Номер провадження: 22-ц/785/1232/15
Головуючий у першій інстанції: Сегеда О.М.
Доповідач: Ісаєва Н. В.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.12.2015 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Одеської області у складі:

головуючого-судді: Ісаєвої Н.В.,

суддів: Журавльова О.Г, Комлевої О.С.,

при секретарі - Ліснік Н.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3, ОСОБА_4 на рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 28 листопада 2014 року у цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_4, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором,-

встановила:

У вересні 2014р. Публічне акціонерне товариство комерційний банк «Приват Банк» (далі - ПАТ КБ «Приват Банк») звернулося до суду з уточненим та доповненим в подальшому позовом до ОСОБА_5, ОСОБА_6 , ОСОБА_4, ОСОБА_3, посилаючись на те, що 24.07.2007р. між ПАТ КБ «Приват Банк» та ОСОБА_5 був укладений кредитний договір №422 М від 27.07.2007р. (далі -кредитний договір), згідно якого останньому був наданий кредит у розмірі 60000,00 доларів США на строк до 24.07.2012р. включно. Відповідач, в свою чергу прийняв на себе зобов'язання щодо повернення отриманого кредиту і сплаті нарахованих відсотків у порядку, в розмірі та строки передбачені пунктами 2.2.2, 2.2.3, 2.2.4, вказаного кредитного договору.

Відповідно до умов п.п. 2.2.2 та 2.2.3 кредитного договору, позичальник зобов'язаний сплачувати кредит та відсотки за користування кредитом у відповідності до графіку погашення кредиту та відсотків.

Згідно п. 4.1 кредитного договору при порушенні позичальником зобов'язань по сплаті кредиту, останній зобов'язувався сплатити кредитору відсотки за користування кредитом у розмірі 15% річних, від суми залишку непогашеної заборгованості по кредиту.

Пунктом 4.3 кредитного договору визначено, що при порушенні позичальником зобов'язань по сплаті кредиту, останній зобов'язаний сплатити кредитору відсотки за користування кредитом у розмірі 32% річних, від суми залишку непогашеної заборгованості по кредиту.

24 липня 2007р. в якості забезпечення виконання зобов'язань ОСОБА_5 за кредитним договором №422 М від 27.07.2007р., між ПАТ КБ «Приват Банк» та ОСОБА_6, ПАТ КБ «Приват Банк» та ОСОБА_4, ПАТ КБ «Приват Банк» та ОСОБА_3 були укладені договори поруки №422 МР/1, №422 МР/2, №422 МР/3, згідно яких останні на добровільних засадах взяли на себе зобов'язання відповідати як солідарні боржники по зобов'язанням ОСОБА_5, що виникають з умов кредитного договору №422 М від 27.07.2007р.

Банк свої зобов'язання за кредитним договором виконав в повному обсязі.

Однак, у порушення вищевказаних умов кредитного договору, а також ст.ст. 509, 1049, 1054 ЦК України ОСОБА_5 свої зобов'язання по кредитному договору, що стосується своєчасного погашення заборгованості по кредиту та відсотків нарахованих за користування кредитом, належним чином не виконав, у зв'язку із чим, станом на 11.07.2014р. виникла заборгованість по кредиту у розмірі 28856,20 доларів США, а саме: заборгованість за кредитом - 8035,93 долари США, заборгованість за процентами - 11148,59 доларів США, пеня - 9671,69 доларів США.

11 червня 2014р. Апеляційний суд Одеської області постановив рішення, відповідно до якого стягнув з ОСОБА_5, ОСОБА_7, ОСОБА_3, ОСОБА_4 заборгованість у розмірі 64727,17 грн., з яких: заборгованість за тілом кредиту - 8042,80 доларів США, за відсотками - 331,10 доларів США, пеня - 85,51 долар США.

Таким чином, станом на 12.11.2014р. заборгованість відповідачів за кредитним договором складає 20403,67 долари США, що за курсом НБУ складає 321357,80грн., з яких: заборгованість по процентом - 10817,49 доларів США, що складає 170375,46грн., пеня - 9586,18 долари США, що складає 150982,33грн., які ПАТ КБ «Приват Банк» просив стягнути з відповідачів в солідарному порядку.

Представник ПАТ КБ «Приват Банк», діюча за довіреністю від 11.07.2014р., в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила їх задовольнити (а.с. 44).

Відповідач ОСОБА_3 в судовому засіданні позовні вимоги не визнала та просила суд відмовити в їх задоволені в повному обсязі, оскільки за рішенням Апеляційного суду Одеської області з неї та співвідповідачів вже була стягнута заборгованість за кредитним договором №422 М від 27.07.2007р. в сумі 64727,17грн., яка 06.10.2014р. була сплачена.

Відповідачі ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_4 в судове засідання не з'явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином, відповідно до вимог ст. 74 ЦПК України (а.с.63,87,88,97,99,100,101).

Рішенням суду позов задоволено .

На рішення суду ОСОБА_3 та ОСОБА_4 принесли апеляційну скаргу, в якій просять рішення суду скасувати, постановити нове, яким відмовити у задоволенні позову, посилаючись на те, що судом неповно з'ясовані обставини, що мають значення для справи, а також, що судом порушено норми матеріального та процесуального права.

Вивчивши матеріали справи, заслухавши суддю-доповідача, доводи апеляційної скарги та заперечень на неї, законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно ст. 213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 303 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно ст. 308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних підстав.

Згідно п.3 ст.10 ЦПК України , кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень, а суд згідно ст.11 ЦПК України, розглядає цивільну справу в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів.

Вирішуючи спір по суті, суд першої інстанції повно та всебічно дослідив матеріали справи, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює.

Відповідно до ч. 3 ст. 10, ч.1 ст.60 ЦПК України кожна із сторін повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених Кодексом.

Матеріалами справи встановлено, що ОСОБА_5 був укладений кредитний договір №422 М від 27.07.2007р., згідно якого останньому був наданий кредит у розмірі 60000,00 доларів США на строк до 24.07.2012р. включно. Відповідач, в свою чергу прийняв на себе зобов'язання щодо повернення отриманого кредиту і сплаті нарахованих відсотків у порядку, в розмірі та строки передбачені пунктами 2.2.2, 2.2.3, 2.2.4, вказаного кредитного договору (а.с.12-14).

Відповідно до умов п.п. 2.2.2 та 2.2.3 кредитного договору, позичальник зобов'язаний сплачувати кредит та відсотки за користування кредитом у відповідності до графіку погашення кредиту та відсотків.

Згідно п. 4.1 кредитного договору при порушенні позичальником зобов'язань по сплаті кредиту, останній зобов'язувався сплатити кредитору відсотки за користування кредитом у розмірі 15% річних, від суми залишку непогашеної заборгованості по кредиту.

Пунктом 4.3 кредитного договору визначено, що при порушенні позичальником зобов'язань по сплаті кредиту, останній зобов'язаний сплатити кредитору відсотки за користування кредитом у розмірі 32% річних, від суми залишку непогашеної заборгованості по кредиту.

24 липня 2007р. в якості забезпечення виконання зобов'язань ОСОБА_5 за кредитним договором №422 М від 27.07.2007р., між ПАТ КБ «Приват Банк» та ОСОБА_6, ПАТ КБ «Приват Банк» та ОСОБА_4, ПАТ КБ «Приват Банк» та ОСОБА_3 були укладені договори поруки №422 МР/1, №422 МР/2, №422 МР/3, згідно яких останні на добровільних засадах взяли на себе зобов'язання відповідати як солідарні боржники по зобов'язанням ОСОБА_5, що виникають з умов кредитного договору №422 М від 27.07.2007р. (а.с.81,82,83).

Встановлено, що ПАТ КБ «Приват Банк» є правонаступником усіх прав та обов'язків ЗАТ КБ «Приват Банк», є юридичною особою відповідно до свідоцтва про державну реєстрацію юридичної особи, керується у своїй діяльності Статутом, має гербову та інші печатки (а.с.23).

Банк свої зобов'язання за договором виконав в повному обсязі, однак відповідачі від належного виконання своїх зобов'язань ухиляються, у зв'язку із чим ПАТ КБ «Приват Банк» звернулося до Малиновського районного суду м. Одеси із позовом про стягнення з відповідачів заборгованості за кредитним договором №422 М від 27.07.2007р. (а.с.51-53).

Рішенням Апеляційного суду Одеської області від 11.06.2014р. позовні вимоги ПАТ КБ «Приват Банк» до ОСОБА_5 , ОСОБА_6, ОСОБА_4, ОСОБА_3. про стягнення заборгованості за кредитним договором №422 М від 27.07.2007р. були задоволенні та з останніх в солідарному порядку було стягнено заборгованість в розмірі 64727,17грн. (а.с.54-57).

Судом встановлено, що 06.10.2014р. ОСОБА_3. погасила борг перед ПАТ КБ «Приват Банк» у розмірі 64727,17грн., який був стягнений з відповідачів за рішенням Апеляційного суду Одеської області та який складається з заборгованості за тілом кредиту - 8042,80 долари США, відсотків - 331,10 доларів США, пені - 85,51 долари США., що підтверджується копією квитанції №ПН160 від 06.10.2014р. та довідкою від 13.10.2014р. (а.с.50,102,103).

Однак, через неналежне невиконання зобов'язань за кредитним договором №422 М від 27.07.2007р. у відповідачів станом на 12.11.2014р. склалася заборгованість перед ПАТ КБ «Приват Банк» в сумі 20403,67 доларів США, що за курсом НБУ на дату розрахунку становить 321357,80грн. з яких:

- заборгованість по процентом - 10817,49 доларів США, що складає 170375,46грн.,

- пеня - 9586,18 долари США, що складає 150982,33грн.

Вказаний факт підтверджується розрахунком заборгованості відповідно до умов Кредитного договору №422 М від 27.07.2007р.(а.с.4).

Відповідно до ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

При цьому ст. 533 ЦК передбачено, що грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті під час здійснення розрахунків на території України за зобов'язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом.

Пункт 1 ч.2 ст. 47 Закону України «Про банки і банківську діяльність» передбачає право банку здійснювати операції з валютними цінностями.

Згідно з п.2.3 Положення про порядок видачі банкам банківських ліцензій, письмових дозволів та ліцензій на виконання окремих операцій (далі - Положення), затвердженого постановою Правління Національного банку України від 17 липня 2001р. № 275, за наявності банківської ліцензії та за умови отримання письмового дозволу Національного банку, банки мають право здійснювати операції з валютними цінностями.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або фінансова установа (кредитор) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Таким чином банк як фінансова установа може укладати кредитні договори, предметом яких є іноземна валюта, за наявності в нього банківської ліцензії та відповідного письмового дозволу.

Згідно ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом.

Частиною 1 ст. 1049 ЦК України визначено, що позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позивачем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Згідно ст.553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язань боржником. У разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники. Тому позивач має право вимагати виконання зобов'язання як від боржника, так і від поручителя.

Згідно зі ст.610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання.

Суд вважає, що позивачем вчинено всі дії, згідно із законом та умовами Кредитного договору, для досудового врегулювання спірних правовідносин.

У разі порушення зобов'язання відповідно до ст.611 ЦК України, настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Правовими наслідками порушення основного зобов'язання, забезпеченого порукою, є солідарна відповідальність або додаткова /субсидіарна/ відповідальність, якщо така відповідальність встановлена договором поруки.

Солідарна відповідальність означає, що у разі невиконання боржником основного зобов'язання, кредитор має право вимагати виконання зобов'язання в повному обсязі або частково як від боржника, так і від поручителя, або від них обох.

Тому, позивач має право вимагати виконання зобов'язання як від боржника, так і від поручителів.

Суд зробив правильний висновок, що укладаючи кредитний договір №422 М від 27.07.2007р. та договори поруки відповідачі усвідомлювали та підтвердили, що умови договорів для них зрозумілі, відповідають їх інтересам, є розумними та справедливими.

Відсутність у боржників необхідних коштів не є підставою для звільнення від відповідальності за порушення зобов'язання, як це передбачено статтею 617 ЦК України.

Зобов'язання припиняється з підстав, передбачених договором або законом (ч.1 ст.598 ЦК). Такі підстави, зокрема, зазначені у статтях 599-601,604-609 ЦК.

Крім того, наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносин сторін кредитного договору, не звільняє останнього від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених ч.2 ст.625 ЦК, оскільки зобов'язання залишається невиконаним належним чином відповідно до вимог статей 526,599 ЦК України.

За таких обставин суд прийшов до обгрунтованого висновку, що позов про стягнення заборгованості за кредитним договором підлягає задоволенню.

Таким чином, доводи апеляційної скарги не приймаються до уваги, оскільки спростовуються матеріалами справи, а письмових доказів на підтвердження доводів апеляційної скарги до апеляційного суду надано не було.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів розглянувши скаргу в межах позовних вимог та доводів апеляційної скарги, вважає, що суд першої інстанції порушень матеріального та процесуального права при вирішенні справи не допустив, рішення суду відповідає фактичним обставинам справи, а наведені в апеляційній скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують.

За таких обставин, доводи апеляційної скарги на увагу не заслуговують та задоволенню не підлягають, підстави для ухвалення нового рішення відсутні.

Судова колегія, розглянувши справу, прийшла до висновку, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, в зв'язку з чим, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 307 ч. 1 п. 1, 319, 324 ЦПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3, ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 28 листопада 2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, однак її може бути оскаржено до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів.

Головуючий- суддя Н.В.Ісаєва

Судді: О.Г. Журавльов

О.С. Комлева