Номер провадження 2/754/3008/15
Справа №754/5487/15-ц
РІШЕННЯ

Іменем України

08 вересня 2015 року Деснянський районний суд міста Києва в складі:

головуючого судді : Галась І.А.

за участі секретаря - Фацул М., Базік А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовною заявою Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з позовом про стягнення заборгованості, посилаючись на те, що 15.08.2011 року було укладено договір б/н з відповідачем, відповідно до умов якого відповідач отримав кредит у розмірі 8000 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 30% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

Відповідач свої зобов'язання за Кредитним договором не виконує, до цього часу відповідач кошти не повернув, крім того, у зв'язку з невиконанням умов договору, боржник зобов'язаний сплатити суму боргу, проценти за користування кредитом, а також пеню та штрафні санкції, в зв'язку з чим має заборгованість у сумі 22350,07 гривень, тому просить стягнути суму боргу та сплачені судові витрати з відповідача.

Представник позивача в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, в наданій суду заяві просив розглядати справу у його відсутність, позовні вимоги підтримує в повному обсязі.

Відповідач в судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечував в повному обсязі, посилаючись на його безпідставність та необґрунтованість, в наданих суду поясненнях зазначив, що 15.08.2011р. підписав у «ПриватБанк» анкету щодо оформлення на його ім'я платіжної кредитної картки «універсальна» та довідку на підставі якої видали кредитну картку на 8000 гривень. 10 листопада 2012р. вищевказану кредитну картку у нього було викрадено у громадському транспорті, про що він відразу сповістив на гарячу лінію «Приватбанку» та необхідність заблокувати картку. Також звернувся з заявою до правоохоронних органів з приводу викрадення кредитної картки. Крім того, зазначив, що згідно квитанції сплатив заборгованість перед банком у сумі 8918,47 гривень, після викрадення картки з вимогою про її розблокування до Банку не звертався та карткою не користувався.

Представник відповідача в судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечував, просив суд застосувати строк позовної давності в частині розрахунку платежів у період з 15.08.2011 року по 24.03.2012 року. Крім того, зазначив, що вважає розрахунок заборгованості необґрунтованим, зважаючи на те, що 10 листопада 2012 року відповідач заблокував картку та 27.02.2013 року сплатив 8918,47 гривень.

В судовому засіданні встановлено, що 15.08.2011 року було укладено договір б/н з відповідачем, відповідно до умов якого відповідач отримав кредит у розмірі 8000 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 30% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

Згідно ст. 629 ЦК України, договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору.

Відповідно до наявної в матеріалах справи копії постанови про відмову в порушенні кримінальної справи від 12 листопада 2012 року, винесеної старшим дільничним інспектором міліції Деснянського РУ ГУМВС України в м. Києві майором міліції Серомят О.І., в ході перевірки встановлено, що 09.11.2012 року, приблизно о 20 год. 00хв. гр-н ОСОБА_1 за місцем проживання у квартирі АДРЕСА_1 виявив відсутність власної картки «Приватбанк».

Згідно наданої відповідачем квитанції на рахунок «Приватбанк» за платіжною карткою 27.02.2013 року ним було сплачено 8918,47 гривень. (а.с.78)

Оглядом розрахунків боргу відповідача, наданих Банком, встановлено, що даний платіж не відображений в розрахунку.

Зазначені обставини ставлять під сумнів розрахунок боргу, наданий позивачем, при цьому представником позивача протягом розгляду справи не було надано обґрунтувань щодо нього.

Згідно ст. 10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом.

Згідно ч. 1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього кодексу.

Позивачем не доведено належними доказами наявність боргу відповідача перед Банком та його розміру, не спростовано доводи відповідача в заперечення позову та докази, надані ним в обґрунтування заперечень.

Приймаючи до уваги викладене, суд дійшов висновку про недоведеність вимог позивача, що є підставою для відмови в задоволенні позову.

Згідно зі ст. 257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Згідно з ч. 3 - ч. 5 ст. 267 ЦК України, позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту.

Відповідно до Постанови Верховного Суду України від 06 листопада 2013 року перебіг позовної давності за вимогами кредитора, які випливають з порушення боржником умов договору (графіка погашення кредиту) про погашення боргу частинами (щомісячними платежами) починається стосовно кожної окремої частини, від дня, коли відбулося це порушення.

Згідно із п.4 ст.267 ЦК України, сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Крім того, спеціальний строк позовної давності відповідно до п.1 ч.2 ст. 258 ЦК України, щодо стягнення неустойки (штрафу, пені) також сплив, а позивач звернувся до суду лише 15.04.2015 року, тобто з пропуском строку позовної давності, про що було заявлено представником відповідача в своїх письмових запереченнях та в судовому засіданні, доказів поважності його пропуску стороною позивача не надано, а відтак, зазначені обставини є підставою для відмови в задоволенні позовних вимог.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 10,60, 88,213-215 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості залишити без задоволення.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя: