Провадження № 2/643/572/15
21.12.2015 р. Московський районний суд м. Харкова
головуючого судді Омельченко Н.І.
при секретарі Коршак В.О.
за участю адвоката ОСОБА_1
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_2 та ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, 3-і особи: приватний нотаріус ХМНО ОСОБА_7, приватний нотаріус ХМНО ОСОБА_8, приватний нотаріус ХМНО ОСОБА_9 Анатоліївна- про визнання недійсним договору про задоволення вимог іпотеко держателя, визнання виконавчого напису таким що не підлягає виконанню, визнання недійсним договору купівлі-продажу, визнання недійсним договору міни, визнання право власності,-
Позивач ОСОБА_2 24.10.14 р. звернулася до суду з позовом до відповідачів, відповідно до якого просила суд визнати недійсним договір про задоволення вимог іпотекодержателя від 20.12.2006 року, посвідчений приватним нотаріусом ХМНО ОСОБА_7, визнати виконавчий напис нотаріуса від 21.01.09 року, посвідчений приватним нотаріусом ХМНО ОСОБА_8 таким, що не підлягає виконанню та стягнути судові витрати.
16.04.15 р. позивач ОСОБА_2 уточнила вимоги, про що подала заяву відповідно до якої просила суд визнати недійсним договір про задоволення вимог іпотекодержателя від 20.12.2006 року, посвідчений приватним нотаріусом ХМНО ОСОБА_7, визнати виконавчий напис нотаріуса від 21.01.09 року, посвідчений приватним нотаріусом ХМНО ОСОБА_8 таким, що не підлягає виконанню та стягнути судові витрати.
24.06.15 р. позивач ОСОБА_2 уточнила вимоги, про що подала заяву відповідно до якої просила суд визнати недійсним договір про задоволення вимог іпотекодержателя від 20.12.2006 року, посвідчений приватним нотаріусом ХМНО ОСОБА_7, визнати виконавчий напис нотаріуса від 21.01.09 року, посвідчений приватним нотаріусом ХМНО ОСОБА_8 таким, що не підлягає виконанню, визнати недійсним договір купівлі-продажу квартири між ОСОБА_4 та ОСОБА_6, посвідчений приватним нотаріусом ХМНО ОСОБА_9 30.01.2009 р., визнати недійсним договір міни між ОСОБА_6 та ОСОБА_4 і ОСОБА_5, посвідчений 11.09.2009 року приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_9
21.09. 2015 року до суду подана остаточно уточнена позовна заява від 2-х позивачів ОСОБА_2 та ОСОБА_3, відповідно до якої останні просять суд визнати недійсним договір про задоволення вимог іпотекодержателя, посвідчений 20.12.2006 року реєстраційним № 2689 приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_7 між ОСОБА_2 та ОСОБА_4 про передачу ОСОБА_2 під заставу ОСОБА_10 квартири № 89 буд.160-Г по
вул..Ак.Павлова м.Харкова. Визнати таким що не підлягає виконанню виконавчий напис, реєстраційний № 414, посвідчений 21.01.2009 року приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_8 Визнати недійсним договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1, посвідчений 30.01.2009 року приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_9, реєстраційний № 317, укладений між ОСОБА_4, який діяв від імені ОСОБА_2 за довіреністю від 20.12.2006 року та ОСОБА_6. Визнати недійсним договір міни квартири АДРЕСА_1, посвідчений 11.09.2009 року приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_9 укладений між ОСОБА_6 та ОСОБА_4 і ОСОБА_5, відповідно до якого ОСОБА_6 передав, а ОСОБА_4 та ОСОБА_5 прийняли у власність в рівних частках кожний по ? частині квартири АДРЕСА_2 в порядку обміну на 82/100 частин житлового будинку № 40 по вул..Калінінградській м.Харкова та ? частину АДРЕСА_3. Визнати за ОСОБА_2 та ОСОБА_3 право власності по ? частині за кожною на квартиру АДРЕСА_1 та стягнути судові витрати.
Також 20 грудня 2006 року вона- Полянська О.Є. надала на імя ОСОБА_4 довіреність (реєстраційний №2092) на право продажу належної їй та ОСОБА_3 на праві сумісної власності АДРЕСА_4. З тексту довіреності вбачається, що дана довіреність набуває чинності з моменту та на підставі вчинення виконавчого напису нотаріуса на договорі іпотеки.
Одночасно з підписанням договору позики між нею - ОСОБА_2 та ОСОБА_4 приватним нотаріусом ХМНО ОСОБА_7, а саме 20 грудня 2006 р. посвідчено договір про задоволення вимог іпотекодержателя, номер в реєстрі № 2689, якій укладено як засіб забезпечення виконання зобовязання, що виникло у неї - ОСОБА_2 за договором позики, у якому вона являється іпотекодавцем, а ОСОБА_4 іпотекодержателем. В п.3 договору про задоволення вимог іпотекодержателя вказано, що іпотекодавець віддає, а іпотекодержатель приймає під заставу кв. № 89 в б.№ 160-г по вул..Ак. Павлова в м. Харкові (предмет іпотеки). Дана квартира складається з трьох кімнат загальною площею 64,1 кв.м., житловою 45,0 кв.м.
В п.6 договору про задоволення вимог іпотекодержателя вказано, що право звернення стягнення на предмет іпотеки виникає у іпотекодержателя при невиконанні іпотекодавцем зобовязання по поверненню позики за договором позики. Також вказано, що право звернення на предмет іпотеки виникає у іпотекодержателя після вчинення виконавчого надпису нотаріуса на договорі позики, який визначить суму, належну до стягнення.
Після цього, вона ОСОБА_2 та її донька ОСОБА_3 продовжували мешкати в належній їм АДРЕСА_5.
Свої зобовязання по договору позики вона- Полянська О.Є. виконувала, сплативши на протязі 2007-2008 років ОСОБА_4 суму позики на 5986 доларів США , чому свідчать копії розписок:
20.01.2007р. - 610 доларів США
20.02.2007р. - 610 доларів США
20.03.2007р. - 610 доларів США
21.04.2007р. - 500 доларів США
20.05.2007р. - 600 доларів США
02.07.2007р. - 270 доларів США
27.07.2007р. - 500 доларів США
15.11.2008 р. - 245 доларів США
Також 25.02.2008 р. -7500 гривень та 11.07.2008 р. 2000 гривень, всього 9500 гривень по курсу НБУ на той час 4,86 гривень/ долар США складає 1935 доларів США. Загальна сума платежів складає 5986 доларів США.
В звязку з сімейними обставинами вони - позивачі, в 2009 році переїхали в м. Київ на тимчасове проживання і весь час вона- Полянська О.Є., сплачувала гроші за комунальні послуги по АДРЕСА_5.
В 2012 році вона- Полянська О.Є, приїхала в м. Харків і не змогла потрапити до себе в спірну квартиру, оскільки там мешкали незнайомі їй громадяни.
06.12.2012 р. вона- Полянська О.Є., подала заяву в Київський РВ міліції м. Харкова про незаконні дії ОСОБА_4 відносно їхньої квартири.
9.11.2012 р. із постанови про відмову в порушенні кримінальної справи їй стало відомо, що сталося з їхньою з дочкою власністю.
Таким чином, дізналася про порушення її та ОСОБА_3 прав 09.11.2012 року.
ОСОБА_4, діючі на підставі довіреності від її імені - ОСОБА_2, від 20.12.2006 р.( яка набирає чинності з моменту вчинення виконавчого напису нотаріуса на договорі ІПОТЕКИ, абзац 7 довіреності), 30.01.2009 р. уклав з ОСОБА_6О.(відповідачем по даній справі) договір купівлі-продажу АДРЕСА_5. Даний договір був посвідчений приватним нотаріусом ХМНО ОСОБА_9 і зареєстрований в реєстрі за № 317. Своє право власності ОСОБА_6 зареєстрував в електронному реєстрі за № 17229611.
ОСОБА_6 11.09.2009 р. уклав з ОСОБА_4 та ОСОБА_5 договір міни, посвідчений приватним нотаріусом ХМНО ОСОБА_9, згідно з яким ОСОБА_4 та ОСОБА_5 набули права власності на АДРЕСА_7, кожний по 1/2 частині. Своє право власності ОСОБА_4В та ОСОБА_5 зареєстрували в електронному реєстрі за № 17229611.
Таким чином вони, позивачі по справі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 були позбавлені своєї власності спірної квартири.
Вважають, що договір про задоволення вимог іпотекодержателя, виконавчий напис нотаріуса, договори купівлі-продажу та міни були складені з порушенням норм права, а тому дані правочини являються незаконними з наступних підстав.
1.Договір про задоволення вимог іпотекодержателя від 20.12.2006 р, посвідчений ПН ХМНО ОСОБА_11В, згідно якого вона, ОСОБА_2 як іпотекодавець віддаю, а ОСОБА_4 - іпотекодержатель приймає під заставу кв. № 89 в б.№ 160-г по вул. Ак. Павлова в м. Харкові (предмет іпотеки) - является незаконним виходячи з наступного.
Як зазначено у ч.1 ст.1 ЗУ «Про іпотеку» іпотекодержатель у забезпечення виконання зобовязання нерухомим майном, що залишається у володінні та користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобовязання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки у порядку, встановленому цим законом.
Відповідно до вимог ч.1 ст.18 ЗУ «Про іпотеку» оформлення іпотеки відбувається шляхом укладання іпотечного договору і підлягає нотаріальному посвідченню.
Ч.1 ст.37 ЗУ «Про іпотеку» передбачено, що іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно предмет іпотеки є договір про задовольняння вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобовязання.
Згідно до ч.1 ст.36 ЗУ «Про іпотеку» сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що містяться в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем і іпотекодержателем про задоволення вимог іпотеко держателя, що підлягає нотаріальному посвідченню, який може біти укладений одночасно з іпотечним договором або в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки.
Таким чином, вважають, що іпотечний договір та договір про задоволення вимог іпотекодержателя є окремими договорами ( крім випадків, коли іпотечний договір містить відповідне застереження) і договір про задоволення вимог іпотекодержателя є похідним від іпотечного договору.
У їхньому випадку договір іпотеки не складався, хоча в витязі з реєстру заборони відчуження обєктів нерухомості зазначений номер договору іпотеки № 2689 від 20.12.2006 р. Проте, за цим самим номером зареєстрований договір про задоволення вимог іпотеко держателя, а не договір іпотеки.
За таких обставин, враховуючи вищенаведені законодавчі акти, у ОСОБА_4 не виникло статусу «іпотекодержателя», що свідчить про неможливість укладання між ОСОБА_4 та нею договору про задоволення вимог іпотекодержателя, а тому цей договір повинен бути визнано недійсним ст.ст.203, 215 ЦК України.
2. Виконавчий напис нотаріуса, вчинений 21.01.2009 р. ПН ХМНО ОСОБА_12 є таким, що не підлягає виконанню, виходячи з наступного.
За змістом п.6 договору про задоволення вимог іпотекодержателя від 20.12.2006 укладеного між нею, ОСОБА_2 та ОСОБА_4 ( посвідченого приватним нотаріусом ХМНО ОСОБА_7В.) вбачається, що саме вчинення виконавчого напису на договорі ПОЗИКИ у кредитора виникає право звернення на предмет іпотеки.
Відповідно до п.282 Інструкції «Про вчинення нотаріальних дій» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що посвідчують заборгованість.
У даному разі борговим документом є договір позики, укладений між нею, ОСОБА_2Є та ОСОБА_4 20.12.2006 г.
Фактично виконавчий напис нотаріуса було зроблено на Договорі про задоволення вимог іпотекодержателя, на що вказує посилання на п.6 договору в першому реченні виконавчого напису.
Таким чином, виконавчий напис нотаріуса зроблено с порушенням вимог закону. Крім того, лише на підставі ст.88 ЗУ «Про нотаріат», п.284 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості боржника. Більш того, нотаріусом порушені і вимоги самого боргового документу договір позики, де в п.1 даного договору вказано, що необхідним та достатнім доказом виконання (невиконання) позичальником обовязків або позикодавцем обопільно підписані в простій письмовій формі акти прийому-передачі. Ніякого акту прийому-передачі вона не складала та не підписувала, але в погашення своїх зобовязань перед ОСОБА_4 вона, ОСОБА_2Є, передала йому 7745 доларів США (підтверджено розписками). При таких обставинах здійснення виконавчого напису нотаріусом незаконно і тому напис повинен бути визнаний таким, що не підлягає виконанню.
Також відсутні докази направлення їй, ОСОБА_2Є, як боржнику, належним чином оформленої заяви у відповідності до п.283 Інструкції про вчинення нотаріальних дій. Представником відповідача було надано копію заяви, яка начебто надсилалась на моє її імя за адресою м. Харків вул..Гоголя 13. За даною адресою вона ніколи не мешкала, не працювала та не отримувала цієї заяви.
Відповідно до ч.1 ст.334 ЦК України право власності у набувача за договором виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором або законом. Частиною 4 ст. 334 ЦК України передбачено, якщо договір про відчуження майна підлягає державній реєстрації, право власності у набувача виникає з моменту такої реєстрації. Згідно зі ст. 572 ЦК України в силу договору застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником ( заставодавцем) зобовязання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом. Ст.591 ЦК України передбачає порядок реалізації предмета застави, на який звернено стягнення, а саме, шляхом продажу з публічних торгів. Таким чином, у даному випадку, коли сума її боргу зменшилась внаслідок часткового погашення, предмет застави квартира АДРЕСА_8 - повинна бути реалізована через публічні торги, з обовязковою попередньою оцінкою спеціалістом. ( згідно ч.1 ст.590 та ч.1 ст.591 ЦК України). З отриманих від реалізації коштів задовольняються вимоги заставодержателя, а решта повертається боржнику, а саме їй.
Таким чином, виконавчий напис зроблено нотаріусом в порушення ст.88 ЗУ «Про нотаріат» та п.284 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій і є таким, що не підлягає виконанню.
3.Договір купівлі-продажу ОСОБА_4 ОСОБА_13 30.01.2009 р. кв.№ 89 в буд.160-г по вул. Ак. Павлова в м. Харкові також вважаю недійсним з наступних причин.
ОСОБА_4 порушив вимоги закону, використовуючи видану нею на його імя довіреність від 20.12.2006 р. і здійснив 30 січня 2009 р. продаж ОСОБА_13 АДРЕСА_4. Даний договір купівлі-продажу посвідчений ПН ХМНО ОСОБА_9 за реєстраційним № 317. Цей договір також укладений з порушенням - а саме довіреність набуває чинності з моменту та на підставі вчинення виконавчого напису нотаріуса на договорі ІПОТЕКИ ( це вказано в абз.7 довіреності). Однак, договір іпотеки між нею та ОСОБА_4В не укладався. Таким чином, у ОСОБА_4 не було правових підстав для продажу спірної квартири, оскільки довіреність не набула чинності. У даному випадку при укладанні договору купівлі-продажу були порушені ст.ст. 203, 215, 237 (представництво) ЦК України.
4.Договір міни від 11 вересня 2009 р., посвідчений ПН ХМНО ОСОБА_9, також вважають недійсним. Згідно договору міни ОСОБА_4 і ОСОБА_5 передали, а ОСОБА_6 прийняв у власність 82/100 частини житлового будинку з надвірними будівлями № 40 по вул. Калінінградській в м. Харкові та 1/2 частину кв. №12 в по вул. Уборевича № 46-в в м. Харкові в порядку обміну на трикімнатну АДРЕСА_9. В свою
чергу ОСОБА_6 передав, а ОСОБА_4 та ОСОБА_5 прийняли у власність в рівних частинах кожний ( по 1/2) трикімнатну АДРЕСА_10 в порядку обміну на 82/100 частки жилого дома № 40 по вул. Калінінградскій в м. Харкові та 1/2 частину АДРЕСА_11. Своє право власності ОСОБА_4В та ОСОБА_5 зареєстрували в електронному реєстрі за № 17229611.
Таким чином, належна раніше їм , позивачам, на праві власності квартира АДРЕСА_12. в м. Харкові, перейшла у власність ОСОБА_4 та ОСОБА_5
Цей договір вважаємо також недійсним, оскільки він укладений з порушенням норм цивільного права. Цей договір є похідним від договору купівлі-продажи квартири АДРЕСА_13 від 30.01.2009 р. В попередньому пункті позову вони вказували, що договір купівлі-продажу є недійсним, оскільки продавець ОСОБА_4 діяв фактично за відсутністю довіреності від мене, ОСОБА_2 Отже і договір міни є недійсним в силу ст.ст. 203, 215 ЦК України.
Відповідно до ч.1 ст. 215 ЦК України недодержання сторонами або стороною в момент вчинення правочину вимог, передбачених ч. 1-3, 5,6 ст. 203 ЦК України має наслідком визнання правочину не дійсним.
На підставі викладеного просили вимоги задовольнити.
18.06. 2015 року позивач ОСОБА_2 подала заяву про поновлення строку звернення до суду з позовом , посилаючись на те, що строки були пропущені з поважних причин, оскільки про порушене право дізналася лише у листопаді 2012 року, коли не змогла потрапити у свою, спірну, квартиру і від сусідів дізналася, що там проживають сторонні люди. Під час тимчасового проживання у м.Київі, за сімейними обставинами, вона продовжувала сплачувати комунальні послуги. 06.11.12 року вона звернулася до Київського РВ ХМУ м.Харкова про шахрайські дії ОСОБА_4 щодо її квартири. 09.11.12 року з постанови про відмову в порушенні кримінальної справи, їй стало відомо, що ОСОБА_4 набув право власності на її квартиру і таким чином вона зрозуміла, що її права порушені і на підставі яких саме договорів та документів. Таким чином вона дізналася про порушення своїх прав 09.11.12 року в межах 3-річного терміну і 21.10.14 року подала до суду позов. До цього часу ні про які-небудь судових засіданнях з приводу її квартири, їй нічого не було відомо.
Ухвалою суду від 21.12.15 р. в задоволенні заяви ОСОБА_6 про закриття провадження по справі відмовлено.
В судовому засіданні позивач ОСОБА_2 та представник обох позивачів ОСОБА_1 - підтримали остаточно уточнені вимоги, вказавши, що доповнень до викладеного не мають.
Від позивача ОСОБА_3 є заява про розгляд справи в її відсутність, в якій вказала, що вимоги підтримує.
Відповідачі та представник відповідача в судове засідання не зявилися, сповіщені належним чином про день та час розгляду справи, про причини неявки суд не повідомили, що дає суду підстави розглядати справу у їх відсутність, відповідач ОСОБА_4 сповіщений через установу виконання покарань № 27.
За згодою позивача ОСОБА_2 та представника обох позивачів, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України.
3-і особи в судове засідання не зявилися, сповіщені належним чином.
Вислухавши пояснення позивача ОСОБА_2, представника обох позивачів адвоката ОСОБА_1, вивчивши матеріали справи та надані докази, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до ст. 3 ЦПК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Згідно ст. 11 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Судом встановлено, що свої зобовязання за договором позики ОСОБА_2, виконувала, сплативши на протязі 2007-2008 років відповідачу ОСОБА_4 суму позики на 5986 доларів США , що підтверджується копіями розписок: 20.01.2007р. - 610 доларів США, 20.02.2007р. - 610 доларів США, 20.03.2007р. - 610 доларів США , 21.04.2007р. - 500 доларів США, 20.05.2007р. - 600 доларів США, 02.07.2007р. - 270 доларів США, 27.07.2007р. - 500 доларів США, 15.11.2008 р. - 245 доларів США та 25.02.2008 р. -7500 грн. і 11.07.2008 р. 2000 грн., загалом 9500 гривень по курсу НБУ на той час 4,86 гривень/ долар США складає 1935 доларів США. Загальна сума платежів складає 5986 доларів США. т. 2 а.с.92-96, 135-138
Також встановлено, що 20 грудня 2006 року позивач ОСОБА_2 надала на імя ОСОБА_4 довіреність на право продажу належної їй та ОСОБА_3 на праві сумісної власності АДРЕСА_4. З тексту довіреності вбачається, що дана довіреність набуває чинності з моменту та на підставі вчинення виконавчого напису нотаріуса на договорі іпотеки.
Одночасно з підписанням договору позики між ОСОБА_2 та ОСОБА_4, приватним нотаріусом ХМНО ОСОБА_7, 20 грудня 2006 року посвідчено договір про задоволення вимог іпотекодержателя, номер в реєстрі № 2689, якій укладено як засіб забезпечення виконання зобовязання, що виникло у ОСОБА_2 за договором позики, у якому вона є іпотекодавцем, а ОСОБА_4 іпотекодержателем. В п.3 зазначеного договору вказано, що іпотекодавець віддає, а іпотекодержатель приймає під заставу кв. № 89 в б.№ 160-г по вул..Ак. Павлова в м. Харкові (предмет іпотеки). Дана квартира складається з трьох кімнат загальною площею 64,1 кв.м., житловою 45,0 кв.м.
В п.6 договору про задоволення вимог іпотекодержателя вказано, що право звернення стягнення на предмет іпотеки виникає у іпотекодержателя при невиконанні іпотекодавцем зобовязання по поверненню позики за договором позики. Також вказано, що право звернення на предмет іпотеки виникає у іпотекодержателя після вчинення виконавчого надпису нотаріуса на договорі позики, який визначить суму, належну до стягнення.
Суд також вважає доведеним, що після укладання зазначених вище договорів, позивачі продовжували мешкати в належній їм АДРЕСА_5 до 2009 р.
Також встановлено, що позивачі в 2009 році переїхали в м. Київ на тимчасове проживання і весь час позивач сплачувала гроші за комунальні послуги по АДРЕСА_5.
Також встановлено , що відповідач ОСОБА_4, діючі на підставі довіреності від імені позивача ОСОБА_2, від 20.12.2006 р.( яка набирає чинності з моменту вчинення виконавчого напису нотаріуса на договорі іпотеки, абзац 7 довіреності), 30.01.2009 р. уклав з відповідачем ОСОБА_6 договір купівлі-продажу АДРЕСА_5. Даний договір був посвідчений приватним нотаріусом ХМНО ОСОБА_9 и зареєстрований в реєстрі за № 317. Своє право власності ОСОБА_6 зареєстрував в електронному реєстрі за № 17229611.
11.09.2009 року відповідач ОСОБА_6 уклав з ОСОБА_4 та ОСОБА_5 договір міни, посвідчений приватним нотаріусом ХМНО ОСОБА_9, згідно з яким ОСОБА_4 та ОСОБА_5 набули права власності на АДРЕСА_7, кожний по 1/2 частині. Своє право власності ОСОБА_4В та ОСОБА_5 зареєстрували в електронному реєстрі за № 17229611.
Суд приходить до висновку про недійсність, укладеного 20.12.2006 року договору про задоволення вимог іпотеко держателя, виходячи з наступного.
Відповідно до ч.1 ст.1 ЗУ «Про іпотеку» іпотекодержатель у забезпечення виконання зобовязання нерухомим майном, що залишається у володінні та користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобовязання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки у порядку, встановленому цим законом.
Згідно ч.1 ст.18 ЗУ «Про іпотеку» оформлення іпотеки відбувається шляхом укладання іпотечного договору і підлягає нотаріальному посвідченню.
Відповідно ч.1 ст.37 ЗУ «Про іпотеку» передбачено, що іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно предмет іпотеки є договір про задовольняння вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобовязання.
Згідно до ч.1 ст.36 ЗУ «Про іпотеку» сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що містяться в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем і іпотекодержателем про задоволення вимог іпотеко держателя, що підлягає нотаріальному посвідченню, який може біти укладений одночасно з іпотечним договором або в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки.
Таким чином, іпотечний договір та договір про задоволення вимог іпотекодержателя є окремими договорами ( крім випадків, коли іпотечний договір містить відповідне застереження)
і договір про задоволення вимог іпотекодержателя є похідним від іпотечного договору.
Судом встановлено , що договір іпотеки не складався, хоча в витязі з реєстру заборони відчуження обєктів нерухомості зазначений номер договору іпотеки № 2689 від 20.12.2006 р. Проте, за цим самим номером зареєстрований договір про задоволення вимог іпотеко держателя, а не договір іпотеки.
За таких обставин, суд вважає, що у відповідача ОСОБА_4 не виникло статусу «іпотекодержателя», що свідчить про неможливість укладання між ОСОБА_4 та ОСОБА_2 договору про задоволення вимог іпотекодержателя, а тому цей договір повинен бути визнано недійсним відповідно до ст.ст.203, 215 ЦК України.
Суд також приходить до висновку, що виконавчий напис нотаріуса, вчинений 21.01.2009 р. приватним нотаріусом ХМНО ОСОБА_12 є таким, що не підлягає виконанню, виходячи з наступного.
За змістом п.6 договору про задоволення вимог іпотекодержателя від 20.12.2006 укладеного між позивачем ОСОБА_2 та відповідачем ОСОБА_4 вбачається, що саме вчинення виконавчого напису на договорі позики у кредитора виникає право звернення на предмет іпотеки.
Відповідно до п.282 Інструкції «Про вчинення нотаріальних дій» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що посвідчують заборгованість.
У даному разі борговим документом є договір позики, укладений 20.12.2006 р. між ОСОБА_2Є та ОСОБА_4
Фактично виконавчий напис нотаріуса був зроблений на Договорі про задоволення вимог іпотекодержателя, на що вказує посилання на п.6 договору в першому реченні виконавчого напису.
Таким чином, виконавчий напис нотаріуса зроблено с порушенням вимог закону. Лише на підставі ст.88 ЗУ «Про нотаріат», п.284 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості боржника. Суд вважає, що нотаріусом порушені і вимоги самого боргового документу договір позики, де в п.1 даного договору вказано, що необхідним та достатнім доказом виконання (невиконання) позичальником обовязків або позикодавцем обопільно підписані в простій письмовій формі акти прийому-передачі.
Суд вважає доведеним, що ОСОБА_10 прийому-передачі позивач не складала і не підписувала, але в погашення своїх зобовязань перед відповідачем ОСОБА_4, позивач ОСОБА_2Є, передала йому 7745 доларів США, що підтверджується вище зазначеними у рішенні розписками.
За таких обставин, здійснений виконавчий напис нотаріусом є незаконним та такий, що не підлягає виконанню.
Будь яких доказів про направлення позивачу ОСОБА_2Є, як боржнику, належним чином оформленої заяви у відповідності до п.283 Інструкції про вчинення нотаріальних дій суду не надано.
Відповідно до ч.1 ст.334 ЦК України право власності у набувача за договором виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором або законом.
Частиною 4 ст. 334 ЦК України передбачено, якщо договір про відчуження майна підлягає державній реєстрації, право власності у набувача виникає з моменту такої реєстрації.
Згідно ст. 572 ЦК України в силу договору застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником ( заставодавцем) зобовязання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом.
Стаття 591 ЦК України передбачає порядок реалізації предмета застави, на який звернено стягнення, а саме, шляхом продажу з публічних торгів. Таким чином, у даному випадку, коли сума боргу позивача зменшилась внаслідок часткового погашення, предмет застави квартира АДРЕСА_8 - повинна бути реалізована через публічні торги, з обовязковою попередньою оцінкою спеціалістом відповідно до ч.1 ст.590 та ч.1 ст.591 ЦК України. З отриманих від реалізації коштів задовольняються вимоги заставодержателя, а решта повертається боржнику, а саме позивачу.
Таким чином, виконавчий напис зроблено нотаріусом в порушення ст.88 ЗУ «Про нотаріат» та п.284 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій і є таким, що не підлягає виконанню.
Судом встановлено, що відповідач ОСОБА_4 порушив вимоги закону, використовуючи видану позивачем на його імя довіреність від 20.12.2006 р., здійснив 30 січня 2009 р. продаж ОСОБА_13 АДРЕСА_4. Даний договір купівлі-продажу посвідчений приватним нотаріусом ХМНО ОСОБА_9
Вказаний договір купівлі продажу спірної квартири укладений з порушенням , а саме довіреність набуває чинності з моменту та на підставі вчинення виконавчого напису нотаріуса на договорі ІПОТЕКИ, відповідно до абз.7 довіреності. Проте, як встановлено судом, договір іпотеки між позивачем та відповідачем ОСОБА_4В не укладався. Таким чином, у відповідача ОСОБА_4 не було правових підстав для продажу спірної квартири, оскільки довіреність не набула чинності.
Судом вважає доведеним, що при укладанні договору купівлі-продажу були порушені ст.ст. 203, 215, 237 представництво ЦК України.
Судом встановлено, що згідно договору міни від 11.09.2009 року, відповідачі ОСОБА_4 і ОСОБА_5 передали, а відповідач ОСОБА_6 прийняв у власність 82/100 частини житлового будинку з надвірними будівлями № 40 по вул. Калінінградській в м. Харкові та 1/2 частину кв. №12 в по вул. Уборевича № 46-в в м. Харкові в порядку обміну на трикімнатну АДРЕСА_9; в свою чергу ОСОБА_6 передав, а ОСОБА_4 та ОСОБА_5 прийняли у власність в рівних частинах кожний ( по 1/2) трикімнатну АДРЕСА_10 в порядку обміну на 82/100 частки жилого дома № 40 по вул. Калінінградскій в м. Харкові та 1/2 частину АДРЕСА_11. Своє право власності ОСОБА_4В та ОСОБА_5 зареєстрували в електронному реєстрі за № 17229611.
Вказаним договір міни є недійсним. Цей договір є похідним від договору купівлі-продажи квартири АДРЕСА_13 від 30.01.2009 р. , який суд вважає за необхідне визнати недійсним.
Відповідно до ч.1 ст. 215 ЦК України недодержання сторонами або стороною в момент вчинення правочину вимог, передбачених ч. 1-3, 5,6 ст. 203 ЦК України має наслідком визнання правочину не дійсним.
Суд дійшов висновку,що оспорюваними договорами було порушено право власності позивачів на вищезгадане нерухоме майно.
Відповідно до вимог ч.4 ст.13, ч.4 ст.41 Конституції України Держава забезпечує захист усіх субєктів права власності.
Згідно зі ст.1 протоколу № 1 Конвенції про захист прав людини та основних свобод, яка відповідно до ст. 9 Конституції України є частиною національного законодавства, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути
позбавлений свого майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах передбачених Законом.
На підставі викладеного, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивачів знайшли своє підтвердження і підлягають задоволенню.
Підлягає задоволенню і заява позивача про поновлення строку звернення до суду з позовом, оскільки це право оспорюється представником відповідача ОСОБА_4, який подав суду заяву про застосування строків позовної давності,і, таким чином, на думку суду, визнав, що право позивачів було порушено.
Представник відповідача дійшов неправильних висновків про пропуск позивачкою строку позовної давності, оскільки вважав, що такий строк слід обчислювати з часу вчинення договорів.
Згідно з ч.1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.
Тобто в основу вирішення питання про сплив строку позовної давності береться до уваги не час вчинення правочинів,договорів, а факт порушення майнового права позивачів.
Суд вважає, що строк предявлення позовних вимог до суду не пропущений, оскільки позивач дізналася про порушення свого права у листопаді 2012 року, що підтверджується постановою Київського РВ ХМУ ГУМВСУ в Харківській області від 09.11.2012 р. про відмову в порушенні кримінальної справи, з якої вбачається, що ОСОБА_2 06.11.12 року звернулася до міліції із заявою про прийняття заходів до ОСОБА_4, який шахрайським шляхом заволодів її квартирою № 89 буд. 160-г по вул..Ак.Павлова м.Харкова, а 24.10.14 року позивач звернулась до суду з позовом про захист свого порушеного права власності на спірну квартиру.
Оскільки суд задовольняє позовні вимоги, то судові витрати, понесені ОСОБА_2, відповідно до ст..88 ЦПК України підлягають стягненню на її користь з відповідачів в рівних частках.
Керуючись ст. 10, 11, 57, 58, 60,88, 212-215,224-226 ЦПК України, ст. 267 ч.1, 202, 203, 212, 215, 216, 219, 236, 319, 321, 328, 334, 533,575, 591 Цивільного Кодексу України, Закону України «Про іпотеку», ч.4 ст.13, ч.4 ст.41 Конституції України , ст.1 протоколу № 1 Конвенції про захист прав людини та основних свобод, суд
Поновити строк ОСОБА_2 та ОСОБА_3 звернення до суду з позовом.
Позовні вимоги ОСОБА_2 та ОСОБА_3 - задовольнити.
Визнати недійсним договір про задоволення вимог іпотекодержателя, посвідчений 20.12.2006 року реєстраційним № 2689 приватним нотаріусом Харківського міського
нотаріального округу ОСОБА_7 між ОСОБА_2 та ОСОБА_4 про передачу ОСОБА_2 під заставу ОСОБА_10 квартири АДРЕСА_2.
Визнати таким що не підлягає виконанню виконавчий напис, реєстраційний № 414, посвідчений 21.01.2009 року приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_8
Визнати недійсним договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1, посвідчений 30.01.2009 року приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_9, реєстраційний № 317, укладений між ОСОБА_4, який діяв від імені ОСОБА_2 за довіреністю від 20.12.2006 року та ОСОБА_6.
Визнати недійсним договір міни квартири АДРЕСА_1, посвідчений 11.09.2009 року приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_9 укладений між ОСОБА_6 та ОСОБА_4 і ОСОБА_5, відповідно до якого ОСОБА_6 передав, а ОСОБА_4 та ОСОБА_5 прийняли у власність в рівних частках кожний по ? частині квартири АДРЕСА_2 в порядку обміну на 82/100 частин житлового будинку № 40 по вул..Калінінградській м.Харкова та ? частину АДРЕСА_3.
Визнати за ОСОБА_2 та ОСОБА_3 право власності по ? частині за кожною на квартиру АДРЕСА_1.
Стягнути в рівних частках з ОСОБА_4 (РНОКПП - НОМЕР_1), ОСОБА_5 (РНОКПП - НОМЕР_2), ОСОБА_6 (РНОКПП НОМЕР_3) на користь ОСОБА_2 (РНОКПП - НОМЕР_4) сплачений судовий збір в розмірі 3898 (три тисячі вісімсот девяносто вісім) грн.. 60 коп., а з кожного по 1299 (одна тисяча двісті девяносто десять) грн.. 53 коп.
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Апеляційного суду Харківської області через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги в 10-денний строк з дня проголошення рішення.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив за заявою відповідача, поданою протягом 10 днів з дня його отримання.

Суддя Н.І. Омельченко підпис

з оригіналом згідно суддя