Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20.03.2015 Справа №607/19204/14-ц

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області в складі:

головуючої Герчаківської О.Я.,

з участю секретаря Паюка М.М.,

позивача ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Тернополі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання договору купівлі-продажу автотранспортного засобу недійсним та витребування майна із чужого незаконного володіння, -

встановив:

ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до ОСОБА_2 про визнання договору купівлі-продажу автотранспортного засобу недійсним та витребування майна із чужого незаконного володіння. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що 23 квітня 2013 року вона разом із чоловіком ОСОБА_3 придбали автомобіль марки MITSUBISHI PAJERO 3.0 I V6 GS, 1997 року випуску, кузов НОМЕР_3, реєстраційний номер НОМЕР_4. Даний автомобіль перебуває в їхньому спільному володінні на підставі довіреності ВТС 940292 від 23 квітня 2013 року. 17 липня 2014 року до чоловіка позивача ОСОБА_3 зателефонувала його колишня дружина ОСОБА_4 і запитала, чи він не має наміру продавати їхнє авто. В зв'язку із тим, що вони дійсно планували продавати авто, чоловік повідомив ОСОБА_4, що має такий намір. Того ж дня ОСОБА_3 зустрівся з ОСОБА_4 і зацікавленим покупцем, для того, щоб останній міг оглянути автомобіль. Покупцю авто сподобалося і всі домовились про зустріч біля МРЕО м.Тернополя 22 липня 2014 рокуо 9.00 год. ранку. 22 липня 2014 року чоловік позивача, як і було домовлено, приїхав до МРЕО м.Тернополя, де зустрів ОСОБА_4 На його запитання, де покупець, остання відповіла, що покупець знаходиться в приміщенні МРЕО, а вона допоможе з оформленням всіх документів. ОСОБА_4 взяла в чоловіка позивача паспорт, всі документи на автомобіль і сказала, що все зробить сама, а присутності ОСОБА_3 не потрібно, тому він залишився чекати на вулиці. Через деякий час до ОСОБА_3 підійшла ОСОБА_4 і повідомила, що вона переоформила автомобіль на іншу людину, та грошей йому ніхто не заплатить, бо вважає, що він повинен відшкодувати їй якісь витрати. Внаслідок цього між ними виникла сварка, в ході якої ОСОБА_4 сказала, що якщо він не віддасть їй автомобіль, вона заборонить їх дітям з ним зустрічатися. Чоловік позивача вийшов з авто і пішов додому. Таким чином, без присутності ОСОБА_3 22 липня 2014 року було укладено договір №644144 купівлі-продажу автотранспортного засобу про те, що продавець ОСОБА_3 продав автомобіль марки MITSUBISHI PAJERO 3.0 I V6 GS, 1997 року випуску, кузов НОМЕР_3, реєстраційний номер НОМЕР_4, а відповідач ОСОБА_2, як покупець придбав дане авто. Чоловік позивача не був присутній при укладенні даного договору, не підписував його, а тому ОСОБА_1 просить суд визнати недійсним договір купівлі-продажу автотранспортного засобу №644144 від 22 липня 2014 року, присудити з відповідача в користь позивача автомобіль марки MITSUBISHI PAJERO 3.0 I V6 GS, 1997 року випуску, кузов № НОМЕР_1, реєстраційний номер НОМЕР_4.

Позивач ОСОБА_1 в судовому засіданні позов підтримала з підстав, викладених у позовній заяві, просила суд його задовольнити в повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з'явився з невідомої на те суду причини, хоча про день та час судового засідання повідомлявся належним чином.

Суд вважає, що відповідач про дату та час розгляду справи повідомлений належним чином, про причини своєї неявки суд не повідомив, а тому відповідно до ч.4 ст.169 ЦПК України, справу слід вирішити на підставі наявних доказів та постановити заочне рішення.

Заслухавши пояснення позивача, дослідивши та оцінивши докази по справі, суд вважає, що позов до задоволення не підлягає, виходячи з наступного.

Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч.1 ст.16 ЦК України).

Стаття 11 ЦПК України передбачає, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень; докази надаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі; доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_5 від 06 серпня 2009 року, виданого Відділом реєстрації актів цивільного стану Тернопільського міського управління юстиції, 06 серпня 2009 року ОСОБА_3 зареєстрував шлюб із ОСОБА_5, у зв'язку з чим остання змінила прізвище на «ОСОБА_1».

Згідно довіреності від 23 квітня 2013 року, посвідченої приватним нотаріусом Стрийського районного нотаріального округу ОСОБА_6, ОСОБА_7 цією довіреністю уповноважує ОСОБА_3, ОСОБА_1, що проживають в АДРЕСА_1, які діють самостійно, продати, передати в оренду, за ціну і на умовах на розсуд уповноважених належний ОСОБА_8 на підставі свідоцтва про реєстрацію ТЗ серії НОМЕР_6, виданого 07 вересня 2004 року Львівським МРЕВ ДАІ ГУ УМВС України, автомобіль марки MITSUBISHI PAJERO 3.0 I V6 GS, 1997 року випуску, шасі (кузов, рама, коляска) НОМЕР_3, ідентифікатор НОМЕР_3, реєстраційний НОМЕР_9.

Відповідно до Витягу про реєстрацію в єдиному реєстрі довіреностей, наданого приватним нотаріусом Стрийського районного нотаріального округу Львівської області ОСОБА_6 23 квітня 2013 року, під реєстраційним номером 39391345 посвідчено довіреність, видану в порядку передоручення. Відомості про довіреність, на яку видано передоручення: реєстраційний номер 25946258, дата посвідчення 19 листопада 2008 року, номер у реєстрі нотаріальних дій 2655, довіреність посвідчено в Рівненській обл., Острозький районний, ОСОБА_9 Особа, яка видала довіреність у порядку передоручення: ОСОБА_3. Представники за довіреністю, виданою в порядку передоручення, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_7.

Як вбачається із договору №664144 купівлі-продажу автотранспортного засобу від 22 липня 2014 року, «Продавець» ОСОБА_8, по дор. ВТС 940292 діє ОСОБА_3, продала «Покупцеві» ОСОБА_2 автомобіль марки MITSUBISHI PAJERO, 1997 року випуску, шасі (кузов, рама, коляска) № НОМЕР_3, реєстраційний № НОМЕР_4. Вказаний автомобіль проданий за 60340 грн. Даний договір підписаний «Продавцем» та «Покупцем».

Як слідує з акту №664144 технічного стану транспортного засобу або його складової частини, що має ідентифікаційний номер, складеного комісією в складі ПАТ «Надзбруччя-Лада», м.Тернопіль, вул.С.Будного,7, а також комітента ОСОБА_3, проведено огляд технічного стану, комплектності та оцінку транспортного засобу або його складової частини, що має ідентифікаційний номер MITSUBISHI PAJERO, номер свідоцтва про реєстрацію НОМЕР_6, 1997 року випуску, кузов (рама, шасі) № НОМЕР_3. Ціна продажу: 60 340,00 грн. Під даним актом міститься підпис комітента (довіреної особи)

Згідно висновку експерта №1-858/14 від 25 вересня 2014 року, підготовленого Науково-дослідним експертно-криміналістичним центром УМВС України, підписи в рядках «підпис «Продавця» договору купівлі-продажу автотранспортного засобу №664144 та «Комітент (довірена особа)» акту №664144 технічного стану транспортного засобу або його складової частини виконані не ОСОБА_3, а іншою особою.

Із свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_7, виданого Центром ДАІ 6101, слідує, що власником транспортного засобу марки MITSUBISHI PAJERO, шасі (кузов, рама) НОМЕР_3, реєстраційний номер НОМЕР_2, є ОСОБА_12.

Водночас, згідно інформації, наданої ДАІ УМВС України в Тернопільській області №13/854 від 06 лютого 2015 року, станом на 06 лютого 2015 року автомобіль MITSUBISHI PAJERO, 1997 року випуску, зеленого кольору, кузов № НОМЕР_1, свідоцтво про реєстрацію НОМЕР_8 від 24 січня 2015 року, зареєстрований за громадянином ОСОБА_13, ІНФОРМАЦІЯ_2, проживає за адресою: АДРЕСА_2.

Відповідно до ст.316 ЦК України правом власності є право особи на річ, яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном. (ч.1 ст.317 ЦК України).

Відповідно до ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Згідно ч.ч.1, 2 ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передачі майна, якщо інше не встановлено договором або законом, відповідно до ч.1 ст.334 ЦК України.

Стаття 237 ЦК України визначає представництво як правовідношення, в якому одна сторона (представник) зобов'язана або має право вчинити правочин від імені другої сторони, яку вона представляє.

Представництво виникає на підставі договору, закону, акта органу юридичної особи та з інших підстав, встановлених актами цивільного законодавства.

Особливістю відносин представництва є те, що вони виникають та існують в інтересах особи, яка добровільно надала іншій особі право вчинити певний перелік дій, які вона заздалегідь схвалює. Правочин, вчинений представником, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов'язки лише для особи, яку він представляє.

Закон надає можливість здійснити передоручення - передачу своїх повноважень частково або в повному обсязі іншій особі, якщо це встановлено договором між особою, яку представляють, і представником. Правочин, вчинений замісником, також створює, змінює, припиняє цивільні права та обов'язки лише для особи, яку він представляє в порядку передоручення.

В силу ст.ст.238, 244 ЦК України, довіреність не є правовим оформленням переходу права власності, на підставі довіреності здійснюється представництво. Довіреність є письмовим документом, що видається однією особою іншій особі для представництва перед третіми особами.

Відповідно до ч.1 ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою ст.203 ЦК Украйни.

У силу ч.1 ст. 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити ЦК України, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства.

В судовому засіданні встановлено, що спірний автомобіль належить ОСОБА_14 та згідно довіреності від 23 квітня 2013 року, посвідченої приватним нотаріусом Стрийського районного нотаріального округу ОСОБА_6, діючи від імені власника транспортного засобу, в порядку передоручення ОСОБА_7 уповноважує ОСОБА_3, ОСОБА_1, що проживають в АДРЕСА_1, які діють самостійно, продати, передати в оренду, за ціну і на умовах на розсуд уповноважених автомобіль марки MITSUBISHI PAJERO 3.0 I V6 GS, 1997 року випуску, шасі (кузов, рама, коляска) НОМЕР_3, ідентифікатор НОМЕР_3, реєстраційний НОМЕР_9.

Сукупність прав та обов'язків наданих вказаною довіреністю не робить відносини власності правовідносинами, з усіма правовими наслідками, що випливають з цього. Довіреність не є договором купівлі-продажу, дарування чи будь-яким іншим договором, наслідком якого є законне отримання права власності.

Таким чином, за своїм юридичним змістом доручення є договором про представництво, який є одностороннім і згідно якого повірений зобов'язується діяти від імені довірителя та не вправі вчиняти дії щодо майна на власну користь.

Отже оформляючи «генеральну довіреність» на автомобіль, ОСОБА_3 та ОСОБА_1 отримали його тільки для користування і розпорядження, але права власності на транспортний засіб в них не виникло. Власником автомобіля MITSUBISHI PAJERO 3.0 I V6 GS, 1997 року випуску, шасі (кузов, рама, коляска) НОМЕР_3, ідентифікатор НОМЕР_3, реєстраційний НОМЕР_9, згідно наданих суду документів, є ОСОБА_8, яка і вправі пред'явити позов до осіб, які порушують її право власності на транспортний засіб. Таким чином, ОСОБА_1 є неналежним позивачем в даній справі, оскільки при оформленні довіреності право власності на автомобіль до уповноважених осіб не переходить. Окрім того, суд звертає увагу на те, що згідно отриманої інформації від ДАІ УМВС України в Тернопільській області, власником вказаного вище транспортного засобу є ОСОБА_13, а тому вважає, що вимога про витребування майна із чужого незаконного володіння заявлена до неналежного відповідача.

З урахуванням наведеного, суд приходить до висновку, що у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання договору купівлі-продажу автотранспортного засобу недійсним та витребування майна із чужого незаконного володіння слід відмовити.

Керуючись ст.ст.3, 10, 11, 57, 60, 160, 212-215, 218 ЦПК України, суд, -

вирішив:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання договору купівлі-продажу автотранспортного засобу недійсним та витребування майна із чужого незаконного володіння - відмовити.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Позивач має право оскаржити рішення суду в загальному порядку. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом десяти днів з дня проголошення рішення до апеляційного суду Тернопільської області через Тернопільський міськрайонний суд. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене відповідачем в апеляційному порядку.

Головуюча О.Герчаківська