Апеляційний суд Житомирської області
Категорія 20 Доповідач Широкова Л. В.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 грудня 2015 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Житомирської області в складі:

головуючого судді Широкової Л.В.,

суддів Галацевич О.М., Матюшенка І.В.,

при секретарі судового

засідання ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Житомирі цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Богунського районного суду м. Житомира від 10 листопада 2015 року

по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа ОСОБА_4 про розірвання договору купівлі-продажу квартири,-

в с т а н о в и л а :

У липні 2014 року ОСОБА_2 звернулася до суду із позовом до ОСОБА_3 про розірвання договору купівлі-продажу квартири, вимоги якого уточнила у ході розгляду справи, мотивуючи його тим, що 29.12.2010 року вона уклала з відповідачем договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1. Оскільки останній умов договору не виконав, коштів за квартиру їй не сплатив, просила суд задовольнити її позов.

Рішенням Богунського районного суду м. Житомира від 10 листопада 2015 року у задоволенні позову ОСОБА_2 відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить скасувати оскаржуване рішення суду та прийняти нове, яким задовольнити її позов.

На обґрунтування апеляційної скарги посилається на те, що рішення суду прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права, висновки суду не відповідають обставинам справи.

Позивач вказує, що висновок суду про те, що достатнім доказом проведення оплати по спірному договору, є сам договір, оскільки він не відноситься до розрахункових документів, нотаріально посвідчений та підписаний обома сторонами є помилковим.

Вважає, що суд безпідставно не взяв до уваги того, що відповідач не заперечував проти задоволення її позову.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про те, що апеляційна скарга підлягає відхиленню виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам вказане судове рішення суду першої інстанції відповідає.

Так, відповідно до вимог ч. 1 ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до ч. 1 ст. 632 ЦК України ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін.

Підстави розірвання договору визначені ст. 651 ЦК України, однією з яких є істотне порушення стороною цього договору.

Статтею 652 ЦК України передбачено, що у разі істотної зміни обставин, якими сторони керувалися при укладенні договору, договір може бути змінений або розірваний за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті зобов'язання. Зміна обставин є істотною, якщо вони змінилися настільки, що, якби сторони могли це передбачити, вони не уклали б договір або уклали б його на інших умовах.

Якщо сторони не досягли згоди щодо приведення договору у відповідність з обставинами, які істотно змінились, або щодо його розірвання, договір може бути розірваний, а з підстав, встановлених частиною четвертою цієї статті, - змінений за рішенням суду на вимогу заінтересованої сторони за наявності одночасно таких умов: в момент укладення договору сторони виходили з того, що така зміна обставин не настане; зміна обставин зумовлена причинами, які заінтересована сторона не могла усунути після їх виникнення при всій турботливості та обачності, які від неї вимагалися; виконання договору порушило б співвідношення майнових інтересів сторін і позбавило б заінтересовану сторону того, на що вона розраховувала при укладенні договору; із суті договору або звичаїв ділового обороту не випливає, що ризик зміни обставин несе заінтересована сторона.

Стаття 655 ЦК України законодавчо закріплює визначення договору купівлі-продажу, за яким одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Істотними умовами договору купівлі-продажу є умови про предмет та ціну.

За загальним правилом передбаченим ч. 1 ст. 692 ЦК України, оплата товару за договором купівлі-продажу здійснюється після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Згідно ч. 2 ст. 692 ЦК України покупець повинен виконати свій обов'язок щодо оплати одразу в повному обсязі, тобто сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.

Якщо покупець не виконує свого обовязку щодо оплати переданого йому товару в установлений договором купівлі-продажу строк, продавець набуває право вимоги такої оплати (ч. 3 ст. 692 ЦК України), або розірвання договору з підстав, передбачених ст. 651 ЦК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_2 суд правильно виходив з того, що позивач не довів обставин, які є підставою для розірвання договору.

Судом встановлено, що 29.12.2010 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 було укладено договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_2, який був посвідчений приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу ОСОБА_5 та зареєстровано в реєстрі за № 553.

Як убачається з п. 2 вищевказаного договору купівлі-продажу квартири, продаж відчужуваної квартири за домовленістю сторін вчинено за 79760,00 грн., які продавець одержав від покупця повністю до його підписання (а.с.6).

Сторони не заперечували факту підписання спірного договору.

Зазначений договір як повністю, так і в частині не визнавався недійсним у встановленому законом порядку.

Відповідно до вимог ст.212 ЦПК України, суд дав належну оцінку нотаріально посвідченому договору, не встановив доказів, які спростовують його зміст.

Факт проживання позивачкою ОСОБА_2 у спірній квартирі після укладення договору купівлі-продажу та сплата комунальних послуг, не є підставою для його розірвання, оскільки покупець може вимагати від продавця виконання обовязку по передачі товару в судовому порядку відповідно до ст.662 ЦК України.

Наявним копіям розписок та звернень ОСОБА_3 від 04.06.2011 року, 25.06.2011 року та 10.05.2012 року щодо неможливості проведення розрахунків з позивачкою (а. с. 16, 17) суд першої інстанції дав належну оцінку.

Доводи апеляційної скарги про те, що відповідач визнав позов на законність ухваленого рішення не впливають.

Інші доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Суд повно і об'єктивно з'ясував дійсні обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін зібраними у справі доказами, яким дав належну правову оцінку.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції відповідає вимогам закону, зібраним доказам, обставинам справи та підстав для його скасування з мотивів, викладених в апеляційній скарзі, не вбачає.

Керуючись ст. ст. 209, 303, 304, 307, 308, 313-315 ЦПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Богунського районного суду м. Житомира від 10 листопада 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий: Судді: