Справа №731/348/15-ц
Провадження №2-о/731/14/15
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 вересня 2015 року с.м.т.Варва

Варвинський районний суд Чернігівської області у складі:

головуючої судді - Савенка А.І.,

за участю секретаря - Ріпка І.В.,

прокурора - Пуць Т.М.,

свідків - ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в с.м.т. Варва цивільну справу за заявою прокурора Варвинського району в інтересах Варвинської селищної ради Чернігівської області, заінтересована особа - Варвинське районне управління юстиції, про визнання спадщини після смерті ОСОБА_4 відумерлою,

В С Т А Н О В И В:

30 червня 2015 року прокурор Варвинського району в інтересах Варвинської селищної ради Варвинського району Чернігівської області звернувся до суду із заявою про визнання спадщини після смерті ОСОБА_4 відумерлою. Свої вимоги мотивував тим, що ІНФОРМАЦІЯ_9 у віці 53 років помер ОСОБА_4 Згідно архівної копії державного акту земельна ділянка площею 4,03 га, розташована на території Варвинської селищної ради Варвинського району Чернігівської області належала померлому. Заповіт від імені ОСОБА_4 відсутній, до цього часу ніхто із спадкоємців за законом спадщину після останньої не прийняв. Посилаючись на викладені вище обставини, прокурор звернувся із даною заявою до суду.

В судовому засіданні представник Варвинської районної прокуратури Чернігівської області заяву підтримав в повному обсязі, надав аналогічні пояснення.

Представник Варвинської селищної ради Чернігівської області в судове засідання не з'явився, надіслав письмову заяву, в якій заяву підтримав та просив розглянути справу за відсутності їх представника.

Представник заінтересованої особи - Варвинського районного управління юстиції в судове засідання не з'явився, про розгляд справи повідомлявся належним чином, про що свідчить розписка в матеріалах справи.

Заслухавши представника заявника, дослідивши матеріали справи суд доходить наступного висновку.

Судом встановлено, що ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_9 у віці 53 років (а.с.5).

Відповідно до листа з відділу Держземагенства у Варвинському районі Чернігівської області земельна ділянка розміром 4,03 га знаходиться на території Варвинської селищної ради (за межами населеного пункту) Чернігівської області, цільове призначення - ведення товарного сільськогосподарського виробництва (а.с.4).

Із архівної копії Державного акту на право приватної власності на землю серії НОМЕР_1, виданого Варвинською райдержадміністрацією 28 березня 2002 року, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 3186, оригінал державного акту оформлявся на право приватної власності на земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 4,03 га, розташовану на території Варвинської селищної ради Варвинського району Чернігівської області (а. с. 10). Власником вказувався ОСОБА_4

Оригіналу державного акту на право власності на згадувану земельну ділянку суду не надано.

Із довідки, виданої відділом держземагенства у Варвинському районі Чернігівської області від 17.07.2015 року (а.с.46) вбачається, що надати витяг з Державного земельного кадастру про належну ОСОБА_4 земельну ділянку не можливо, оскільки відомості про неї відсутні в національній кадастровій системі (кадастровий номер не присвоювався).

Згідно до переліку не витребуваних часток (паїв), що передані в оренду Варвинською районною державною адміністрацією (а.с. 26 - 31) земельна ділянка, що належала ОСОБА_4 була передана Варвинською РДА в оренду строком на 10 років СТОВ «Дружба-Нова».

Останнім місцем проживання ОСОБА_4 було: АДРЕСА_1, що підтверджується копією поквартирної картки (а. с. 32). Також, за вказаною адресою проживала ОСОБА_5.

Відповідно до інформаційної довідки із спадкового реєстру №41364824 від 01.09.2015 року (а.с.110) спадкові договори та заповіти після смерті ОСОБА_4 відсутні.

Спадкова справа та свідоцтва про право на спадщину після смерті ОСОБА_4, не заводились та не видавались, що вбачається із довідки №41364817 (а.с.111).

Згідно до довідки, виданої Варвинською селищною радою (а.с. 54), квартира АДРЕСА_1 знаходилась на балансі Варвинської селищної ради Варвинського району Чернігівської області та перебувала у комунальній власності до 06 травня 2004 року (а.с. 54). Після приватизації зазначеної квартири гр. ОСОБА_6, вона була продана 25 грудня 2006 року ОСОБА_7, що вбачається із показів свідка ОСОБА_2 та підтверджується копією договору купівлі-продажу від 25.05.2006 року (а.с.11).

ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1 невдовзі перед смертю свого чоловіка змінила місце проживання та була зареєстрована в стаціонарному відділенні лікувального закладу Територіального центру соціального обслуговування Варвинської РДА у АДРЕСА_4 з 01.07.2003 року по 26.02.2007 року (а.с. 93).

Як вбачається із копії запису акту про укладення шлюбу №32 від 06 червня 1992 року ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, уродженець міста Красний Сулим Ростовської області, росіянин, розлучений, уклав шлюб з ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_4, уродженкою с.Козелець Козелецького району Чернігівської області, українки. Зазначено, що спільних дітей особи, які вступали у шлюб не мають. Обоє з осіб розлучені (а.с.6). Шлюб між ОСОБА_4 та ОСОБА_8 не розривався.

Згідно до запису акту про розірвання шлюбу від 17 травня 1992 року (а.с.78) ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_2, росіянин, розірвав шлюб укладений виконкомом Аютинської с/раді Ростовської області з ОСОБА_10. Підставою для розірвання шлюбу було рішення Жовтневого суду Ростовської області. Зазначено, що особи яки розірвали шлюб були у першому шлюбі, спільних дітей до 18 років у подружжя на момент розірвання шлюбу не було.

ІНФОРМАЦІЯ_10 ОСОБА_6 (ІНФОРМАЦІЯ_6, уродженка с.Козелець) померла у м.Чернігові у віці 73 років (а.с. 7).

Спадкова справа після смерті ОСОБА_6 не заводилась, що вбачається із копії довідки із спадкового реєстру №41361941 від 01.09.2015 року (а.с.109). Втім померла залишила заповіт, зареєстрований за НОМЕР_2, посвідчений 15.06.2010 року (а.с.108).

Із копії згадуваного заповіту вбачається, що померла ОСОБА_6 все своє майно заповіла ОСОБА_11 (а.с.145).

У відповідності до запису акту про розірвання шлюбу №16 від 12 травня 1992 року ОСОБА_12, ІНФОРМАЦІЯ_7, українець, та ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_8, українка розірвали шлюб, укладений Виконкомом Івківської с/ради Прилуцького району Чернігівської області, укладений 06 листопада 1973 р. Зазначено, що ОСОБА_12 був у першому шлюбі, ОСОБА_5 перебувала у повторному шлюбі, спільних дітей до 18 років у подружжя на момент розірвання шлюбу не було (а.с.79).

Відповідно до копії актового запису про укладання шлюбу №25 від 06 листопада 1973 року ОСОБА_12, ІНФОРМАЦІЯ_7 одружився з ОСОБА_19, ІНФОРМАЦІЯ_8, уродженкою с.Козелець, Козелецького району Чернігівської області. У графі 8 наявний запис, що особи, які укладали шлюб в одруженні не перебували (а.с. 89-90).

Як вбачається з відповіді відділу Державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Козелецького районного управління юстиції, актові записи про народження дітей ОСОБА_13, ІНФОРМАЦІЯ_1 відсутні, запит переадресований до обласного архіву (а.с. 87).

Згідно до копії актового запису про народження (а.с.139) ОСОБА_15 народився у с.Козелець Чернігівської області ІНФОРМАЦІЯ_11, матір'ю зазначена - ОСОБА_13 (а.с. 139).

Як вбачається з копії актового запису про смерть №3753 від 31 грудня 2008 року ОСОБА_15 помер ІНФОРМАЦІЯ_12 (а.с.142).

Допитана повторно в судовому засіданні свідок ОСОБА_1 в судовому засідання повідомила, що вона була сусідкою подружжя ОСОБА_8. У померлого ОСОБА_4 був рідний брат та донька від першого шлюбу, які проживали в Ростовській області РФ. У ОСОБА_6 теж були родичі, а саме: син ОСОБА_16 (прізвище пригадати не може), рідна сестра ОСОБА_17 (прізвище пригадати не може), племінниці - ОСОБА_20 та ОСОБА_21. Вказала, що син ОСОБА_16 в дитинстві проживав в с.Козелець Чернігівської області у бабусі, після цього виховувався в Прилуцькому інтернаті, у дорослому віці проживав у м. Чернігові, був судимий, про що повідомляла їй ОСОБА_6, крім того, один раз до неї звертались працівники правоохоронних органів які розшукували останнього. Вважала, що син ОСОБА_18 помер. Зазначила, що безпосередньо перед смертю ОСОБА_4 проживав в квартирі один, вів маргінальний спосіб життя, зловживав алкогольними напоями. Після його смерті, поховання відбувалось за рахунок сільської ради, оскільки будь-хто з родичів не з'явився. У квартирі після його смерті залишалось багато брудних речей, сміття та різного непотрібу. ОСОБА_6 на похоронах не була присутня, оскільки перенесла операцію з ампутації кінцівки та перебувала у Озерянському інтернаті. Невдовзі після смерті ОСОБА_4, його дружину ОСОБА_6 привозили з Озерянського інтернату до свого помешкання, де вона забирала документи, що там були. Крім того, гр. ОСОБА_6 приватизувала після цього квартиру, та продала її. Перед продажем у квартирі прибирала її сестра, ОСОБА_17, яку прохала про це ОСОБА_6 Сестра ОСОБА_6 відвідувала її в с.Озеряни та гостювала у свідка разом із дочкою близько тижня. Після продажу квартири між сестрами виник конфлікт щодо грошей від продажу квартири, і про подальше їх спілкування свідкові нічого не відомо.

Свідок ОСОБА_2 у судовому засідання повідомила, що у 2006 році її чоловік придбав у ОСОБА_6 квартиру АДРЕСА_1. На час продажу ОСОБА_6 проживала в с.Озеряни Варвинського району в інтернаті. Про продаж квартири дізнались із оголошення. ОСОБА_6 дала їй доручення на продаж, було здійснено продаж квартири. Після чого, ОСОБА_6 із інтерната в с.Озеряни перевезли в інтернат у м.Чернігів. Із спілкування із ОСОБА_6 свідку стало відомо про наявність у ОСОБА_6 сина, який відбував покарання у місцях позбавлення волі.

Свідок ОСОБА_3 повідомив, що на час смерті ОСОБА_4 він був Варвинським селищним головою. ОСОБА_4 на час смерті проживав один. Дружина була з ампутованою ногою, та проживала в інтернаті в с.Озеряни Варвинського району. Сім'я була неблагополучна. ОСОБА_4 вживав алкогольні напої. Помер у 2003-2004 роках (точну дату не пригадав). Поховання здійснювали за рахунок селищної ради. Повідомляли про смерть дружину, але вона на похорони не приїхала. Вказав, що квартира була засмічена і там панував безлад. Згодом, сміття та деякі речі було вивезено на звалище. Про наявних спадкоємців померлого свідкові нічого не відомо.

Відповідно до п.5 Прикінцевих та Перехідних положень ЦК України правила ст. 1277 ЦК України застосовуються також до спадщини, яка відкрилась, але не була прийнята ніким із спадкоємців до набрання чинності ЦК 2003 року.

Статтею 1277 ЦК України визначено, що в разі відсутності спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття, суд визнає спадщину відумерлою.

Заява про визнання спадщини відумерлою подається після спливу одного року з часу відкриття спадщини.

Отже, правовими підставами визнання спадщини відумерлою можуть бути:

1) фізична відсутність спадкоємців за заповітом та за законом;

2) позбавлення спадкоємців за заповітом та за законом права на спадкування;

3) усунення спадкоємців за заповітом та за законом від права на спадкування;

4) відмова від прийняття спадщини спадкоємцями за заповітом та за законом;

5) неприйняття спадщини спадкоємцями за заповітом та за законом;

6) фізична відсутність спадкоємців за законом або "відпадіння" їх зі складу спадкових відносин (усунення, позбавлення, відмова, неприйняття спадщини), якщо спадкодавцем заповідана лише частина майна.

Одночасно, суд зауважує, що порядок спадкування після смерті ОСОБА_4 визначався законодавством, що діяло на момент його смерті, тобто ЦК України (в редакції 1963 року).

Так, ст. 529 ЦК України визначала, що при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті.

У відповідності до ст. 535 ЦК України (в редакції 1963 року) неповнолітні або непрацездатні діти спадкодавця (в тому числі усиновлені), а також непрацездатні дружина, батьки (усиновителі) і утриманці померлого успадковують, незалежно від змісту заповіту, не менше двох третин частки, яка належала б кожному з них при спадкоємстві за законом (обов'язкова частка). При визначенні розміру обов'язкової частки враховується і вартість спадкового майна, що складається з предметів звичайної домашньої обстановки і вжитку.

Стаття 548 ЦК України (в редакції 1963 року) вказувала, що для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини.

Визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном, відповідно до ст.549 ЦК України (в редакції 1963 року).

Стаття 551 ЦК України (в редакції 1963 року) передбачала, що якщо спадкоємець, закликаний до спадкоємства за законом або за заповітом, помер після відкриття спадщини, не встигнувши її прийняти в установлений строк (стаття 549 цього Кодексу), право на прийняття належної йому частки спадщини переходить до його спадкоємців (спадкова трансмісія).

Відповідно до положень ст.234 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Вирішуючи дану справу суд доходить висновку про необґрунтованість заяви та неможливість її задоволення виходячи з наступного.

По - перше, заявник не навів достатніх доводів про фізичну відсутність спадкоємців за законом, навпроти, показами свідка ОСОБА_1, більшість із яких в ході розгляду справи підтвердились документально, підтверджується наявність спадкоємців померлого - доньки та рідного брата. Однак, залучення згадуваних осіб до участі у справі ускладнене, оскільки повних анкетних даних цих осіб не має, за показами свідка вони проживають у Російській Федерації, і протягом передбаченого ЦПК строку для розгляду справи встановити їх не вбачається можливим.

По - друге, поза увагою заявника залишився факт існування на момент смерті у спадкодавця іншого спадкоємця - його дружини ОСОБА_6. У ході розгляду справи із письмових доказів та даних під присягою свідчень ОСОБА_1 вбачається, що ОСОБА_6 була дружиною померлого ОСОБА_4, шлюб між ними розірвано не було, спільне проживання ОСОБА_6 припинила за 4,5 місяці до його смерті, у зв'язку з погіршенням стану здоров'я. Невдовзі після смерті чоловіка ОСОБА_6 відвідувала їх спільне помешкання з метою відшукування документів, в подальшому просила свою сестру ОСОБА_17 прибрати в квартирі, що вона і здійснила. Крім того, опосередковано, про наявність ознак фактичного вступу у спадщину шляхом управління та володіння часткою спадкового майна, свідчить і те, що ОСОБА_6 в подальшому приватизувала спільне помешкання подружжя, отже залишалась наймачем квартири, повинна була сплачувати комунальні послуги, а відсутність її за місцем проживання була поважною як зазначено у п.5 ч.3 ст.71 ЖК України, в подальшому продала квартиру, що не могло б відбутись без вступу у керування або розпорядження частиною майна ОСОБА_4 (зокрема речами домашнього вжитку), що знаходилася за місцем його проживання. Крім того, гр. ОСОБА_6 заповіла все своє майно гр. ОСОБА_11. Отже, зважаючи на положення ст.548 та ст. 549 ЦК України (в редакції 1963 року) наявні підстави вважати, що спадщина була прийнята одним із спадкоємців померлого фактично.

Крім того, Верховний Суд України 18 грудня 2013 року у справі № 6-138цс13 зробив правовий висновок, що відповідно до ч.ч. 4, 5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України (2004 року) відносини спадкування регулюються нормами ЦК України (2004 року), якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати (строк на прийняття якої закінчився до 1 січня 2004 року), або якщо вона була прийнята хоча б одним із спадкоємців, то до таких спадкових відносин застосовуються норми ЦК УРСР 1963 року.

Зважаючи та те, що наявні підстави вважати, що спадщина була прийнята одним із спадкоємців фактично, а норми ЦК УРСР 1963 року не передбачали процедури визнання спадщини відумерлою, суд враховує даний правовий висновок, що також є підставою для відмови у задоволенні цієї заяви.

Також, статтею1 Протоколу 1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, передбачено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Отже, право власності є одним з основоположних свобод людини, та втручання Держави у це право має застосовуватись у виключних випадках, та за обставин, які викликають жодні сумніви про доцільність їх застосування.

За таких обставин, суд вважає за необхідне відмовити у задоволенні заяви прокурора Варвинського району в інтересах Варвинської селищної ради Чернігівської області, заінтересована особа - Варвинське районне управління юстиції, про визнання спадщини після смерті ОСОБА_4 відумерлою в повному обсязі.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 274-278 ЦПК України, ст. 529,549 ЦК УРСР (в редакції 1963 р.), суд -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні заяви прокурора Варвинського району в інтересах Варвинської селищної ради Чернігівської області, заінтересована особа - Варвинське районне управління юстиції, про визнання спадщини після смерті ОСОБА_4, померлого ІНФОРМАЦІЯ_9, відумерлою - відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Чернігівської області через суд першої інстанції шляхом подачі в 10-ти денний строк з дня отримання його копії апеляційної скарги.

Суддя А.І.Савенко