АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
справа № 22-ц/796/2920/2015 головуючий у 1-й інстанції: Макаренко І.О.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 березня 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду міста Києва в складі:

головуючого: Головачова Я.В.

суддів: Шахової О.В., Поливач Л.Д.

при секретарі: Бугай О.О.

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до публічного акціонерного товариства "Банк "Фінанси та Кредит", третя особа: ОСОБА_2, про визнання договору поруки недійсним, за апеляційною скаргою ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_1 на рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 12 грудня 2014 року,

в с т а н о в и л а :

У серпні 2014 року ОСОБА_1 звернувся до суду з указаним позовом, посилаючись на те, що 29 листопада 2006 року між ОСОБА_2 та ТОВ "Банк "Фінанси та Кредит", правонаступником якого є ПАТ "Банк "Фінанси та Кредит", був укладений кредитний договір № 87-06-И/09, за умовами якого банк надав позичальнику кредит у сумі 180000 доларів США зі сплатою 12% річних строком до 27 листопада 2026 року. У забезпечення виконання ОСОБА_2 зобов'язань за кредитним договором, 29 листопада 2006 року між банком та ОСОБА_1 укладено договір поруки № 87-06-П1/09, відповідно до якого останній взяв на себе зобов'язання перед банком відповідати за зобов'язання позичальника, які виникають з кредитного договору № 87-06-И/09 від 29 листопада 2006 року.

Посилаючись на те, що оскаржуваний договір поруки був укладений ним під впливом таких тяжких обставин (скрутне матеріальне становище, загроза втрати роботи, безпорадність), за яких практично виключалося нормальне функціонування волі, що спричинило укладення ним правочину на вкрай невигідних умовах, чим у свою чергу скористався позичальник, позивач просив суд визнати договір поруки недійсним на підставі ст. 223 ЦК України. Також в обґрунтування позову посилався на те, що при укладенні договору поруки банком не були надані йому роз'яснення, зокрема, щодо сукупної вартості наданих послуг, умов кредитування, переваг та недоліків запропонованої схеми кредитування, а також відносно відповідальності та ризику з боку позивача, як поручителя, що є ознаками нечесної підприємницької практики у розумінні ст. 19 Закону України "Про захист прав споживачів".

Рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 12 грудня 2014 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

У поданій апеляційній скарзі ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_1, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати і ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Особи, які беруть участь у справі, в суд апеляційної інстанції не з'явилися, про час і місце розгляду справи повідомлені належним чином. З урахуванням положень ч. 2 ст. 305 ЦПК України їх неявка не перешкоджає розглядові справи.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого у справі рішення в цій частині, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Судом установлено, що 29 листопада 2006 року між ОСОБА_2 та ТОВ "Банк "Фінанси та Кредит", правонаступником якого є ПАТ "Банк "Фінанси та Кредит", був укладений кредитний договір № 87-06-И/09, за умовами якого банк надав позичальнику кредит у сумі 180000 доларів США зі сплатою 12% річних строком до 27 листопада 2026 року.

У забезпечення виконання ОСОБА_2 зобов'язань за кредитним договором, 29 листопада 2006 року між банком та ОСОБА_1 укладено договір поруки № 87-06-П1/09, відповідно до якого останній взяв на себе зобов'язання перед банком відповідати за зобов'язання позичальника, які виникають з кредитного договору № 87-06-И/09 від 29 листопада 2006 року.

Частиною 1 ст. 553 ЦК України передбачено, що за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником.

У разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки (ч.ч. 1, 2 ст. 554 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно із ч. 2 ст. 16, ч. 1 ст. 215 ЦК України одним із способів захисту порушеного права є визнання недійсним правочину, укладеного з недодержанням вимог, установлених ч.ч. 1-3, 5, 6 ст. 203 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 202 ЦК України правочином є дія, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Така дія повинна бути правомірною, а її неправомірність є підставою для визнання правочину недійсним.

Статтею 203 ЦК України встановлені загальні вимоги до правочинів. Зокрема, волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати внутрішній волі, а правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Їх невиконання є підставою для визнання правочинів недійсними.

Недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю (ч. 1 ст. 216 ЦК України).

Відповідно до ст. 233 ЦК України правочин, який вчинений особою під впливом тяжкої для неї обставини і на вкрай невигідних умовах, може бути визнаний судом недійсним незалежно від того, хто був ініціатором такого правочину.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в п.п. 7, 19 і 23 постанови від 6 листопада 2009 року № 9 "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними", правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом, та із застосуванням наслідків недійсності, передбачених законом. Відповідно до ст.ст. 229-233 ЦК України правочин, вчинений під впливом помилки, обману, насильства, зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною або внаслідок впливу тяжкої обставини, є оспорюваним. Правочин може бути визнаний судом недійсним на підставі ст. 233 ЦК України, якщо його вчинено особою під впливом тяжкої для неї обставини і на вкрай невигідних умовах, чим друга сторона правочину скористалася. Тяжкими обставинами можуть бути тяжка хвороба особи, членів її сім'ї чи родичів, смерть годувальника, загроза втратити житло чи загроза банкрутства та інші обставини, для усунення чи зменшення яких необхідно укласти такий правочин. Особа (фізична чи юридична) має вчиняти такий правочин добровільно, без наявності насильства, обману чи помилки. Особа, яка оскаржує правочин, має довести, що за відсутності тяжкої обставини правочин не було б вчинено взагалі або вчинено не на таких умовах.

Згідно ст. ст. 10, 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Статтею 627 ЦК України передбачено, що відповідно до ст. 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Так, згідно п. 1.1. договору поруки № 87-06-П1/09 від 29 листопада 2006 року поручитель зобов'язується перед кредитором відповідати у повному обсязі за своєчасне та повне виконання боржником зобов'язань за кредитним договором № 87-06-И/09 від 29 листопада 2006 року.

Відповідно до п. 1.3 договору поруки поручитель засвідчив, що він ознайомлений і кредитним договором та погоджується з його умовами.

За таких обставин оскільки позивачем не було доведено, що оспорюваний договір поруки було вчинено ним під впливом такої тяжкої для нього обставини і на вкрай невигідних умовах, що за відсутності такої тяжкої обставини вказаний правочин ним не було б вчинено взагалі або вчинено не на таких умовах, то суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що підстави для визнання договору поруки недійсним на підставі ст. 223 України відсутні.

За змістом ст. 19 Закону України "Про захист прав споживачів" нечесна підприємницька практика забороняється. Нечесна підприємницька практика включає: 1) вчинення дій, що кваліфікуються законодавством як прояв недобросовісної конкуренції; 2) будь-яку діяльність (дії або бездіяльність), що вводить споживача в оману або є агресивною. Підприємницька практика є такою, що вводить в оману, якщо під час пропонування продукції споживачу не надається або надається у нечіткий, незрозумілий або двозначний спосіб інформація, необхідна для здійснення свідомого вибору.

Доводи скаржника про те, що ПАТ "Банк "Фінанси та Кредит" займається нечесною підприємницькою практикою є необґрунтованими, так як позивачем не вказано на конкретні дії відповідача, які б підпадали під встановлені статтею 19 Закону України "Про захист прав споживачів" заборони.

Наведені в апеляційній скарзі інші доводи з урахуванням вищенаведеного не відносяться до тих підстав, з якими процесуальне законодавство пов'язує можливість ухвалення рішення щодо скасування або зміни оскаржуваного судового рішення.

Ураховуючи встановлені судом обставини, рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, що відповідно до ст. 308 ЦПК України є підставою для відхилення апеляційної скарги і залишення рішення суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 313, 314, 315 ЦПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 12 грудня 2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили шляхом подання до цього суду касаційної скарги.

Головуючий Я.В. Головачов

Судді: О.В. Шахова

Л.Д.Поливач