задовольняючи позов, суд не навів мотивів стосовно обґрунтованості позовних вимог, заявлених позивачкою в інтересах малолітніх дітей.

Також суд першої інстанції не звернув уваги на те, що відповідач застрахував свою цивільну відповідальність за шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, та не дав цьому факту ніякої правової оцінки, покладаючи обов'язок по відшкодуванню шкоди лише на відповідача, чим допустив порушення норм матеріального права.

Крім того, в рішенні суду не наведені мотиви, за якими суд не прийняв до уваги заперечення відповідача, який посилався на те, що потерпіла не виконувала всіх рекомендацій лікарів, не пройшла обстеження у спеціалістів в м.Луганську, на яке вона була

направлена у вересні 2012 року, внаслідок чого хронічна гематома мозку була виявлена в неї тільки у листопаді 2012 року після різкого погіршення стану здоров'я. Також вважав, що на розвиток гематоми міг впливати той факт, що потерпіла після виписки її з лікарні неодноразово падала. Крім того, потерпіла зловживала алкоголем, що також могло негативно впливати на процес лікування. Окрім того, відповідач припускав неякісність наданої потерпілій медичної допомоги. На підтвердження своїх доводів відповідачем було заявлено клопотання про призначення посмертної судово-медичної експертизи.

Призначення експертизи відповідно до ч.2 ст.133 ЦПК України є способом забезпечення доказів. Питання про забезпечення доказів відповідно до ч.4 ст.135, п.1 ч.1 ст.210 ЦПК України ЦПК України вирішується ухвалою, в якій викладаються мотиви, за яких суд дійшов висновку про відмову в задоволенні клопотання та закону, яким суд керувався.

Така ухвала по результатам розгляду клопотання про призначення експертизи судом постановлена не була. В рішенні суду також відсутні посилання на мотиви, за яких не були прийняті до уваги доводи відповідача про необхідність призначення експертизи.

Отже, суд першої інстанції не виконав встановленого ст.10 ЦПК України процесуального обов'язку сприяти всебічному і повному зясуванню обставин справи, не зважаючи на те, що зобов'язаний був, зберігаючи об'єктивність і неупередженість, створити необхідні умови для всебічного і повного дослідження обставин справи. Тим самим судом допущено порушення не тільки норм процесуального права, а також ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо права громадянина на справедливий судовий розгляд.

З вказаних підстав відповідно до вимог ч.2 ст.303 ЦПК України з метою усунення неповноти судового розгляду та забезпечення процесуальних прав сторін апеляційним судом були досліджені нові докази, які представлені сторонами, а саме, - в якості свідків допитані позивачка та відповідач, а також за клопотанням сторін допитані свідки ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_6, ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_15; задоволено клопотання відповідача про призначення посмертної судово-медичної експертизи та досліджений її висновок, для чого була витребувана додатково медична карта стаціонарного хворого ОСОБА_5 та допитаний судовий медичний експерт ОСОБА_16

У зв'язку з вищевикладеним ухвалене судом першої інстанції рішення не можна вважати законним та обґрунтованим, а тому на підставі п.п.1,3,4 ч.1 ст.309 ЦПК України воно підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позову, виходячи з наступного.

Встановлено, що 07 березня 2012 року близько третьої години на вул.Свердлова в м.Сватове Луганської області автомобілем НОМЕР_1 під керуванням водія ОСОБА_3 був здійснений наїзд на пішоходів ОСОБА_5 та ОСОБА_6

Внаслідок аварії ОСОБА_5 була травмована та доставлена до Сватівської центральної районної лікарні, звідки в той же день переведена в Луганську обласну клінічну лікарню, де проходила стаціонарне лікування: з 07 по 13 березня 2012 року - у відділенні інтенсивної терапії, а з 13 по 27 березня 2012 року - у нейротравматологічному відділенні. З 27 березня по 06 квітня 2012 року потерпіла проходила стаціонарний курс лікування в хірургічному відділенні Сватівської центральної районної лікарні. Після цього потерпіла лікувалась амбулаторно, а 05 листопада 2012 року потерпіла була доставлена машиною швидкої допомоги в хірургічне відділення Сватівської центральної районної лікарні в тяжкому стані після епілептичного приступу, звідки 06 листопада 2012 року потерпіла була доставлена до Луганської обласної клінічної лікарні, де їй була проведена операція - краніотомія в правій чоло-скронєво-тім'ячкової області, видаленння хронічної субдуральної гематоми.

17 листопада 2012 року потерпіла ОСОБА_5 померла у лікарні. Смерть настала внаслідок тупої травми голови з переломом правої скронєвої кістки з переходом на основу черепу, формуванням хронічної субдуральної гематоми правої гемисфери головного мозку з розвитком некротичних змін тканини головного мозку та вторинних крововиливів під оболонки та в тканину головного мозку; між отриманою потерпілою 07 березня 2012 року травмою голови та настанням смерті простежується прямий причинно-наслідковий зв'язок.

Постановою від 17 березня 2012 року слідчого СВ Сєвєродонецького МВ ГУМВС України в Луганській області старшого лейтенанта міліції ОСОБА_17 було відмовлено в порушенні кримінальної справи за фактом дорожньо-транспортної пригоди за відсутністю в діях водія ОСОБА_3 складу злочину. Відмова в порушенні кримінальної справи обгрунтована тим, що водій не мав технічної можливості уникнути наїзду на пішоходів; в його діях відсутнє порушення правил безпеки дорожнього руху; дії водія з технічної точки зору умовою створення аварійної ситуації не були та в причинному зв'язку з настанням події дорожньо-транспортної пригоди не находились.

Потерпіла ОСОБА_5 є дочкою позивачки ОСОБА_1 та матір'ю трьох малолітніх дітей: ОСОБА_18, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_19, ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_3.

Рішенням Виконавчого комітету Сватівської міської ради Луганської області від 10 вересня 2008 року позивачка була призначена опікуном дітей у зв'язку з тим, що їх мати рішенням Сватівського районного суду Луганської області від 16 жовтня 2008 року була позбавлена батьківських прав.

Вказані обставини підтверджені копіями свідоцтв про народження та смерть потерпілої, копією лікарського свідоцтва про смерть, копією постанови про відмову в порушенні кримінальної справи, копіями свідоцтв про народження дітей, копіями посвідчень опікуна, довідкою служби у справах дітей про призначення опікуна, копією рішення суду про позбавлення батьківських прав, висновками судово-медичних експертиз №136/17 від 08 серпня 2014 року та №6/6 від 10 березня 2015 року (т.1 а.с.2-12, 35-37,112-123,145-160), а також доданими до справи письмовими доказами: медичними картами стаціонарного та амбулаторного хворого; матеріалом Сватівського РВ МУМВС України в Луганській області про відмову в порушенні кримінальної справи №570/2012 за фактом доржньо-транспортної пригоди та матеріалом кримінального провадження №0000019 Сватівського РВ МУМВС України в Луганській області за фактом смерті ОСОБА_5

В зв'язку зі смертю ОСОБА_5 між сторонами виникли правовідносини по відшкодуванню моральної шкоди, завданої смертю потерпілого джерелом підвищеної небезпеки.

Визначальним для вирішенні справи є те, що законодавством по різному тлумачаться поняття "винний в нанесенні шкоди" та "відповідальний за завдану шкоду".

За загальним правилом, встановленим ст.ст.1166, 1187 ЦК України, тягар цивільної відповідальності має нести винна у завданні шкоди особа, якою є водій автомобіля чи особа, яка на відповідній правовій підставі керувала автомобілем та з вини якої сталась дорожньо-транспортна пригода.

Обов'язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи. Але у випадку, коли завдання шкоди було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - шкода відшкодовується незалежно від наявності вини. Тобто, в даному випадку відповідальність несе не винна в заподіянні шкоди особа, а особа, відповідальна за завдання шкоди, тобто особа, яка відповідно до закону зобов'язана відшкодувати шкоду, незалежно від вини.

Статтею 1194 ЦК України також передбачено, що особа, яка застрахувала свою

цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Тому до правовідносин сторін, крім загальних положень, про відшкодування моральної шкоди, завданою смертю потерпілого джерелом підвищеної небезпеки, також підлягають застосуванню норми Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" від 01 липня 2004 року № 1961-IV.

Встановлено, що відповідач застрахував свою цивільну відповідальність за шкоду, яка буде завдана джерелом підвищеної небезпеки -автомобілем НОМЕР_1, на підтвердження чого Страховою компанією "Провідна" йому видано страховий поліс № АВ/5897686 від 31 січня 2012 року строком дії до 30 січня 2013 року. Страховий ліміт відповідальності за шкоду, заподіяну життю і здоров'ю становить 100 000 грн.

Страховим полісом (договором страхування) передбачено (п.33.1.4), що у разі настання дорожньо-транспортної пригоди водій зобов'язаний невідкладно, але не пізніше трьох робочих днів з дня настання дорожньо-транспортної пригоди письмово повідомити страховика про страховий випадок, а у випадку, якщо з поважних причин він не зміг своєчасно повідомити про страховий випадок, підтвердити це документально. Крім того, водій зобов'язаний надати відомості про страховий поліс іншим особам, причетним до дорожньо-транспортної пригоди (п.33.1.3).

Зазначена обставина підтверджується копією страхового полісу, який приєднаний до матеріалу Сватівського РВ МУМВС України в Луганській області про відмову в порушенні кримінальної справи №570/2012 за фактом доржньо-транспортної пригоди.

Встановлено також, що відповідач без будь-яких поважних причин не повідомив страховика про настання страхового випадку, а також не повідомив про наявність в нього страхового полісу та про страхову компанію позивачку. Ця обставина визнається відповідачем та відповідачкою, тому не потребує доказуванню.

У зв'язку з цим суд вважає, що саме на відповідача, як на особу, відповідальну за завдання моральної шкоди смертю потерпілої, покладається обов'язок її відшкодувати.

Законом України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" (ст. 27.3) визначено, що страховик відшкодовує моральну шкоду, заподіяну смертю фізичної особи батькам та дітям. Загальний розмір такого страхового відшкодування (регламентної виплати) цим особам стосовно одного померлого становить 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законодавством на день настання страхового випадку, і виплачується рівними частинами.

В сумарному виразі мінімальний розмір моральної шкоди, заподіяну смертю фізичної особи, її батькам та дітям становить 13 416 грн. з наступного розрахунку: 1 118 грн. (мінімальна заробітна плата на день смерті потерпілої) х 12 = 13 416 грн.

Таким чином, частки позивачки та трьох малолітніх дітей потерпілої становлять по 3 354 грн. з наступного розрахунку: 13 416 грн. : 4 особи = 3 354 грн.

Визначаючи розмір моральної шкоди в мінімальному розмірі, визначеному законом, суд виходить з того, що не потребує доказуванню та обставина, що смерть дочки є непоправною втратою для позивачки, а також те, що з моменту аварії до своєї смерті потерпіла фактично знаходилась у безпорадному стані через тяжку травму, що само по собі не могло не викликати душевних страждань у її матері.

Також непоправною втратою є смерть потерпілої для її дітей, яка не зважаючи на позбавлення її батьківських прав, не втрачала зв'язок з дітьми, періодично їх навідувала, що підтвердили в судовому засіданні допитана в якості свідка позивачка, а також допитана в якості свідка сестра потерпілої ОСОБА_13 Ці показання відповідачем не спростовані.

Однак, позивачкою суду не надано доказів того, що для неї та дітей потерпілої настали інші негативні наслідки, крім врахованих судом, які впливають на розмір моральної шкоди.При визначенні розміру моральної шкоди в 100 000 грн. позивачка виходила з того, що відповідач винний в смерті її дочки, а слідчі органи та прокуратура протиправно, без проведення об'єктивної перевірки, відмовили в порушенні кримінальної справі відносно ОСОБА_3 При збільшенні розміру моральної шкоди до 250 000 грн. позивачка свої вимоги ніяк не обґрунтувала. В судовому засіданні продовжувала наполягати на тому, що шкода завдана винними діями відповідача та пояснила, що вину відповідача вона вбачає у тому що, якби він не збив потерпілу, вона б не була травмована та залишилась живою.

Однак, ці доводи позивачки не заслуговують на увагу, оскільки відповідач за законом не може нести відповідальність за дії або бездіяльність правоохоронних органів. А крім того, при вирішенні цієї справи суд не вправі робити висновки щодо правомірності дій правоохоронних органів при проведенні перевірки по факту дорожньо-транспортної пригоди, оскільки така оцінка виходить за межі підстави та предмету позову. Позивачка не скористалась правом на оскарження постанови слідчого до суду, тому ця постанова за відсутністю інших доказів (зокрема, висновків судової авто-технічної експертизи), при вирішенні справи про відшкодування моральної шкоди має доказове значення. А вказаною постановою встановлений факт відсутності вини водія ОСОБА_3 в дорожньо-транспортній пригоді та факт порушення Правил дорожнього руху пішоходами ОСОБА_5 та ОСОБА_6

За встановлених обставин відсутні передбачені законом підстави для стягнення моральної шкоди у більшому розмірі, ніж це визначено в Законі України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів".

Доводи відповідача про те, що він не повинен відшкодовувати моральну шкоду, оскільки відсутня його вина в дорожньо-транспортній пригоді, не заслуговують на увагу, виходячи з системного аналізу вищезазначених норм цивільного права, відповідно до яких на нього покладається відповідальність за відсутності його вини.

Також не заслуговують на увагу доводи відповідача про те, що він не повинен відшкодовувати моральну шкоду, оскільки потерпіла не вживала заходів для належного лікування та не виконувала усіх рекомендацій лікарів, а крім того, зловживала спиртними напоями, що стало наслідком її смерті.

Факт зловживання потерпілої алкоголем після її травмування в дорожньо-транспортній пригоді, безспірно не встановлений в судовому засіданні. Потерпіла ОСОБА_5 на обліку у лікаря-нарколога не перебувала, що підтверджується довідкою (т.1.а.с.179). Позивачка факт вживання дочкою алкогольних напоїв після травми категорично заперечувала, посилаючись на тяжкий стан здоров'я потерпілої. При госпіталізації потерпілої лікарями не зафіксований факт її знаходження у етверезому стані, що підтверджується медичною документацією. Допитані з цього приводу свідки висловили суб'єктивне судження щодо стану алкогольного сп'яніння, виходячи з поведінки потерпілої (координації рухів, знаходження її поруч з особами, які зловживають спиртним, падіння). До цих показань суд відноситься критично, адже падіння потерпілої, порушення координації її рухів та гальмування мови могла бути викликана отриманою травмою головного мозку, що не виключається судовими експертами у висновку №57/53 від 23 вересня 2015 року. Крім того, суд враховує, що експерти не дали категоричного висновку про те, що недотримання потерпілою лікарських рекомендацій по лікуванню знаходяться у причинному зв'язку з настанням її смерті. Суд також враховує соціальний та матеріальний стан потерпілої, яка не працювала, не мала самостійного доходу, після аварії була у безпорадному стані, а її сім'я є малозабезпеченою, що не могло не вплинути на можливості отримання своєчасного ефективного медичного обстеження та лікування. А, крім того, навіть ця обставина не є підставою для звільнення відповідача від відшкодування моральної шкоди.

Доводи відповідача про те, що позивачкою ОСОБА_1 не заявлявся позов в інтересах дітей, не заслуговує на увагу, оскільки в позовній заяві чітко визначено, що

позивачка просить стягнути моральну шкоду їй та трьом її малолітнім онукам і що моральна шкода полягає у душевних стражданнях, завданих смертю дочки та матері.

Доводи відповідача про те, що дітям потерпілої не завдано моральної шкоди, оскільки їх мати задовго до смерті була позбавлена батьківських прав, не заслуговують на увагу, оскільки діти потерпілої ОСОБА_1 відповідно до ч.1 ст.1168 ЦК України мають самостійне право на відшкодування ним моральної шкоди, завданої смертю матері. З позбавленням матері батьківських прав діти не позбавляються права на таке відшкодування.

Вирішуючи питання про судові витрати, апеляційний суд приймає до уваги, що позивачка звільнена від сплати судового збору за подання позову та апеляційної скарги на підставі п.2 ч.1 ст.5 Закону України "Про судовий збір", а також те, що заявлений позов немайнового характеру. Відповідно до ст.88 ЦПК України у зв'язку з частковим задоволенням позову пропорційно від розміру задоволених позовних вимог з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір в розмірі 32,64 грн.

Підсумовуючи наведене, керуючись п.2 ч.1 ст. 307, п.п.13,4 ч.1 309, 313-317, 319, 323-325, 327 ЦПК України,

ВИРІШИВ

Апеляційні скарги ОСОБА_1 та ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Сватівського районного суду Луганської області від 19 травня 2015 року скасувати і ухвалити нове рішення наступного змісту.

Позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 та на користь малолітніх ОСОБА_18, ОСОБА_19, ОСОБА_7 в особі опікуна ОСОБА_1 по 3354 гривень моральної шкоди, завданої смертю ОСОБА_5.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь держави судовий збір в розмірі 32 гривні 64 копійок.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення.

Рішення апеляційного суду може бути оскаржено в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції - Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий Авалян Н.М.

Судді Коротких О.Г.

ОСОБА_20