Справа № 159/6143/15-ц
Провадження № 2/159/1755/15
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 грудня 2015 року м. Ковель

Ковельський міськрайонний суд Волинської області в складі:

головуючого - судді Лесика В.О.,

при секретарі Жукової Ю.В.,

за участю представника позивачки ОСОБА_1,

представника відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до Державного закладу «Вузлова лікарня станції Ковель ДТГО Львівської залізниці» про поновлення на роботі, стягнення заробітної плати за вимушений прогул та стягнення моральної шкоди,-

в с т а н о в и в :

ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом до Державного закладу «Вузлова лікарня станції Ковель ДТГО Львівська залізниця» про поновлення на посаді лікаря-невропатолога та стягнення в її користь середнього заробітку за час вимушеного прогулу і відшкодування моральної шкоди повязаної з незаконним звільненням.

В обґрунтування заявлених позовних вимог зазначила, що 07.07.2004 року вона прийнята на посаду лікаря-невропатолога вузлової лікарні ст. Ковель Львівської залізниці та перебувала в трудових відносинах безперервно на різних посадах до часу звільнення 19.11.2015 року. З 19.10.2015 року по 06.11.2015 року вона перебувала у черговій річній відпустці, в період якої вона захворіла та була тимчасово непрацездатною з 04.11.2015 року по 13.11.2015 року. 16.11.2015 року вона подала до відповідача належно завірений листок непрацездатності та попросила продовжити їй відпустку і визначити їй день виходу на роботу. 18.11.2015 року їй зателефонували з роботи та пояснили, що їй відмовлено у продовженні річної відпустки, адміністрація вважає ці дні прогулами. 19.11.2015 року під психологічним тиском керівника, вона змушена була подати заяву про звільнення з роботи за угодою сторін з 19.11.2015 року, в цей же день на вимогу відповідача, вона написала заяву про відпустку за власний рахунок без збереження заробітної плати 17-18.11.2015 року. Звільнення з роботи вважає незаконним. Ніякої угоди з відповідачем про припинення трудового договору вона не укладала та не мала вільного волевиявлення на звільнення з роботи. Перебуваючи в хворобливому стані, під психологічним тиском керівника та на його вимогу, написала заяву про звільнення з роботи. Вона є єдиним працездатним членом сімї, на її утриманні перебуває батько похилого віку та мати інвалід першої групи.

В судовому засіданні позивачка та її представник заявлені та уточнені позовні вимоги підтримали з підстав викладених в позові. Крім того позивачка, допитана як свідок у справі повідомила, що заява про звільнення її з роботи за угодою сторін була подана нею із-за боязні бути звільненою за прогули, як було сказано в.о. головного лікаря, тобто наміру на звільнення вона не мала ні при яких умовах.

Представник відповідача підстав позову не визнала та пояснила, що позивач в присутності завідуючої по кадрах медичної установи добровільно подала заяву на звільнення з роботи без будь-яких погроз, тиску, тощо, яка була нею задоволена. Висловлення нею погроз про звільнення позивачки за скоєння прогулів заперечила.

Суд, заслухавши пояснення сторін, показання свідків та дослідивши письмові докази у справі, приходить до наступного висновку.

Відповідно до п. 1 ст. 36 КЗпП України, серед інших підстав припинення трудового договору є угода сторін.

В судовому засіданні встановлено, що позивачка відповідно до наказу № 252/ос від 19.11.2015 року звільнена із займаної посади лікаря невропатолога за угодою сторін на підставі заяви ОСОБА_3 від 19.11.2015 року.

Суд вважає звільнення позивачки правомірним та обґрунтованим.

Угода сторін є самостійною підставою для припинення трудового договору, яка відрізняється від припинення трудового договору з ініціативи працівника чи адміністрації (власника) тим, що у цьому разі потрібне спільне волевиявлення сторін і саме з цих підстав характерним є те, що волевиявлення з боку адміністрації (власника) може виходити лише від тих осіб, які безпосередньо наділені повноваженнями приймати на роботу чи звільняти з неї працівників.

Отже, подання позивачкою заяви про звільнення з вищевказаних підстав та погодження відповідачем звільнення позивачки вказує на досягнення домовленості на звільнення працівника за угодою сторін.

Аналогічну позицію висловив в своїй Постанові від 06.11.1992 року № 9 Пленум ВСУ «Про практику розгляду судами трудових спорів» в п. 8 якої зазначено, що при домовленості між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом про припинення трудового договору за п. 1 ст. 36 КЗпП України (за згодою сторін) договір припиняється в строк, визначений сторонами. Анулювання такої домовленості може мати місце лише при взаємній згоді про це власника або уповноваженого ним органу і працівника.

Саме про таку домовленість сторін підтвердила в судовому засіданні і свідок ОСОБА_4, категорично ствердивши в судовому засіданні, що була присутня при написанні заяви позивачкою про її звільнення на підставі п. 1 ст. 36 КЗпП України з роботи, при цьому зі сторони керівника медичної установи жодного примусу, психологічного тиску на подання такої заяви не було, хоча не заперечувала про розмову між сторонами, щодо не виходу на роботу позивачки ОСОБА_3 з 16.11.2015 року.

Разом з тим, суд вважає, що у будь-якому випадку не можна розцінювати як примус (тиск) і таке інше подання працівником заяви про звільнення на підставі п. 1 ст. 36 КЗпП України чи за власним бажанням з метою уникнення звільнення у звязку з винними діями працівника, тобто за ініціативою адміністрації.

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб та в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

З ст. 60 ЦПК України слідує, що кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Покликання представника позивача на ті обставини, що відповідно до п. 1 ст. 36 ЗКпП України звільнення працівника проводиться за згодою сторін, а запис в трудовій книжці за угодою сторін не може бути підставою для поновлення на роботі працівника, оскільки із пояснень представника відповідача звільнення було проведено відповідно до п. 1 ст. 36 КЗпП і з цим повязано.

Вимоги про зміну формулювання причин звільнення позивачкою не заявлялось.

Отже, з цих наведених вище підстав в задоволенні позову слід відмовити.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 88, 174, 130, 209, 212-215 ЦПК України, ст. 36 КЗпП України суд,

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позову ОСОБА_3 до Державного закладу «Вузлова лікарня станції Ковель ДТГО Львівської залізниці» про поновлення на посаді лікаря-невропатолога та стягнення в її користь середнього заробітку за час вимушеного прогулу і відшкодування моральної шкоди повязаної з незаконним звільненням відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Волинської області через Ковельський міськрайонний суд Волинської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення, а особами, які брали участь у справі, але не були присутні при його проголошені - протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

Головуючий:/підпис/ОСОБА_5

З оригіналом згідно:

СУДДЯ КОВЕЛЬСЬКОГО

МІСЬКРАЙОННОГО СУДУ ОСОБА_5