Провадження № 2/521/520/15
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К РА Ї Н И

«15» травня 2015 року Малиновський районний суд м. Одеси в складі:

головуючого судді - Мазун І.А.

за участю секретаря - Торжинської К.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа - ОСОБА_3 про встановлення факту проживання однією сім'єю та поділ спільного майна подружжя, за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1, третя особа - ОСОБА_3 про визнання майна особистою приватною власністю та за позовом третьої особи, що заявляє самостійні вимоги на предмет спору ОСОБА_3 до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про визнання права власності, суд -

В С Т А Н О В И В:

До Малиновського районного суду м.Одеси звернувся ОСОБА_1 з позовом до ОСОБА_2 про встановлення факту проживання однією сім'єю з ОСОБА_2 та поділ спільного майна подружжя. Позивач обґрунтовував свої вимоги тим, що в 2003 році між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було проведено обряд таїнства вінчання, після чого вони почали разом проживати однією сім'єю та вести спільне господарство, маючи спільні доходи та витрати. 09 березня 2006 року ними під час проживання однією сім'єю була придбана квартира за адресою: АДРЕСА_1.

12 липня 2008 року між ОСОБА_1, та ОСОБА_2 було укладено шлюб. 25 червня 2010 року ними у власність була придбана уже друга квартира, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2. Позивач вказує на те, що після придбання квартири АДРЕСА_3, він реконструював та відремонтував окремо стоячу господарську будівлю, що знаходилася у дворі цього будинку (АДРЕСА_2) та обладнав там окрему однокімнатну квартиру. Позивач стверджує, що під час спільного проживання із ОСОБА_2, у період з 12 листопада 2003 року по 11 грудня 2012 року, він набув право спільної сумісної власності на квартири, що знаходяться за адресами: АДРЕСА_4 та АДРЕСА_5 в рівних долях з ОСОБА_2, на половину вартості будівельних матеріалів, використаних при реконструкції та ремонті окремо стоячої господарської будівлі, що знаходиться за адресою АДРЕСА_2, та частину рухомого майна, що знаходиться у вищевказаних квартирах.

ОСОБА_2 звернулась до суду із зустрічним позовом до ОСОБА_1 та просила відмовити у задоволенні позову ОСОБА_1 та визнати на нею право власності на квартири, що знаходяться за адресами: АДРЕСА_4 та АДРЕСА_5.

Позивач за зустрічним позовом стверджує, що з 2004 року по 2008 рік вона зустрічалась з різними чоловіками, однак серйозних стосунків з приводу утворення сімейних відносин, у неї не було, з ОСОБА_1 однією сім'єю не проживала, спільного господарства не вела та бачила його за цей період декілька разів і лише у 2008 році вона уклала із ОСОБА_1 шлюб.

ОСОБА_2 обґрунтовувала свої вимоги тим, що вона домовилась зі своєю матір'ю ОСОБА_3 про те, що остання поїде працювати за кордон задля того, щоб заробити кошти на купівлю квартир. Тому купівля квартири АДРЕСА_6 відбулася частково за кошти ОСОБА_3 та частково за кошти, що були отримані в кредит у КБ «Надра Банк». Погашення кредиту відбулося за рахунок коштів, що пересилала її матір через ОСОБА_4 та інших осіб. В загальному, за твердженням ОСОБА_2, на квартиру АДРЕСА_6 та на погашення кредиту було надіслано 24945 (двадцять чотири тисячі дев'ятсот сорок п'ять) євро.

За твердженням ОСОБА_2, квартира №13, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 також була куплена за гроші, що були передані їй матір'ю із Австрії. Так, за твердженням ОСОБА_2, матір надіслала їй 56913 (п'ятдесят шість тисяч дев'ятсот тринадцять) євро.

Третя особа, що заявляє самостійні вимоги на предмет спору, ОСОБА_3 24 січня 2014 року звернулась до суду із позовом до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про визнання за нею права власності на квартиру №13, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_2.

ОСОБА_3 обґрунтовує свої вимоги тим, що її дочка ОСОБА_2, виконуючи домовленість про купівлю квартир, отримувала від неї через ОСОБА_4 та інших осіб грошові кошти та придбала на них дві квартири, що знаходяться за адресами: АДРЕСА_4 та АДРЕСА_5. Внаслідок того, що квартира, яка була придбана за її кошти, є предметом спору про поділ майна подружжя - вона вимушена звернутись до суду за захистом свого права власності.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та його представники підтримали уточнені позовні вимоги від 11.07.2014р. в повному обсязі та заперечували проти задоволення зустрічного позову ОСОБА_2 та позову третьої особи ОСОБА_3.

Відповідач (позивач за зустрічним позовом) ОСОБА_2 та її представник заперечували проти задоволення позову ОСОБА_1 та наполягали на задоволенні її зустрічного позову із врахуванням уточнень, які надійшли до суду 13 червня 2014 року.

Представник третьої особи, що заявляє самостійні вимоги на предмет спору в судовому засіданні свій позов із врахуванням уточнень, які надійшли до суду 03 березня 2014 року, та позов ОСОБА_2 підтримала а також просила в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовити.

Вивчивши матеріали справи, дослідивши письмові докази, заслухавши пояснення позивача, його представників, відповідача та її представника, представників третьої особи, що заявляє самостійні вимоги на предмет спору, заслухавши свідків, викликаних за клопотаннями сторін, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають частковому задоволенню, зустрічний позов ОСОБА_2 не підлягає задоволенню та позов третьої особи, що заявляє самостійні вимоги на предмет спору - ОСОБА_3, також не підлягає задоволенню із наступних підстав.

Судом встановлено, та не заперечується сторонами, що в листопаді 2003 року між позивачем та відповідачем було проведено обряд таїнства вінчання, що підтверджується наданими суду фотографіями.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 проживали однією сім'єю та вели спільне господарство з 12 листопада 2003 року по 11 грудня 2012 року.

Дану обставину підтверджують наступні докази:

довідка Приватного підприємства «Ремеді» №8 від 03 квітня 2014 року за підписом директора ОСОБА_5, яка вказує, що 27 квітня 2007 року ОСОБА_2 була проведена процедура внутрішньо маткової інсемінації спермою чоловіка (ОСОБА_1.) ;

заява-зобов'язання подружжя від 27 квітня 2007 року вказує на те, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 проживають за адресою: АДРЕСА_1 та про те, що ОСОБА_2 та ОСОБА_1 просять провести інсемінацію спермою чоловіка ОСОБА_1, а не донора. Під даною заявою-зобов'язанням стоять особисті підписи ОСОБА_2 та ОСОБА_1;

фотографіями, залученими до матеріалів справи, із зазначенням дат зйомки подій;

копіями квитанцій, наданими ПАТ КБ «Надра» ;

показаннями свідків ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12

Суд в цій частині ставиться критично до показань свідків ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_15, ОСОБА_16 та ОСОБА_17, оскільки:

Свідок ОСОБА_15, маючи зареєстроване місце проживання у м. Білгород-Дністровський Одеської області, вказувала, що вона проживала у м. Одеса в період з 2005 по теперішній час та була свідком життя та стосунків ОСОБА_2, проте навіть не змогла пояснити суду, на якій вулиці вона проживала.

Свідок ОСОБА_18 пояснила суду, що є клієнтом ОСОБА_2 з 2005 року, та зазначила, що ОСОБА_1 не проживав однією сім'єю із ОСОБА_2 у період з 2003 року по 2008 рік. Проте свідок лише одного разу була біля квартири по вул. Богдана Хмельницького, де проживали ОСОБА_1 та ОСОБА_2, та в середину не заходила.

Свідок ОСОБА_14 заперечувала факт, що з 2003 року ОСОБА_2 та ОСОБА_1 проживали однією сім'єю. Суд критично ставить до показів даного свідка, оскільки за її словами вона проживала з 2003 до кінця 2005 року за кордоном у Туреччині та перебувала там у громадянському шлюбі з громадянином Туреччини. Також свідок ОСОБА_14 зареєстрована та проживає у Придністровській Молдавській республіці. Свідком не було надано доказів проживання у місті Одеса на період описаних обставин у її свідченнях.

Свідок ОСОБА_9 05 грудня 2014 року надав суду пояснення, що ОСОБА_2 та ОСОБА_1 орендували кімнату у його сусідки в комунальній квартирі за адресою: АДРЕСА_7. В даній кімнаті з 2004 року мешкали ОСОБА_2В, ОСОБА_1 та ОСОБА_3 Свідок пояснив, що він постійно мешкав у даній комунальній квартирі, тому постійно бачив вищезазначених осіб, які мешкали однією сім'єю та вели спільне господарство. Згодом, ОСОБА_2, ОСОБА_1 та ОСОБА_3 почали знімати його кімнату у його матері за тією ж адресою. Свідок пояснив, що вищевказані особи з'їхали з орендованої в його матері кімнати саме навесні 2006 року, коли придбали квартиру по вулиці Богдана Хмельницького у місті Одеса.

У відповідності до ст. 3 СК України, сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки.

Згідно до ст. 74 СК України, якщо жінка та чоловік проживають однією сім'єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу.

Так, згідно пункту 1 Прикінцевих та перехідних положень Сімейного кодексу України, цей кодекс набирає чинності одночасно з набранням чинності Цивільним кодексом України.

Згідно пункту 1 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України, цей кодекс набирає чинності з 01 січня 2004 року.

Отже, норма статті 74 Сімейного кодексу України, згідно якої, якщо жінка та чоловік проживають однією сім'єю, але не перебувають у шлюбі між собою, на що посилається позивач, почала діяти з 01 січня 2004 року.

А тому, позовні вимоги із приводу визнання факту проживання однією сім'єю та ведення спільного господарства підлягають задоволенню частково, а саме у період з 01 січня 2004 року по 11 грудня 2012 року включно.

Відповідно до вимог ст.ст.202-203 Цивільного кодексу України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Згідно до ст.ст.368, 372спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом.

Судом встановлено, що 09 березня 2006 року під час проживання однією сім'єю, ОСОБА_2 та ОСОБА_1 за спільні кошти була на ім»я ОСОБА_2 була придбана квартира за адресою: АДРЕСА_1, що підтверджується договором купівлі продажу за 34000 (тридцять чотири тисячі) доларів США. Вказане нерухоме майно було придбано часткового за рахунок отриманого кредиту в розмірі 27200 (двадцять сім тисяч двісті) доларів США та готівкові кошти у розмірі 34340 (тридцять чотири тисячі триста сорок) гривень, що складало 6800 (шість тисяч вісімсот) доларів США.

09 березня 2006 року між ОСОБА_2 та ВАТ КБ «Надра» було укладено кредитний договір №ОД21/03/2006/840-К/5.

Відповідно до п.1.1 кредитного договору банк надав ОСОБА_2 кредит у розмірі 27200 (двадцять сім тисяч двісті) доларів США.

Згідно до п. 1.2. кредитного договору цільовим призначенням використання кредиту є купівля квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.

09 березня 2006 року між ВАТ КБ «Надра» та ОСОБА_6, який є свідком по справі, було укладено договір поруки №ОД21/03/2006/840-П/5-1.

Відповідно по 1.1. договору поруки ОСОБА_6 був поручителем перед банком за належне виконання ОСОБА_2 умов кредитного договору №ОД21/03/2006/840-П/5.

09 березня 2006 року між ВАТ КБ «Надра» та ОСОБА_2 було укладено іпотечний договір, за яким банку було передано у іпотеку квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 задля забезпечення виконання умов кредитного договору №ОД21/03/2006/840-П/5.

Погашення кредитного договору №ОД21/03/2006/840-П/5 відбувалось за спільні кошти, що належали ОСОБА_1 та ОСОБА_2

Як встановлено судом та визнається сторонами 20 жовтня 2007 року у ОСОБА_2 народилась дитина - ОСОБА_20, біологічним батьком дитини є ОСОБА_1. Процедура запліднення ОСОБА_2 біоматеріалом ОСОБА_1, була здійснена у клініці ПП «Ремеді», що підтверджується відповідями ПП «Ремеді» №3 від 03 березня 2014 року та №8 від 03 квітня 2014 року, протоколом проведення внутрішньоматкової інсемінації спермою чоловіка від 27 квітня 2007 року, повідомленням про результат лікування безпліддя та заявою-зобов'язанням подружжя від 27 квітня 2007 року. 22 жовтня 2007 року дитина померла, що підтверджується наданими суду фотографіями.

12 липня 2008 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 було укладено шлюб, що підтверджується свідоцтвом про шлюб, актовий запис №270 в Книзі реєстрації шлюбів.

Судом встановлено, що останній платіж по кредитному договору №ОД21/03/2006/840-П/5 в розмірі 7561 (сім тисяч п'ятсот шістдесят один) долар 84 центи США, що складало 36620 (тридцять шість тисяч шістсот двадцять) гривень 48 копійок відбувся 28 липня 2008 року, коли ОСОБА_1 та ОСОБА_2 вже перебували у зареєстрованому шлюбі. Цей платіж було здійснено особисто ОСОБА_1 із коштів, що були отримані ним 24 липня 2008 року від продажу його особистої квартири, що знаходилась за адресою: АДРЕСА_8, що підтверджується договором купівлі-продажу від 24 липня 2008 року. Цей договір було укладено між ОСОБА_1 та ОСОБА_21 У відповідності до договору про видачу завдатку, укладеного між ОСОБА_1, ОСОБА_21 та ТОВ «Квартирный вопрос», ціна вищевказаної квартири складала 10500 (десять тисяч п'ятсот) доларів США, з яких 500 (п'ятсот) доларів США були надані 10 липня 2008 року ОСОБА_1 як завдаток.

Згодом, за 4 дні після продажу квартири у м. Бендери, 28 липня 2008 року саме за виручені від продажу квартири гроші, був здійснений останній платіж за кредитним договором №ОД21/03/2006/840-П/5 в розмірі 7561 (сім тисяч п'ятсот шістдесят один) доларів 84 центи США, що складало 36620 (тридцять шість тисяч шістсот двадцять) гривень 48 копійок.

Дані обставини підтверджені свідком ОСОБА_8, яка у відповідності до довіреності від ОСОБА_1, займалась продажою його квартири, про що свідчить копія довіреності від 07.05.2008р., видана позивачем на ім.»я ОСОБА_8

Свідок ОСОБА_8 в судовому засіданні 05 грудня 2014 року пояснила суду, що є доброю знайомою та вчителькою ОСОБА_2, що вони познайомилась з ОСОБА_1 орієнтовно 12 років тому (2002-2003 роки) та за особистим проханням ОСОБА_2 займалась продажем квартири ОСОБА_1 в Придністров'ї, де на той час свідок мешкала. Свідок зазначила, що під час візиту ОСОБА_2 та ОСОБА_1 до Придністров'я - в травні 2008 року, вони зупинялися у неї вдома, спали в одному ліжку, поводилися як чоловік та дружина та питання про продаж квартири ОСОБА_1 обговорювався подружжям для погашення кредиту.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1, оглядаючи квитанції по сплаті кредиту, вказав на свої підписи на квитанціях ПАТ КБ «Надра», які саме він ставив під час оплати коштів за кредит, як мали вигляд «Брусс» та його особистий підпис «Касап».

Встановлено, що ОСОБА_2 працювала перукарем та отримувала дохід під час спільного проживання із ОСОБА_1, що підтверджується наданими суду свідоцтвом про присвоєння кваліфікаційного рівня з робітничих професій, сертифікатами та показаннями свідків ОСОБА_18, ОСОБА_14, ОСОБА_15, ОСОБА_17

ОСОБА_1 під час спільного проживання однією сім'єю із ОСОБА_2 працював будівельником та отримував значний дохід від своєї діяльності, що підтверджується розписками та показами свідків ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_10, ОСОБА_12 та ОСОБА_11.

В матеріалах справи знаходиться копія договору купівлі-продажу будинку, що належав ОСОБА_22, який зазначений у розписці від 05 березня 2010 року, наданий суду ОСОБА_1, як доказ отримання доходів за виконану роботу.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

В судовому засіданні ОСОБА_2 не було надано суду доказів того, що саме грошові кошти, які надходили на банківський рахунок ОСОБА_2, були використані для погашення кредитного договору від 09 березня 2006 року. Надходження грошей на рахунок ОСОБА_2 від ОСОБА_4, ОСОБА_23, ОСОБА_24, відбувалось у євро, а платежі здійснювались у доларах США, в той же час у матеріалах справи відсутні докази обміну ОСОБА_2 грошових коштів з євро на долари США та доказів того, що погашення кредиту відбувалось грошима із рахунку ОСОБА_2, так як ОСОБА_2 мала можливість напряму сплачувати кредит із свого банківського рахунку на відповідний рахунок банку.

У п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року №11 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя", роз'яснено, що при застосуванні ст. 74 СК України, що регулює поділ майна осіб, які проживають у фактичних шлюбних відносинах, судам необхідно враховувати, що правило зазначеної норми поширюється на випадки, коли чоловік та жінка не перебувають у будь-якому іншому шлюбі і між ними склалися усталені відносини, що притаманні подружжю.

У відповідності до ч.ч. 1, 2 ст. 60 СК, України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Згідно до ст. 69 СК України, дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

У відповідності до п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року №11 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя", вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК, ч. 3 ст. 368 ЦК), відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом.

Судом встановлено, що квартира, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, є спільною сумісною власністю ОСОБА_2 та ОСОБА_1, оскільки була придбана під час проживання однією сім'єю, ведення спільного господарства, в результаті спільної праці та за спільні кошти.

Судом встановлено, що після купівлі квартири за адресою: АДРЕСА_1, ОСОБА_2 та ОСОБА_1 одразу переїхали до цієї квартири та розпочали проведення ремонту. Даний факт підтверджується показами свідків ОСОБА_7, що є сусідом ОСОБА_2 та ОСОБА_1, а також свідка ОСОБА_6

Квартира по АДРЕСА_1 знаходилась у дуже поганому стані, що підтверджуються фотографіями в матеріалах справи та показаннями свідків ОСОБА_6 та ОСОБА_7.

Ремонтні роботи виконувались тривалий час та особисто ОСОБА_1 з метою зекономити спільні сумісні кошти, так як ОСОБА_1 є будівельником і сам виконував ремонтні роботи, іноді залучаючи своїх помічників, що підтверджується показаннями свідків у судовому засіданні від 14 січня 2015 року - ОСОБА_7, ОСОБА_6, ОСОБА_10, в судовому засіданні від 30 січня 2015 року - ОСОБА_12, в судовому засіданні 05 грудня 2014 року - ОСОБА_9.

Свідки ОСОБА_6, ОСОБА_12, ОСОБА_25, ОСОБА_7, ОСОБА_9 зазначили, що ремонтні роботи у квартирі по вулиці Богдана Хмельницького у місті Одеса виконувалися саме ОСОБА_1 на протязі 1,5-2 років у вільний від роботи час.

Свідок ОСОБА_12 30 січня 2015 року надала суду пояснення, що під час виконання ремонтних робіт в неї на об'єктах у 2005-2008 роках в нежитлових і житлових приміщеннях, які належали та належать членам родини ОСОБА_12, вона дарувала ОСОБА_1 залишки будівельних матеріалів, які в подальшому ОСОБА_1 використовував під час ремонту квартири по АДРЕСА_1. Після проведення ремонтних робіт ОСОБА_1 видавались розписки, які виступала гарантійним зобов'язанням щодо якості виконання ремонтних робіт, хоча іноді розписка і не видавалась.

Свідок ОСОБА_10 в судовому засіданні 14 лютого 2015 року надав на огляд суду фотографії квартири (АДРЕСА_9), що належить йому на праві власності, з яких вбачається як ОСОБА_1, виконував у даній квартирі ремонтні роботи в 2007 році. На даних фотографіях присутня ОСОБА_2 Свідок пояснив, що ОСОБА_1 в якості гарантійного зобов'язання видав йому розписку, а ним було передано ОСОБА_1 10200 (десять тисяч двісті) доларів США за виконану роботу.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 навчалась у Одеському національному політехнічному університеті на платній заочній формі навчання з 01 вересня 2008 року по 21 січня 2012 року та отримала диплом бакалавра.

У відповідності до контракту вартість навчання складала гривень 15200 (п'ятнадцять тисяч двісті) гривень.

Як встановлено судом та не заперечується сторонами, що ОСОБА_2 була прооперована у 2008 році та отримувала пенсію як інвалід.

Суд критично ставить до пояснень відповідача (позивача за зустрічним позовом) ОСОБА_2 про те, що ремонтні роботи у квартирі по АДРЕСА_1 вона виконувала особисто та за кошти зароблені саме нею від перукарської діяльності. Згідно до пояснень свідків ОСОБА_17, ОСОБА_16, ОСОБА_15, та ОСОБА_14 вартість перукарських послуг, які надавались ОСОБА_2., була невелика.

Крім того, згідно вимог ст. 60 ЦПК України, ОСОБА_2 не було надано суду доказів укладення договорів підряду на виконання ремонтних робіт у квартирі по АДРЕСА_1 та будь-яких розрахунків за виконання ремонтних робіт у вищевказаній квартирі.

Щодо позову третьої особи, що заявляє самостійні вимоги на предмет спору, суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 у грудні 2005 року виїхала закордон, що підтверджується даними паспорту про перетин державного кордону Україна-Молдова.

Як було встановлено в судовому засіданні ОСОБА_3 було відомо про те, що квартира АДРЕСА_2 було придбано на ім.»я ОСОБА_2

Вказаний договір сторонами не оскаржувався та його не було визнано недійсним.

У судовому засіданні не знайшли свого підтвердження посилання ОСОБА_2 та ОСОБА_3, що ОСОБА_3 працювала у Австрії та отримала за період з кінця 2005 року по кінець 2011 року згідно позову третьої особи, що заявляє самостійні вимоги на предмет спору, та зустрічного позову ОСОБА_2 - 102557 євро. Суду не було надано будь-яких доказів отримання коштів ОСОБА_3 за виконання робіт за кордоном.

У порушення вимог ст. 60 ЦПК України, ОСОБА_3 не надала суду доказів про те, що грошові кошти на купівлю квартир пересилалися із Австрії саме від ОСОБА_3 до України для ОСОБА_2, оскільки суду не було надано жодних доказів, що грошові кошти пересилались саме від ОСОБА_3 Так у матеріалах справи наявні виписки з банківського рахунку НОМЕР_2, відкритого у АТ «ОТП Банк», які свідчать що на рахунок ОСОБА_2 надходили кошти від третіх осіб, а саме: ОСОБА_4, ОСОБА_23, ОСОБА_26 та ОСОБА_27. і подальша доля цих коштів невідома.

11 червня 2009 року ОСОБА_2 було укладено договір з АБ «Порто-Франко» на обслуговування сеймової скриньки по теперішній час.

У своїх письмових поясненнях позивач ОСОБА_1 повідомив суду, що його не було відомо, про факт існування у його колишньої дружини банківської скриньки з 2009 роки, про це йому стало відомо лише під час судового розгляду. ОСОБА_1 зазначає, що йому не було відомо про надходження будь-яких коштів на ім'я його дружини від матері та інших осіб із за кордону. Він ніколи не бачив грошей, які начебто передавались його дружині від інших осіб та її матері. Позивач зазначив, що кредит за квартиру на Богдана Хмельницького ПАТ КБ «Надра», який знаходився на той час на 1-му поверсі по вул..Канатній сплачувався саме ним та ОСОБА_2.

Також ОСОБА_1 зазначив, що під час огляду та придбання квартир по вулиці Богдана Хмельницького та по вулиці Канатній у місті Одеса вони з ОСОБА_2 ніколи не обумовлювали з матір'ю придбання для себе квартир, тим більше ніколи не позичали в неї ніяких коштів на це.

Оскільки грошові кошти, що надходили на банківський рахунок ОСОБА_2 не були отримані ані в спадок, ані в подарунок - вони є спільною сумісною власністю ОСОБА_2 та ОСОБА_1

Якщо предметом договору дарування виступають валютні цінності, сума яких перевищує п'ятдесятикратний розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, то форма такого правочину має відповідати спеціальній вимозі закону. Зокрема, такий договір обов'язково укладається у письмовій формі та підлягає нотаріальному посвідченню.

Неоподаткований мінімум доходів громадян становить 17 гривень, тому п'ятдесятикратний розмір неоподаткованого громадян становить 850 грн.

Усі банківські перекази, на які посилається ОСОБА_2 та ОСОБА_3, перевищують суму у 850 гривень, а тому мали б підкріплюватися нотаріально посвідченим договором дарування.

Усі грошові кошти, які надходили на рахунок на рахунок ОСОБА_2 відОСОБА_4, ОСОБА_23, ОСОБА_26 та ОСОБА_27 у період з 30 березня 2006 року по 10 червня 2010 року є спільною сумісною власністю ОСОБА_2 та ОСОБА_1, оскільки у відповідності до ст. 57 СК України, це майно не було отримано ОСОБА_2 через дарування, спадкування або за кошти, що належали їй особисто.

25 червня 2010 року під час знаходження ОСОБА_2 та ОСОБА_1 у зареєстрованому шлюбу була придбана квартира, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2, що підтверджується договором купівлі продажу.

Як то визнається сторонами по справі після придбання квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2, у дворі цього будинку було реконструйовану та відремонтовано окремо стоячу господарську будівлю, що по суті є окремою квартирою. Дана будівля не була введена в експлуатацію після проведеної реконструкції та ремонту.

Відповідно до вимог ч.3 ст.331 ЦК України, до завершення будівництва (створення майна) особа вважається власником матеріалів, обладнання тощо, які були використані в процесі цього будівництва (створення майна).

У відповідності до висновку про проведення будівельно-технічного дослідження №177-13 від 29 листопада 2013 року кошторисна вартість ремонтних робіт одноповерхового, окремо стоячої будівлі, за адресою: АДРЕСА_2 складає 221008 (двісті двадцять одна тисяча вісім) гривень вартість виконаних ремонтних робіт в окремо стоячій будівлі не заперечується представником ОСОБА_3 та відображена в її позові.

11 грудня 2012 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 було розірвано шлюб, що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу, актовий запис №343 в Книзі реєстрації розірвання шлюбів.

У відповідності до ч. 3 ст. 10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Судом встановлено та не заперечується сторонами, що ОСОБА_3, повернувшись до м. Одеси на початку 2012 року мешкала саме за адресою: АДРЕСА_4 разом з подружжям ОСОБА_1 та ОСОБА_2 та не вчинила жодних дій, направлених на переоформлення квартири за адресою: АДРЕСА_5.

В матеріалах справи наявні письмові пояснення особи, названої ОСОБА_4, які були надіслані до суду поштою та засобами електронної пошти. Проте суд не може прийняти до уваги дані докази, оскільки у відповідності до ст. ст. 59, 63, не можуть бути використані як показання свідків письмові пояснення громадян.

Судом встановлено, що ремонтні роботи у квартирі, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 та одноповерховій господарській будівлі за тією ж адресою виконувались ОСОБА_1, що підтверджується фотографіями. Дані обставини підтвердили свідки ОСОБА_6 та ОСОБА_29 В матеріалах справи наявні фотографії завершеного ремонту у окремо стоячій одноповерховій будівлі, що заходиться: АДРЕСА_5.

Суд критично ставиться до пояснень ОСОБА_3 та її представників, свідка ОСОБА_17, відповідача ОСОБА_2 щодо факту виконання реконструкції та ремонтних робіт особисто за кошти ОСОБА_3 як у квартирі АДРЕСА_3 так і в у окремо стоячій одноповерховій будівлі за тією ж адресою, так як суду не було надано договорів підряду, доказів розрахунків за виконані будівельні роботи.

Що стосується майна, яке знаходиться у квартирі АДРЕСА_3 та у квартирі АДРЕСА_13, суд зазначає, що ні позивачем ні третьою особою, яка заявляє самостійні вимоги на предмет спору не доведено, що саме перелічене ОСОБА_1 майно знаходиться у спірних квартирах та не надано доказів його вартості, а тому суд відмовляє в задоволенні цих вимог за недоведеністю.

Таким чином, аналізуючи вищевикладене, суд прийшов до висновку про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_1 та відмову в задоволенні зустрічних позовних вимог ОСОБА_2 та третьої особи із самостійними вимогами на предмет спору ОСОБА_3

Керуючись, ст.ст.202-203, 207, 209, 210, 319, 321, 325, 331, 355, 368, 626, 628, 655 Цивільного кодексу України, ст.ст. 57, 60, 69, 74 Сімейного кодексу України, ст.ст.10, 59, 60, 208-209, 212-215, 218 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа - ОСОБА_3 про встановлення факту проживання однією сім'єю та поділ спільного майна подружжя - задовольнити частково.

Встановити факт проживання однією сім'єю ОСОБА_1 та ОСОБА_2 у період з 01 січня 2004 року по 11 грудня 2012 року включно.

Визнати квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, житловою площею 25,8 кв.м., загальною площею 44,0 кв.м., спільною сумісною власністю ОСОБА_1 та ОСОБА_2.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на ? частину квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_4, житловою площею 25,8 кв.м., загальною площею 44,0 кв.м.

Визнати квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3, житловою площею 33,2 кв.м., загальною площею 42,2 кв.м. спільною сумісною власністю ОСОБА_1 та ОСОБА_2.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на ? частину квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3, житловою площею 33,2 кв.м., загальною площею 42,2 кв.м.

Стягнути із ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1., (ІПН НОМЕР_3) на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2., (ІПН НОМЕР_1) ? вартості будівельних матеріалів та вартості проведених робіт, використаних при реконструкції та ремонті окремо стоячої господарської будівлі, яка знаходиться за адресою: 65014, АДРЕСА_2.

В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Зустрічний позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1, третя особа - ОСОБА_3 про визнання майна особистою приватною власністю та позов третьої особи, що заявляє самостійні вимоги на предмет спору ОСОБА_3 до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про визнання права власності залишити без задоволення.

Рішення може бути оскаржено до Апеляційного суду Одеської області на протязі десяти днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги до Малиновського районного суду міста Одеси.

ГОЛОВУЮЧИЙ І.А. МАЗУН