У х в а л а

іменем україни

25 березня 2015 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Мостової Г.І.,

суддів: Кузнєцова В.О.,

Наумчука М.І.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» про визнання зобов'язання виконаним, кредитного договору припиненим, дій неправомірними та зобов'язання до вчинення дій, за касаційною скаргою представника Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» - Шуліки Аліни Володимирівни - на рішення Баранівського районного суду Житомирської області від 07 жовтня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Житомирської області від 25 листопада 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У травні 2014 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк»), в якому, з урахуванням уточнень, просила визнати неправомірними дії ПАТ КБ «ПриватБанк» про нарахування їй до сплати суми винагороди (54 000 грн) за резервування ресурсів після дострокового погашення кредиту, тобто після 03 березня 2014 року, за кредитним договором від 19 травня 2008 року № ZRIWGA00004385, визнати зобов'язання за кредитним договором виконаними у повному обсязі, визнати кредитний догові та договір іпотеки такими, що припинили свою дію та зобов'язати відповідача видати довідку про виконання зобов'язань за кредитним договором у повному обсязі.

На обґрунтування вимог позивач ОСОБА_2 посилалася на те, що 19 травня 2008 року між нею та ПАТ КБ «ПриватБанк» укладено кредитний договір № ZRIWGA00004385, відповідно до умов якого вона отримала кредит у розмірі 95 445 грн зі сплатою 1,67 % на місяць строком до 18 травня 2028 року. У цей же день між нею та банком укладено договір іпотеки нерухомого майна, предметом якого є квартира АДРЕСА_1.

03 березня 2014 року позивач достроково погасив кредит, але арешт з іпотечного майна знятий не був в зв'язку з несплатою винагороди за резервування кредитних коштів до часу закінчення дії кредитного договору, тобто до 18 травня 2028 року, в сумі 54 000 грн.

Посилаючись на те, що винагорода за резервування кредитних коштів після дострокового погашення кредиту не повинна сплачуватися, ОСОБА_2 просила позовні вимоги задовольнити.

Рішенням Баранівського районного суду Житомирської області від 07 жовтня 2014 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Житомирської області від 25 листопада 2014 року, позов ОСОБА_2 задоволено. Визнано неправомірними дії ПАТ КБ «ПриватБанк» щодо нарахування ОСОБА_2 до сплати суми винагороди за резервування ресурсів за період після дострокового погашення кредиту, тобто після 03 березня 2014 року, за кредитним договором від 19 травня 2008 року № ZRIWGA00004385. Визнано зобов'язання позивача за кредитним договором від 19 травня 2008 року № ZRIWGA00004385, який укладено між ОСОБА_2 та Закритим акціонерним товариством комерційним банком «ПриватБанк», правонаступником якого є ПАТ КБ «ПриватБанк», виконаним у повному обсязі. Визнано кредитний договір від 19 травня 2008 року № ZRIWGA00004385 та договір іпотеки від 19 травня 2008 року такими, що припинили свою дію та зобов'язано ПАТ КБ «Приватбанк» видати ОСОБА_2 довідку про одержання в повному обсязі виконання її зобов'язань за вказаним кредитним договором.

У касаційній скарзі представник ПАТ КБ «ПриватБанк» - Шуліка А.В. - порушує питання про скасування судових рішень із ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позову, мотивуючи свою вимогу порушенням судами норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Судами встановлено, що 19 травня 2008 року між Закритим акціонерним товариством комерційним банком «ПриватБанк», правонаступником якого є ПАТ КБ «ПриватБанк», та ОСОБА_2 укладено кредитний договір № ZRIWGA00004385, відповідно до умов якого вона отримала кредит у розмірі 95 445 грн зі сплатою 1,67 % на місяць строком до 18 травня 2028 року

В якості забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором 19 травня 2008 року між банком та позивачем укладено договір іпотеки, відповідно до умов якого в іпотеку банку передано нерухоме майно, а саме: квартиру АДРЕСА_1.

03 березня 2014 року ОСОБА_2 достроково повернула кредитні кошти з відсотками та кошти за резервування кредиту на вказану дату.

11 березня 2014 року позивач звернулася до ПАТ КБ «Приватбанк» із заявою про надання довідки про повне погашення заборгованості за кредитним договором, на що 17 березня 2014 року отримала відповідь, що така довідка їй буде видана після сплати комісії за резервування ресурсів.

Згідно вимог ст. ст. 531, 545, 598, 599 ЦК України зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Боржник має право виконати свій обов'язок достроково, якщо інше не встановлено договором, актами цивільного законодавства або не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту. Зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Прийнявши виконання зобов'язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі.

Відповідно до ч. 8 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» споживач має право достроково повернути споживчий кредит, у тому числі шляхом збільшення суми періодичних виплат. Споживач у разі дострокового повернення споживчого кредиту сплачує відсотки за користування кредитом та вартість всіх послуг, пов'язаних з обслуговуванням та погашенням кредиту, за період фактичного користування кредитом. Кредитодавцю забороняється встановлювати споживачу будь-яку додаткову плату, пов'язану з достроковим поверненням споживчого кредиту. Умова договору про надання споживчого кредиту, яка передбачає сплату споживачем будь-якої додаткової плати у разі дострокового повернення споживчого кредиту є нікчемною.

Суди попередніх інстанцій, встановивши, що умовами кредитного договору передбачено сплату позичальником винагороди за резервування ресурсів за фактичну кількість днів резервування до дати погашення кредиту, та оскільки кредит погашено 03 березня 2014 року, інших умов нарахування винагороди при достроковому погашенні кредиту умовами договору не передбачено, дійшли обґрунтованого висновку про задоволення позову.

За таких обставин, та з урахуванням вказаних вимог закону, суди попередніх інстанцій по суті дійшли правильного висновку про задоволення позовних вимог.

Встановлено й це вбачається з матеріалів справи, що оскаржувані судові рішення ухвалені з додержанням норм матеріального та процесуального права, доводи скарги про неправильне застосування судами норм матеріального права і порушення норм процесуального права безпідставні.

Враховуючи наведене та положення ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку про необхідність відхилення касаційної скарги і залишення оскаржуваних рішень судів без змін.

Керуючись статтями 332, 336, 337 ЦПК України, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» - Шуліки Аліни Володимирівни - відхилити.

Рішення Баранівського районного суду Житомирської області від 07 жовтня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Житомирської області від 25 листопада 2014 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Г.І. Мостова

Судді: В.О. Кузнєцов

М.І. Наумчук