У Х В А Л А

31 серпня 2015 року м. Київ
Колегія суддів Судової палати у цивільних справах

Верховного Суду України в складі:

Романюка Я.М., Охрімчук Л.І.,Сеніна Ю.Л.,

розглянувши заяву ОСОБА_4 про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 квітня 2015 року в справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_4 про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою; за зустрічним позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, Вінницької міської ради про встановлення земельного сервітуту,

встановила:

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 25 грудня 2014 року позов ОСОБА_5 задоволено. Усунуто перешкоди, які чинить ОСОБА_5 ОСОБА_4 у користуванні частиною належної ОСОБА_5 земельної ділянки, площею 0,0008 га, розташованої за адресою: АДРЕСА_1, шляхом її зобов'язання повернути ОСОБА_5 частину самовільно зайнятої земельної ділянки, перенісши паркан на межу земельної ділянки, яка визначена у державному акті на право власності на земельну ділянку від 26 грудня 2006 року.

Зустрічний позов ОСОБА_4 задоволено. Встановлено на користь ОСОБА_4 безоплатний безстроковий сервітут на земельну ділянку, що належить ОСОБА_5 на підставі державного акту, яка розташована по АДРЕСА_1, на право проходу, проїзду та влаштування підземного дренажу до земельної ділянки домоволодіння АДРЕСА_2 відповідно до варіанту 1, визначеному в додатку 2 висновку судової земельно-технічної експертизи, виготовленої ТОВ «Експертно-юридична фірма Соломон» від 22 вересня 2014 року. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішенням Апеляційного суду Вінницької області від 16 лютого 2015 року рішення суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог за зустрічним позовом ОСОБА_4 скасовано та ухвалено в цій частині нове рішення, яким відмовлено у задоволенні зустрічного позову. В іншій частині рішення суду залишено без змін. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 квітня 2015 року касаційні скарги Вінницької міської ради та ОСОБА_4 відхилено.

У поданій до Верховного Суду України заяві ОСОБА_4 просить скасувати ухвалу Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 квітня 2015 року та передати справу на новий розгляд до суду касаційної інстанції, посилаючись на неоднакове застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, а саме статей 401, 402, 403 ЦК України.

Перевіривши доводи заяви, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України дійшла висновку про те, що у допуску справи до провадження необхідно відмовити.

У справі, про перегляд якої подано заяву, суд касаційної інстанції погоджуючись з рішенням суду апеляційної інстанції, виходив із того, що ОСОБА_4 не довела, що вона не має можливості забезпечити вільний проїзд до свого будинку № 29 не інакше, як шляхом встановлення земельного сервітуту щодо земельної ділянки, яка належить ОСОБА_5, враховуючи, що на земельній ділянці ОСОБА_5 відсутня основна умова, передбачена статтею 99 ЗК України - для встановлення сервітуту на право проїзду - наявний шлях, а щодо вимоги ОСОБА_4 про встановлення такого сервітуту як право проходу до належної їй земельної ділянки, то з пояснень сторін та матеріалів проведеної експертизи вбачається, що вона користується проходом через земельну ділянку по АДРЕСА_3.

У наданій для порівняння ухвалі Верховного Суду України від 25 березня 2009 року, як суд касаційної інстанції, виходив із того, що суд першої інстанції, встановивши земельний сервітут у виді надання права ОСОБА_1 і членам його сім'ї проходу та проїзду по наявному на ділянці ОСОБА_2 шляху шириною 3 м 50 см, місцевий суд не встановив в якому саме місці на земельній ділянці відповідача знаходиться цей проїзд, не визначив його межі, не обґрунтував, чому його ширина має становити 3 м 50 см, а також вирішив питання щодо прав невизначеного кола осіб, що унеможливлює виконання ухваленого рішення.

У наданій для порівняння ухвалі Верховного Суду України від 17 листопада 2009 року, як суд касаційної інстанції, виходив із того, що доводи касаційної скарги та матеріали справи не дають підстав для висновку про порушення судами норм матеріального або процесуального права.

У наданій для порівняння ухвалі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 22 січня 2013 року, суд касаційної інстанції, виходив із того, що у позивача для користування належним йому будинком та земельною ділянкою є потреба у користуванні чужим майном, чужою земельною ділянкою, та відсутність можливості у задоволенні цієї потреби іншим способом, ніж встановлення сервітуту з конкретним землевласником яким у даному випадку є ОСОБА_2. Викладене підтверджується експертним висновком.

У наданій для порівняння ухвалі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 24 жовтня 2012 року, суд касаційної інстанції, виходив із того, що відповідно до експертного висновку № 1078/011 використання земельної ділянки площею 1500 кв.м., яка належить ОСОБА_1, за цільовим призначенням - для ведення особистого селянського господарства. Оскільки на кадастровому плані відсутній вільний прохід від земельної ділянки для обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, експертом запропоновано варіант найменш обтяжливий для відповідачів - встановлення земельного сервітуту. Оскільки обов'язковою умовою встановлення сервітуту є певна потреба у користуванні чужим майном та відсутність можливості у задоволенні цієї потреби іншим способом, як встановлення сервітуту з конкретним землекористувачем, тому суд першої інстанції зробив правильний висновок про задоволення позовних вимог щодо встановлення сервітуту, що підтверджується належними доказами.

Порівняння вищенаведених судових рішень із судовим рішенням, про перегляд якого подано заяву, не дає підстав для висновку про те, що суд касаційної інстанції при розгляді двох чи більше справ за тотожних предмета спору, підстав позову та за аналогічних обставин і однакового регулювання нормами матеріального права спірних правовідносин дійшов протилежних висновків щодо заявлених позовних вимог.

Керуючись статтею 360 ЦПК України, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України

у х в а л и л а:

У допуску до провадження Верховного Суду України справи за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_4 про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою; за зустрічним позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, Вінницької міської ради про встановлення земельного сервітуту за заявою ОСОБА_4 про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 квітня 2015 року відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: Я.М. Романюк

Л.І. Охрімчук

Ю.Л. Сенін