Справа №488/4738/14-ц 26.03.2015 26.03.2015 26.03.2015
Провадження №22-ц/784/841/15
провадження № 22ц/784/841/2015 Головуючий у першій інстанції: Циганок В.Г.
категорія 05 Доповідач апеляційного суду: Лівінський І.В.
У Х В А Л А

іменем України

26 березня 2015 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Миколаївської області в складі:

головуючого Лівінського І.В.,

суддів: Данилової О.О., Самчишиної Н.В.,

при секретарі судового засідання Шпонарській О.Ю.,

за участю: позивача ОСОБА_3, його представника ОСОБА_4,

розглянула у відкритому судовому засіданні цивільну справу

за апеляційною скаргою

ОСОБА_3

на рішення Корабельного районного суду м. Миколаєва від 19 грудня 2014 року

за позовом

ОСОБА_3 до ОСОБА_5, ОСОБА_6 про визнання права власності на автомобіль,

в с т а н о в и л а:

У вересні 2014 року ОСОБА_3 звернувся з позовом, який в подальшому уточнив, до ОСОБА_5, ОСОБА_6 про визнання права власності на автомобіль.

Позивач зазначав, що 4 квітня 2011 року досяг згоди з ОСОБА_5, щодо купівлі-продажу автомобіля марки ЗАЗ 1102, 1992 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 за 12750 грн., що належав ОСОБА_6 При цьому ОСОБА_5, який діяв від імені власника на підставі довіреності, була видана генеральна довіреність на його ім'я з правом повного розпорядження, користування та володіння транспортним засобом та був переданий вказаний автомобіль.

Позивач просив суд визнати за ним право власності на вказаний автомобіль, посилаючись на те, що сторонами вчинено договір купівлі-продажу цього автомобіля, а також, що попередній власник відмовився від цієї речі, а тому він набув право власності на автомобіль за правилами ст. 336 ЦК України.

Рішенням Корабельного районного суду м. Миколаєва від 19 грудня 2014 року в задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3, посилаючись на неповне з'ясування судом обставин справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права, просив рішення скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позов.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення осіб, які приймали участь у справі, дослідивши докази по справі в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Із матеріалів справи вбачається, що власником автомобіля марки ЗАЗ 1102, 1992 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1, є ОСОБА_6, що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу (а.с.15).

18 жовтня 2010 року ОСОБА_6 видав довіреність на ім'я ОСОБА_5 з правом повного розпорядження, користування та володіння транспортним засобом (а.с. 13).

4 квітня 2011 року аналогічну довіреність видав ОСОБА_5 на ім'я позивача, яка була посвідчена нотаріально (а.с.14).

Згідно ч. 1 ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

Відповідно до ч. 5 ст. 656 ЦК України на окремі види майна може бути встановлено спеціальний порядок набуття громадянами права власності.

Зокрема, порядок набуття права власності на автомобіль встановлений Правилами державної реєстрації та обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів та мотоколясок (далі - Правила), затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 1388 від 7 вересня 1998 року.

Так пунктами 7, 8 Правил, в редакції, яка була чинною на момент виникнення спірних правовідносин, передбачено, що однією з умов відчуження транспортного засобу є зняття його з обліку в підрозділі ДАІ.

Отже, набуття права власності на автомобіль здійснюється при наявності договору купівлі-продажу та свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу з відміткою підрозділу ДАІ про зняття цього засобу з обліку.

Однак з матеріалів справи вбачається, що з моменту передачі спірного автомобіля позивачу, цей транспортний засіб не був знятий з обліку в органах ДАІ та до цього часу зареєстрований за ОСОБА_6

Отже, укладення сторонами договору купівлі-продажу не знятого з обліку в органах ДАІ автомобіля, суперечить чинному законодавству.

За таких обставин, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для визнання за позивачем права власності на спірний автомобіль.

Доводи позивача про те, що він набув право власності на спірний автомобіль на підставі оформленого розпискою договору купівлі-продажу, та отримав від відповідача довіреність від 4 квітня 2011 року, якою йому було передано усі повноваження власника автомобіля, не можуть бути достатнім доказом набуття позивачем права власності на автомобіль з наведених вище підстав.

Твердження позивача про те, що власник автомобіля ОСОБА_6 фактично відмовився від цієї речі, а тому він набув право власності на спірний автомобіль за правилами ст. 336 ЦК України, не заслуговують на увагу.

Так, відповідно до ст. 336 ЦК України особа, яка заволоділа рухомою річчю, від якої власник відмовився (стаття 347 цього Кодексу), набуває право власності на цю річ з моменту заволодіння нею.

Водночас, згідно ч.ч. 1, 3 ст. 347 ЦК України особа може відмовитися від права власності на майно, заявивши про це або вчинивши інші дії, які свідчать про її відмову від права власності. У разі відмови від права власності на майно, права на яке підлягають державній реєстрації, право власності на нього припиняється з моменту внесення за заявою власника відповідного запису до державного реєстру.

Отже, оскільки власник спірного автомобіля ОСОБА_6 не зареєстрував свою відмову від права на це майно, ОСОБА_3 не може вважатись належним володільцем автомобіля в розумінні ст. 336 ЦК України.

Визнання позову власником спірного автомобіля ОСОБА_6, також не може вважатись достатньою обставиною для задоволення позову, оскільки сторонами не дотримано спеціальний порядок відчуження автомобіля, передбачений Правилами.

Посилання апелянта на удаваність довіреності, виходять за межі підстав позову, а тому правового значення при розгляді цієї справи не мають.

Інших доводів, які б спростовували висновки суду чи доводили б порушення ним норм цивільного законодавства, апеляційна скарга не містить. Тому підстав для скасування судового рішення колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 315 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити, а рішення Корабельного районного суду м. Миколаєва від 19 грудня 2014 року залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але протягом двадцяти днів може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий: Судді: