Справа №591/3506/15-ц Головуючий у суді у 1 інстанції - Янголь Є. В.
Номер провадження 22-ц/788/1740/15 Суддя-доповідач - Околот Г. М.
УХВАЛА

і м е н е м У к р а ї н и

08 вересня 2015 року м. Суми

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Сумської області в складі:

головуючого-судді - Околота Г. М.,

суддів - ОСОБА_3 Т. А. , Собини О. І. ,

при секретарі- Чуприни В.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні апеляційного суду цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на рішення Зарічного районного суду м. Суми від 03 серпня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Сумського міського голови Лисенка Олександра Миколайовича, Сумської міської ради, Комунального підприємства «Сумикомунінвест» Сумської міської ради про визнання протиправним та скасування розпорядження міського голови, поновлення на роботі, стягнення заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди,

В С Т А Н О В И Л А:

Рішенням Зарічного районного суду м. Суми від 03 серпня 2015 року у задоволенні позову ОСОБА_1. відмовлено за необґрунтованістю.( а.с. 127-129)

Не погодившись з рішенням суду, представник позивача ОСОБА_1. - ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення скасувати та ухвалити нове рішення, яким вимоги позивача задовольнити у повному обсязі. В обґрунтування скарги апелянт вказує, що звільнення позивача за п.1ст.36 КЗпП України було проведено незаконно, з порушенням норм трудового законодавства без наявності належних правових підстав, оскільки вільного волевиявлення з боку ОСОБА_1. на це не було. Також зазначає , що міським головою та іншими працівниками міської ради чинився на нього моральний тиск, тому він вимушено написав заяву про звільнення за угодою сторін, однак суд першої інстанції не дав оцінку наявним у справі доказам та поясненням свідків з цього приводу.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, пояснення сторін, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає, що апеляційну скаргу слід відхилити, а рішення суду залишити без змін з наступних підстав.

Відповідно до ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Судом першої інстанцій встановлено, що розпорядженням міського голови м. Суми від 18 лютого 2014 року № 72-К ОСОБА_1. призначено на посаду директора комунального підприємства «Сумикомунінвест» Сумської міської ради з 18 лютого 2014 року з укладенням контракту (а.с. 69).

Строк дії контракту визначено до 18 лютого 2015 року, без подальшої пролонгації (а.с. 70-73).

19 лютого 2015 року між ОСОБА_1. та Сумською міською радою в особі Сумського міського голови Лисенка О.М. укладений новий контракт, за умовами якого позивач був призначений на посаду директора комунального підприємства «Сумикомунінвест» Сумської міської ради з 19 лютого 2015 року по 19 лютого 2016 року (а.с. 24-31).

Факт роботи позивача на посаді директора підприємства з 19 лютого 2015 року підтверджується табелем обліку робочого часу та довідкою (а.с. 100-101, 112).

27 лютого 2015 року ОСОБА_1. написав заяву на ім'я Сумського міського голови Лисенка О.М., в якій просив у зв'язку з сімейними обставинами розірвати контракт від 19 лютого 2015 року та звільнити його з посади директора підприємства за згодою сторін з 11 травня 2015 року (а.с. 23).

На підставі розпорядження міського голови м. Суми від 14 квітня 2015 року № 150-К ОСОБА_1. був звільнений з посади директора підприємства 11 травня 2015 року на підставі п. 1 ст. 36 КЗпП України, з яким позивач ознайомився 21 квітня 2015 року та вказав, що має зауваження (а.с. 33).

17 квітня 2015 року позивач звернувся до міського голови із заявою, в якій просив вважати недійсною написану 27 лютого 2015 року заяву про звільнення за власним бажанням та просив продовжити з ним трудові відносини. Вказував, що написав заяву про звільнення перебуваючи у складному психо-емоційному стані, однак листом від 08 травня 2015 року позивача повідомлено, що трудові відносини з ним будуть припинені 11 травня 2015 року (а.с. 32, 74).

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що звільнення позивача з роботи на підставі п.1 ст. 36 КЗпП України здійснено відповідачем з дотриманням встановленого законом порядку, права позивача при цьому порушені не були, у зв'язку з чим відсутні підстави для поновлення його на роботі.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду, які відповідають встановленим у справі обставинам та вимогам закону.

Як вбачається з матеріалів справи, свою вимогу про визнання незаконним розпорядження відповідача № 150-к від 14.04.2015 року про звільнення ОСОБА_1. з роботи, останній обґрунтовував тими обставинами, що заяву про звільнення він вимушений був подати внаслідок морального тиску із боку міського голови та працівників міськради ,у зв'язку з чим міським головою без належних правових підстав було видано розпорядження про звільнення, оскільки його вільного волевиявлення на це не було.

Передбачена п.1.ч.1 ст. 36 КЗпП України угода сторін є самостійною підставою припинення трудового договору, яка відрізняється від розірвання трудового договору з ініціативи працівника та з ініціативи власника підприємства, установи, організації або уповноваженого ним органу тим, що в цьому разі потрібне спільне волевиявлення сторін, спрямоване на припинення трудових відносин в обумовлений строк і саме з цих підстав.

Характерним є й те, що волевиявлення з боку власника або уповноваженого ним органу може виходити лише від тих осіб, які безпосередньо наділені повноваженнями приймати на роботу та звільняти працівників. Таким чином, угода про припинення трудового договору повинна бути добровільним волевиявленням обох сторін.

Відповідно до роз'яснень , викладених у п.8 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.1992 року№9 «Про практику розгляду судами трудових спорів», при домовленості між працівником і власником підприємства, організації або уповноваженим ним органом про припинення трудового за пунктом 1 частини першої статті 36 КЗпП (за згодою сторін) договір припиняється у строк,визначений сторонами. Анулювання такої домовленості може мати місце лише при взаємній згоді про це власника або уповноваженого ним органу і працівника.

В матеріалах справи відсутня згода сторін на анулювання попередньої домовленості про звільнення позивача за угодою сторін.

Згідно з нормами ст.ст.10,60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків встановлених ст.61 ЦПК України. Суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи.

Позивачем під час судового розгляду справи не доведено належними доказами ту обставину, що внаслідок навмисних обманних дій з боку відповідачів та морального тиску він вимушено 27.02.2015 року подав заяву про звільнення за угодою сторін.

Оскільки сторони трудового договору досягли згоди по припиненню трудових відносин на певних підставах і в обумовлений строк, тому ОСОБА_1. був звільнений з роботи 11.05.2015 року, за згодою сторін. (а.с.8, 33).

Усім наявним у справі доказам, у тому числі показанням свідків ОСОБА_3, ОСОБА_4., ОСОБА_5., ОСОБА_6., ОСОБА_7. суд дав належну оцінку, а мотиви, з яких суд вважає встановленими відсутність фактів , якими позивач обґрунтовував свої вимоги про поновлення на роботі, були зазначені в рішенні суду.

Доводи апелянта про те, що контракт з ОСОБА_1. був укладений не 19.02.2015 року, а 27.02.2015 року після того, як позивач під тиском написав заяву про звільнення за згодою сторін, колегія суддів вважає безпідставними та до уваги не приймає, оскільки як вбачається з контракту ( а.с. 24-31) , він був укладений саме 19.02.2015 року, про що свідчить власноручний підпис ОСОБА_1. на контракті, зауважень з приводу саме часу укладення контракту ОСОБА_1. після його підписання не висловлював.

Крім того, з табеля обліку робочого часу за лютий 2015 року, який затверджений та підписаний позивачем ОСОБА_1. , а також довідки про його заробітну плату , вбачається , що ОСОБА_1. у період з 19.02.2015 року по 27.02.2015 року, тобто вже після укладення нового контракту, працював на посаді директора підприємства та отримував заробітну плату. ( а.с. 100, 101, 112), а тому послання апелянта на доповідні записки головного бухгалтера Мельник Т.М. , які б нібито свідчать про відсутність директора , є безпідставними, оскільки головний бухгалтер власноручно склала та підписала табель обліку робочого часу за лютий 2015 року , де зазначила кількість відпрацьованих часів директором підприємства ОСОБА_1. у оспорюваний період з 19.02.2015 по 27.02.2105 року.

Доводи апелянта про вчинення на нього тиску з боку першого заступника міського голови ОСОБА_5. та начальника правового управління ОСОБА_4. з проводу його голосувань як депутата Сумської міської ради, а також роботи з колишнім міським головою м. Суми є припущеннями і ніякими доказами не підтверджуються, а твердження про те, що під час написання заяви у нього було відсутнє волевиявлення на звільнення з роботи за погодженням сторін, спростовуються письмовими доказами та показаннями свідків ОСОБА_5, ОСОБА_4 та ОСОБА_3, яким суд першої інстанції дав належну оцінку.

Колегія суддів вважає, що позивач належними та допустимими доказами не підтвердив відсутність його волевиявлення на звільнення за згодою сторін в момент написання ним заяви від 27.02.2015 року, оскільки заяву про звільнення він написав власноручно, розуміючи при цьому її зміст та наслідки, а тому доводи апеляційної скарги у цій частині є безпідставними.

Доводи апеляційної скарги з проводу того, що суд першої інстанції не дав оцінку показанням ОСОБА_1. , допитаного в якості свідка стосовно обставин тиску на нього з боку ОСОБА_5 та ОСОБА_4 при написанні заяви про звільнення, а також показанням свідка ОСОБА_7. з приводу його психоемоційного стану, колегією суддів відхиляються і до уваги не приймаються, оскільки суд першої інстанції відповідно до ст.. 212 ЦПК України оцінив дані покази належним чином , мотиви їх неприйняття зазначив у рішенні, а ці доводи апелянта зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх оцінці.

Колегія суддів вважає, що доводи представника позивача в засіданні апеляційного суду щодо не реєстрації заяви ОСОБА_1. про звільнення в канцелярії міського голови , не впливають на правомірність звільнення позивача за угодою сторін і не є підставою для поновлення його на роботі (а.с.36).

Враховуючи вказані вище фактичні обставини справи та вимоги п.1 ч.1 ст. 36 КЗпП України, колегія суддів вважає, що звільнення позивача із займаної посади було законним, оскільки було спільне волевиявлення обох сторін на припинення трудових відносин, а заява про відкликання заяви про звільнення від 17.04.2015 року ( а.с. 32) була написана позивачем вже після видачі розпорядження міського голови № 150-к від 14.04.2015 року про звільнення ОСОБА_1. за згодою сторін.

Суд першої інстанції правильно зазначив, що трудовим законодавством України не передбачено можливість відкликання поданої заяви про звільнення з роботи за угодою сторін, як це передбачено для випадків подання заяви про звільнення за власним бажанням, тому заява позивача від 17.04.2015 року не має юридичного значення.

Також суд першої інстанції вірно зазначив , що норми ч.3 ст. 40 КЗпП України на спірні правовідносини не поширюються, оскільки припинення трудового договору з позивачем мало місце з підстав, передбачених п.1 ст. 36 КЗпП України, а не у зв'язку зі звільненням з ініціативи власника або уповноваженого ним органу. Саме така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 26.12.2012 року у справі № 6-156цс12, яка є обов'язковою для застосування всіма судами України відповідно до ст. 360-7 ЦПК України.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції дав належну оцінку доказам у справі, а також обґрунтовано прийшов до висновку, що звільнення позивача ОСОБА_1. відбулось відповідно до вимог трудового законодавства, будь-яких порушень з боку відповідача- міського голови м. Суми встановлено не було, що є підставою для відмови у задоволенні позовних вимог про поновлення на роботі .

Враховуючи те, що підстав для задоволення позову про поновлення на роботі не вбачається, відповідно не вбачається підстав і для задоволення позову про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди, оскільки ці вимоги позивача є похідними від вимог про поновлення на роботі, а тому рішення суду першої інстанції в цій частині також відповідає вимогам закону та обставинам справи.

Інші доводи апелянта стосовно порушення судом норм матеріального права колегією суддів до уваги не приймаються, оскільки вони є такими ж самими, як і обставини на які позивач посилалася як на підставу своїх позовних вимог, які були предметом дослідження у суді першої інстанції та їм була дана належна оцінка, інших доводів апеляційної скарги або нових обставин, що підлягають встановленню, апелянт не навів.

Колегія суддів вважає, що висновки суду першої інстанції є правильними, оскільки ґрунтуються вони на обставинах, які встановлені в судовому засіданні у відповідності з нормами матеріального і процесуального законодавства, рішення суду відповідає вимогам ст.ст.213, 214 ЦПК України, підстав для його скасування в межах доводів апеляційної скарги немає, тому відповідно до ч.1 ст.308 ЦПК України апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення суду - залишенню без змін.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 308, ст. 315, 317 ,319, 325 ЦПК України, колегія судів

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Зарічного районного суду м. Суми від 03 серпня 2015 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, однак може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання ухвалою законної сили безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий -

Судді -