печерський районний суд міста києва
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 квітня 2015 року Печерський районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді - Мельник А.В. ,

при секретарі - Якимчук Ю. С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «Еталон» про визнання недійсним договору фінансового лізінгу та відшкодування моральної шкоди

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача в якому просив визнати договір фінансового лізингу № 001653, укладений 09 грудня 2014 року між позивачем та відповідачем, недійсним, а саме таким, який укладений в результаті обману, введення позивача в оману щодо обставин, які мають істотне значення та застосувати наслідки недійсності вищевказаного договору шляхом стягнення з відповідача на користь позивача коштів у розмірі 30 235 грн.

В обґрунтування вимог позову зазначив, що 09 грудня 2014 р. у регіональному офісі ТОВ «Лізингова компанія «ЕТАЛОН» (Київська область, м. Біла Церква, пл. Соборна, 11) між ОСОБА_1 та представником ТОВ «Лізингова компанія «ЕТАЛОН» ОСОБА_2 була досягнута усна домовленість про купівлю автомобіля «Volkswagen Caddy пасс. TDI MT Luck» за 30 2350 грн. Ця домовленість також передбачала сплату позивачем авансового платежу у розмірі 30235 грн. у день укладення договору як частини вартості вищевказаного автомобіля (а саме 10% від його вартості). Решту суми (272115 грн.) позивач повинен був доплатити після доставки компанією автомобіля за місцем мого проживання (АДРЕСА_1), яка, за словами представника компанії ОСОБА_2, мала відбутись через 1 - 2 робочих дні (10-11 грудня 2014 року).

Представник компанії ОСОБА_2 з метою економії часу запропонувала позивачу здійснити авансовий платіж протягом часу, необхідного їй для належного оформлення відповідних документів, оскільки з її слів, приблизно об 11.00 годині того ж дня у неї мала відбутися зустріч з іншим клієнтом, а до вказаної зустрічі їй ще потрібно було також підготувати необхідні документи.

Того ж дня, 09 грудня 2014 року о 10 годині 07 хвилин (відповідно до квитанції № L4-212 від 09 грудня 2014 року) позивачем в представництві AT «Сбербанк Росії» було здійснено часткову оплату вартості автомобіля у розмірі 30235 грн. і лише після оплати ОСОБА_2 надала позивачу можливість підписати договір. При цьому ОСОБА_2 наполегливо запевняла про те, що немає необхідності його читати, так як усі істотні умови вже були усно погодженні. Не бажаючи затримувати представника компанії ОСОБА_2, розраховуючи на її добросовісність, позивач підписав договір, так як вже було здійснено авансовий платіж.

09 грудня 2014 року між позивачем та ТОВ «Лізингова компанія «ЕТАЛОН» в особі ОСОБА_2 було укладено Договір фінансового лізину № 001653, але автомобіля в узгоджений строк відповідачем поставлено не було. Після детального вивчення угоди виявилося, що це договір фінансового лізингу, а не купівлі-продажу, як було погоджено з представником компанії ОСОБА_2 При цьому, ціна автомобіля складає 302350 грн., а 30235 грн., які вже було попередньо сплачено позивачем, - це комісійна винагорода за організацію договору, про яку ОСОБА_2 взагалі не повідомила. Сплачуючи 30235 грн., позивач вважав, що здійснює оплату вартості автомобіля.

При укладенні вищевказаного договору представник ТОВ «Лізингова компанія «ЕТАЛОН» ОСОБА_2 умисно ввела позивача в оману щодо обставин, які мають істотне значення. Це зокрема вид договору (фінансовий лізинг, а не купівля-продаж), вартість доставки автомобіля (9070,5 грн., а не безкоштовно), загальна сума платежів за договором (341655,5 грн., а не 302350 грн.), умови та строк доставки автомобіля (до 90 робочих днів, а не 1- 2 робочі дні) та інші обставини. Вищевикладене свідчить про наявність у представника ТОВ «Лізингова компанія ЕТАЛОН» ОСОБА_2 під час укладення договору умислу на введення позивача в оману.

Відповідно до ч. 1 ст. 230 ЦК України, якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (ч. 1 ст. 229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним.

Згідно з ч. 1 ст. 216 ЦК України, недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.

Відповідно до ст. 21 ЗУ «Про захист прав споживачів», права позивача вважаються в будь-якому разі порушеними, якщо порушується принцип рівності сторін договору, учасником якого є споживач. У ст. 18 цього Закону наведено перелік несправедливих умов у договорах із споживачами, який не є вичерпним, та визначено, що умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача.

Відповідно до вказаної норми закону, несправедливими є, зокрема, умови договору про: виключення або обмеження прав споживача стосовно продавця (виконавця, виробника) або третьої особи у разі повного або часткового невиконання чи неналежного виконання продавцем (виконавцем, виробником) договірних зобов'язань, включаючи умови про взаємозалік, зобов'язання споживача з оплати та його вимог у разі порушення договору з боку продавця (виконавця, виробника); встановлення жорстких обов'язків споживача, тоді як надання послуги обумовлене лише власним розсудом виконавця (п.п. 2,3 ч. 3 ст. 18); надання можливості продавцю (виконавцю, виробнику) не повертати кошти на оплату, здійснену споживачем, у разі відмови споживача укласти або виконати договір, без встановлення права споживача на одержання відповідної компенсації від продавця (виконавця, виробника) у зв'язку з розірванням або невиконанням ним договору (п.4 ч.3 ст.18).

У пунктах 5, 6 статті 18 ЗУ «Про захист прав споживачів» зазначено, що якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. У разі коли зміна положення або визнання його недійсним зумовлює зміну інших положень договору, на вимогу споживача: 1) такі положення також підлягають зміні; або 2) договір може бути визнаним недійсним у цілому.

У договорі фінансового лізингу, укладеному 09 грудня 2014 року між позивачем та відповідачем, виключені та обмежені права лізингоодержувача як споживача стосовно лізингодавця у разі неналежного виконання ним обов'язків, передбачених договором та законом, звужені обов'язки лізингодавця, які передбачені в ЗУ «Про фінансовий лізинг», положеннях ЦК України, повністю виключена відповідальність відповідача за невиконання або неналежне виконання обов'язків щодо передачі предмета лізингу та передачі цієї речі належної якості, одночасно значно розширені права лізингодавця, які суперечать вимогам чинного законодавства.

Крім того, відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 34 ЗУ «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», Національна комісія, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг, у межах своєї компетенції видає ліцензії для здійснення фінансовими установами діяльності з надання будь-яких фінансових послуг, що передбачають пряме або опосередковане залучення фінансових активів від фізичних осіб. А відповідно до частини другої ст. 34 цього ж закону, здійснення діяльності, зазначеної у частині першій цієї статті, дозволяється тільки після отримання відповідної ліцензії. Особи, винні у здійсненні діяльності без ліцензії, несуть відповідальність згідно із законами України.

Тож виходячи з приписів п. 4 ч.1, 2 ст. 34 ЗУ «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», ТОВ «Лізингова компанія «ЕТАЛОН» для здійснення діяльності з надання послуг з фінансового лізингу на умовах, передбачених укладеним Договором фінансового лізингу, має отримати відповідну ліцензію від Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг. Однак, ТОВ «Лізингова компанія «ЕТАЛОН» такої ліцензії не отримувало, що може бути підтверджено відсутністю останнього в Державному реєстрі фінансових установ, доступ до якого є відкритим.

У судовому засіданні позивач повністю підтримав позовні вимоги, просив їх задовольнити, посилаючись на обставини викладені в позовній заяві.

Представник відповідача просив позовну заяву позивача залишити без задоволення в зв'язку з тим що позивачем не доведені позовні вимоги.

Вислухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши письмові докази, суд приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Статтею 60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Судом встановлено, що 09 грудня 2014 року між ТОВ "Лізингова компанія "ЕТАЛОН" (далі - відповідач) та ОСОБА_1 (далі - позивач) було укладено Договір фінансового лізингу № 001653 (далі - Договір).

Відповідно до п. 1.1 Договору, Лізингодавець зобов'язується придбати та передати на умовах фінансового лізингу у користування майно (надалі - Предмет Лізингу, визначений у п. 3.1 цього Договору), а Лізингоодержувач зобов'язується прийняти Предмет Лізингу та сплачувати Лізингові та інші платежі згідно з умовами цього Договору.

На виконання Договору фінансового лізингу № 001653, позивач 09 грудня 2014 року, згідно з Додатком № 1 до зазначеного Договору, що є його невід'ємною частиною, сплатив 30 235 грн. Комісії за організацію, згідно п. 8.2.1а ст. 8 Договору.

Позивач не довів наявності тих обставин на які він посилався як на підставу своїх вимог.

Згідно ч. ч. 3, 4 ст. 203 ЦК України, - волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин вчиняється у формі встановленій законом.

Договір фінансового лізингу № 001653 вчинений у письмовій формі відповідно до ст. 6 ЗУ "Про фінансовий лізинг", підписаний ОСОБА_3 добровільно на кожному аркуші зазначеного Договору, в якому передбачені усі істотні умови, а тому не може і визнаний недійсним, оскільки відсутні підстави недійсності правочину передбачені 215 ЦК України.

09 грудня 2014 року позивач написав заяву про те, що він уважно прочитав та зрозумів умови Договору і отримав свій примірник Договору разом з Додатками № № 1, 2, 3, а також позивач 09 грудня 2014 р. підписав заяву (для фізичної особи) на отримання фінансового лізингу, в якій вказано про марку, модель, та вартість Предмета Лізингу.

Комісія за організацію в сумі 30 235 грн., що сплачена позивачем відповідно до умов Договору відноситься до інших витрат, що безпосередньо пов'язані з виконанням Договору лізингу. Такі витрати передбачено ст. 16 ЗУ "Про фінансовий лізинг".

Лізингоодержувач погодився з усіма умовами Договору під час його підписання і здійснив оплату Комісії за організацію саме за послугу з організації та оформлення Договору при його укладанні, що визначено умовами Договору.

У п. 3 ч. 1 ст. 3 ЦК України зазначено свободу договору як одну із загальних засад цивільного законодавства.

Згідно статті 6 ЦК України, сторони мають право укласти договір, не передбачений цивільним законом, але відповідає загальним засадам цивільного законодавства. Сторони мають право врегулювати у договорі, який передбачений актами цивільного законодавства, свої відносини, які не врегульовані цими актами, а також сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд.

Відповідно ст. 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору.

Стаття 628 ЦК України передбачає можливість укладення змішаних договорів, що складаються з елементів різних договорів.

Статтею 629 ЦК України встановлено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ч. 1 ст. 229 ЦК України, якщо особа, яка вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов'язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Помилка щодо мотивів правочину не має істотного значення, крім випадків, встановлених законом.

Згідно ч. 1 ст. 230 ЦК України, якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (ч.1 ст. 229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним.

Посилання позивача на те, що ТОВ "Лізингова компанія "ЕТАЛОН" своїми діями ввела його як споживача в оману - не відповідає дійсності, оскільки ОСОБА_3 погодився з умовами та самостійно підписав Договір № 001653, обрав на власний розсуд Предмет Лізингу по Договору і ознайомився з умовами Договору, про що відповідно і зазначив у письмовій заяві від 09.12.2014 р.

Позивачем не надано доказів, що підтверджує факт вчинення відповідачем дій, під час укладення Договору № 001653 від 09 грудня 2014 року та при подальшому його виконанні, щодо введення позивача в оману, оскільки договір укладався сторонами вільно, умови договору визначалися на їх розсуд та ними погоджені, а відтак відповідно до ст.ст. 627, 628, 629 ЦК України умови договору є погодженими сторонами та обов'язковими для виконання.

Наданий позивачем та досліджений у судовому засіданні відеозапис не може бути оцінений судом як доказ введення позивача в оману відповідачем, оскільки не містить в собі відтворення обставин укладання сторонами оспорюваного правочину.

Наведені позивачем у позовній заяві несправедливі умови договору, що визначені ст. 18 ЗУ "Про захист прав споживачів" не містяться у Договорі укладеному між сторонами, а тому посилання на такі умови є необґрунтованим.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 18 Закону України "Про захист прав споживачів", - Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача.

Згідно ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом, як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір і (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

Відповідно до ч. 1 ст. 640 ЦК України, договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції.

Згідно ч. 2 ст. 642 ЦК України, якщо особа, яка одержала пропозицію укласти договір, у межах строку для відповіді вчинила дію відповідно до вказаних у пропозиції умов договору (відвантажила товари, надала послуги, виконала роботи, сплатила і відповідну суму грошей тощо), яка засвідчує її бажання укласти договір, ця дія є прийняттям пропозиції, якщо інше не вказане в пропозиції укласти договір або не встановлено законом.

Відповідно до 1 ч. 3, 4 ст. 5 ЗУ "Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг ", - надавати фінансові кредити за рахунок залучених коштів має право на підставі відповідної ліцензії лише кредитна установа. Можливість та порядок надання окремих фінансових послуг юридичними особами, які за своїм правовим статусом не є фінансовими установами, визначаються законами та нормативно-правовими актами державних органів, що здійснюють регулювання діяльності фінансових установ та ринків фінансових послуг, виданими в межах їх компетенції.

Відповідач не є кредитною установою, а тому отримання Ліцензії на здійснення послуг фінансового лізингу не потрібно. Крім того, ТОВ "Лізингова компанія "ЕТАЛОН" взято на облік в Національній комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг, як таке, що має право надавати послуги з фінансового лізингу.

Позивачем не доведений факт укладення між позивачем та відповідачам 09 грудня 2014 року Договору фінансового лізингу № 001653 в результаті введення позивача в оману щодо обставин, які мають істотне значення, а тому зазначений правочин не може бути визнаний судом недійсним.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 3, 10, 11, 60, 212, 213, 214, 215 ЦПК України, суд,

В И Р І Ш И В :

В задоволенні позову ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «Еталон» про визнання недійсним договору фінансового лізінгу та відшкодування матеріальної шкоди відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо воно не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Апеляційного суду м. Києва через Печерський районний суд м. Києва протягом десяти днів з дня проголошення рішення, а особою яка була відсутня при проголошенні рішення протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

Головуючий