У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 вересня 2015 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних

і кримінальних справ у складі:

Ситнік О.М., Горелкіної Н.А., Євграфової Є.П.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, Товариства з обмеженою відповідальністю «Вента-Ком», третя особа - Приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Лук'янова Олена Борисівна, про визнання договору купівлі-продажу недійсним, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення апеляційного суду Харківської області від 28 травня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У грудні 2013 року ОСОБА_4 звернулася до суду з позовом, у якому зазначала, що з 16 жовтня 2004 року вона перебуває у шлюбі з ОСОБА_5, за час якого придбано автомобіль «Dodge», марки «Avenger STX», 2008 року випуску, номер шасі НОМЕР_2, державний номерний знак НОМЕР_1, зареєстрований за ОСОБА_5 У 2013 році їй стало відомо, що автомобіль був проданий від імені ОСОБА_9 його представником ОСОБА_7, на що ОСОБА_4 згоди не давала.

Просила визнати недійним договір купівлі-продажу автомобіля «Dodge», марки «Avenger STX», 2008 року випуску, номер шасі НОМЕР_2, державний номерний знак НОМЕР_1, що був укладений 02 жовтня 2013 року.

Рішенням Московського районного суду м. Харкова від 23 лютого

2015 року позов задоволено. Визнано недійсним договір купівлі-продажу № А-372/027050 автомобіля «Dodge Avenger STX», 2008 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1, номер шасі НОМЕР_2, укладений 12 жовтня 2013 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Вента-Ком» (далі - ТОВ «Вента-Ком») та ОСОБА_7

Рішенням апеляційного суду Харківської області від 28 травня

2015 року рішення Московського районного суду м. Харкова від 23 лютого

2015 року скасовано, у позові відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_4, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду апеляційної інстанції та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга не може бути задоволена з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи у касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Судами встановлено, що з 16 жовтня 2004 року ОСОБА_4 та ОСОБА_5 перебувають у шлюбі (а. с. 101, т. 1).

На підставі довіреності від 05 листопада 2012 року, посвідченої приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Харківської області Лук'яновою О.Б. та зареєстрованої у реєстру за № 2710, ОСОБА_5 уповноважив ОСОБА_6 або ОСОБА_10 бути його представником (представниками) у всіх без винятку підприємствах, установах та організаціях, незалежно від їх підпорядкування та форми власності, а також перед третіми особами з питань експлуатації та розпорядження, на умовах за його (їх) розсудом автомобілем «Dodge Avenger STX», 2008 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1, номер шасі НОМЕР_2, що належав ОСОБА_5 на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3, виданого 27листопада 2008 року (а. с. 5, т. 1).

02 жовтня 2013 року між ОСОБА_7 та ТОВ «Вента-Ком» укладений договір купівлі-продажу автомобіля «Dodge Avenger STX», 2008 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1. Згідно з умовами вказаного договору вартість автомобіля склала 71 760 грн, що сплачуються власнику майна (або його представнику) ОСОБА_6 безпосередньо покупцем самостійно за попередньою домовленістю з ним до підписання цього договору (а. с. 60, т. 1).

Згідно зі ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Відповідно до ст. 65 СК України для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово.

Отже, за змістом зазначених норм матеріального права належність подружжю майна, придбаного за час шлюбу за спільні кошти подружжя, на праві спільної сумісної власності законодавством презюмується, якщо інше не встановлено судом при розгляді справи.

Згідно з ч. 4 ст. 203 ЦК України правочин має вчинятись у формі встановленій законом.

Згода одного з подружжя на відчуження цінного спільного сумісного майна має бути надана у письмовій формі.

Однак, відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 218 ЦК України недодержання сторонами письмової форми правочину, встановленої законом, не має наслідком його недійсність, крім випадків, встановлених законом. Заперечення однією зі сторін факту вчинення правочину або оспорювання окремих його частин може доводитися письмовими доказами, засобами аудіо-, відеозапису та іншими доказами. Рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків. Якщо правочин, для якого законом встановлена його недійсність у разі недодержання вимоги щодо письмової форми, укладений усно і одна зі сторін вчинила дію, а друга сторона підтвердила її вчинення, зокрема шляхом прийняття виконання, такий правочин у разі спору може бути визнаний судом дійсним.

Законодавством не встановлено недійсності правочину при відчуженні спільного сумісного майна подружжя без письмової згоди одного з подружжя, а тому при розгляді спорів про розподіл цінного спірного майна та визнання недійсними правочинів з відчуження такого без письмової згоди одного з подружжя, за умови наявності іншої згоди, суди мають виходити з права одного з подружжя на відповідну компенсацію вартості відчуженого не в інтересах сім'ї майна.

У випадку порушення письмової форми надання згоди на вчинення відчуження цінного спільного майна подружжя (правочину) якщо один з подружжя надав таку згоду усно, а другий з подружжя погодився з такою згодою, то такий правочин може бути визнаний дійсним.

Такий висновок узгоджується з правовою позицією Верховного Суду України, викладеною у постанові від 08 квітня 2015 року у справі № 6-7цс15.

Апеляційний суд обґрунтовано відмовив у задоволенні позову. Доводи касаційної скарги зводяться до переоцінки доказів, на правильність висновків суду вони не впливають та їх не спростовують.

Згідно ст. 337 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом апеляційної інстанції при розгляді справи дотримано вимоги закону, у зв'язку з чим колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу відхилити, а рішення апеляційного суду залишити без змін.

Керуючись статтями 332, 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення апеляційного суду Харківської області від 28 травня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Колегія суддів:

Ситнік О.М., Горелкіна Н.А., Євграфова Є.П.