АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Провадження № 22ц/790/7796/15 Головуючий 1 інст. Чудновська І.І.
Справа № 646/7903/15-ц Доповідач - Кісь П.В.
Категорія: Спори, що виникають із договорів купівлі-продажу
УХВАЛА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 грудня 2015 року судова колегія судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Харківської області у складі:

головуючого Кіся П.В.,

суддів: - ОСОБА_1,

- ОСОБА_2,

за участю секретаря Прийміч А.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Червонозаводського районного суду м. Харкова від 16 вересня 2015 року по справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5, третя особа: приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_6 про визнання договору купівлі-продажу квартири недійсним та відшкодування моральної шкоди, -

ВСТАНОВИВ:

23.06.2015 року ОСОБА_3 звернулась до суду з вище зазначеним позовом, який в подальшому уточнила та просила суд визнати недійсним договір купівлі-продажу квартири № 53, що знаходиться за адресою: м. Харків, пр-т Гагаріна, буд. №244 та стягнути солідарно з відповідачів моральну шкоду у сумі 30 0000 грн.

В обґрунтування позовної заяви ОСОБА_3 зазначала, що 17.06.2014 ОСОБА_7, яка діяла від її імені на підставі довіреності, посвідченої приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_8, уклала з ОСОБА_4 договір купівлі-продажу кв. № 53, що знаходиться за адресою: Харківська область, м. Харків, пр-т Гагаріна, буд. №244 загальною площею 44,1 кв. м, житловою площею 28,7 кв. м.

Однак ОСОБА_3 вважає, що вищезазначений договір є недійсним у зв'язку з тим, що він був укладений на підставі довіреності, при підписанні якої вона не усвідомлювала значення своїх дій та не могла керуватися ними, оскільки на цей час вона перебувала у хворобливому стані, та знаходилась на лікуванні в інституті патології хребта та суглоб ім. Ситенко М.І. з діагнозом «транспервикальний перелом шейки левой бедренной кости со смещением фрагментов. Вколоченний перелом шейки левого плечевой кости без смещения» приймаючи сильнодіючі лікарські препарати, снодійні, що перешкоджало усвідомлюванню її дій під час підписання вищезазначеної довіреності. Гроші від продажу своєї квартири вона не отримувала. Заподіяну їй відповідачами моральну шкоду оцінює у сумі 300000 грн.

Рішенням Червонозаводського районного суду м. Харкова від 16 вересня 2015 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 просить скасувати рішення та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Вважає рішення суду необґрунтованим та таким, що постановлено з порушенням норм матеріального та процесуального права, а також невідповідності висновків суду обставинам справи.

В обґрунтування апеляційної скарги апелянт зазначає, що суд першої інстанції розглянув справу без її присутності та представника, чим порушив її законні права подавати нові докази та давати пояснення, також не допитав всіх свідків.

Також суд першої інстанції не правильно дійшов висновку відповідно до укладання договору купівлі-продажу, оскільки ОСОБА_4 не передавала їй гроші у сумі 439 140 грн.

Крім того, судом не досліджено питання чи могла ОСОБА_3, інвалід другої групи, під дією сильнодіючих знеболюючих препаратів (наркотичного складу) усвідомлювати зміст та підписувати будь-які нотаріальні документи, що стосуються купівлі-продажу майна.

В судовому засіданні ОСОБА_3 та її представник ОСОБА_9 підтримали апеляційну скаргу в повному обсязі та просили її задовольнити посилаючись на доводи викладені в ній.

Відповідачі ОСОБА_5, ОСОБА_4 та її представник ОСОБА_10 апеляційну скаргу не визнали і просив її відхилити, а рішення суду залишити без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення осіб, що зявилися, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи сторін, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню за таких підстав.

Судом встановлено, підтверджується належними доказами, що ОСОБА_3 згідно з попередньою усною домовленості, підписала довіреність № 1056 від 14.06.2014 року, яка посвідчена приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_8

Згідно з вище зазначеною довіреністю ОСОБА_3 уповноважено ОСОБА_11, бути її представником з питань оформлення документів необхідних для відчуження належної їй нерухомості, а саме: 1/2 частини житлового будинку з відповідною частиною надвірних будівель, що розташований за адресою: Харківська область, смт. Хорошево, в`їзд Урицького, будинок 3, та квартири № 53, що знаходиться за адресою : Харківська область, місто Харків, проспект Гагаріна, будинок №244, а саме продати вищевказану нерухомість, на ім`я ОСОБА_4

Довіреність записана нотаріусом зі слів ОСОБА_3, до підписання прочитана уголос ОСОБА_3 і власноручно підписана у присутності нотаріуса .

У зв`язку з погіршенням загального стану здоров`я позивача, довіреність підписана в Інституті патології хребта та суглобів ім. М.І. Ситенко. Особу встановлено, дієздатність перевірено. (а.с. 8)

На даний час довіреність не відкликана та є чинною.

Крім того, 14.06.2014 року ОСОБА_3 підписала заповіт від 14 червня 2014 року, посвідчений ПН ХМНО ОСОБА_8, яким передбачено, що на випадок її смерті вона робить розпорядження відносно всього її майна, де б воно не було і з чого б воно не складалося і взагалі все те, що буде належати їй на день смерті і на що вона за законом матиме право, заповідає ОСОБА_4 У зв`язку з погіршенням загального стану здоров`я ОСОБА_3, заповіт був складений та підписаний в Інституті патології хребта та суглобів ім. М.І. Ситенко. Особу встановлено, дієздатність перевірено. (а.с. 81)

17.06.2014 року між ОСОБА_5, яка діяла від імені ОСОБА_3 на підставі довіреності та ОСОБА_4 був укладений договір купівлі продажу квартири № 53, що знаходиться за адресою: м.Харків, пр-т Гагаріна, буд. № 244 посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_6 (а.с. 5)

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позову ОСОБА_3 суд першої інстанції виходив з того, що позивачами не доведено обставини, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог, зокрема щодо порушень вимог, які містяться в ч. 1-5 ст. 203 ЦК України, щодо чинності правочину, при укладенні цього договору купівлі-продажу сторонами не допущено.

Колегія суддів погоджується з рішенням суду, оскільки суд першої інстанції, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом і ухвалив рішення на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно вимог ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. При цьому така особа на власний розсуд обирає передбачений ст.15 ЦК України спосіб захисту цивільних прав.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності.

Відповідно до вимог ст.ст.10, 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Дана справа до таких випадків не відноситься.

Згідно із ч. 1 ст. 202 ЦК правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до ч. 3 ст. 203 ЦК волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Як вольова дія, правочин являє собою поєднання волі та волевиявлення. Воля сторін полягає в їхній згоді взяти на себе певні обов'язки, вона повинна бути взаємною, двосторонньою і спрямованою на досягнення певної мети.

Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч. ч. 1 - 3, 5 та 6 ст. 203 ЦК України.

Оскільки відповідно до ч. 1 ст. 202, ч. 3 ст. 203 ЦК України головним елементом договору (правочину) є вільне волевиявлення та його відповідність внутрішній волі сторін, які спрямовані на настання певних наслідків, то основним юридичним фактом, який підлягає встановленню судом є дійсна спрямованість волі сторін при укладенні договору.

Відповідно до ч.3 ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1-3, 5 та 6 ст. 203 ЦПК України. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована сторона заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Відповідно до копії Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності ОСОБА_4 є власником квартири № 53, що знаходиться за адресою : Харківська область, м.Харків, пр-т Гагаріна, буд, №244. на підставі договору купівлі-продажу, серія та номер: 2282, виданий 17.06.2014 р. (а.с.6)

Відповідно до довідки з місця проживання про склад сім`ї та прописку від 17.07.2015 року ОСОБА_4 є власником спірної квартири, особовий рахунок відкрито на її ім'я. У квартирі прописана її баба ОСОБА_3 (а.с. 46)

ОСОБА_4 пояснила в судовому засіданні, що на даний час позивач ОСОБА_3 проживає в спірні квартирі та вона не має наміру її виселяти і перешкод щодо її проживання в цій квартирі не робить.

Відповідно до ч.1 ст. 225 ЦК України правочин, який дієздатна фізична особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті - за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені, у разі, якщо суд встановить, що у момент укладення договору особа неспроможна була розуміти значення своїх дій та (або) керувати ними.

Згідно розяснень Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» №9 від 06.11.2009 року, правила ст. 225 ЦК України поширюються на ті випадки, коли фізичну особу не визнано недієздатною, однак у момент вчинення правочину особа перебувала в такому стані, коли вона не могла усвідомлювати значення своїх дій та (або) не могла керувати ними (тимчасовий психічний розлад, нервове потрясіння тощо).

Для визначення наявності такого стану на момент укладення правочину суд відповідно до статті 145 ЦПК України зобов'язаний призначити судово-психіатричну експертизу за клопотанням хоча б однієї зі сторін. Справи про визнання правочину недійсним із цих підстав вирішуються з урахуванням як висновку судово-психіатричної експертизи, так і інших доказів відповідно до статті 212 ЦПК України.

Згідно ст. 1 Закону України «Про судову експертизу», судова експертиза - це дослідження експертом на основі спеціальних знань матеріальних об'єктів, явищ і процесів, які містять інформацію про обставини справи, що перебуває у провадженні органів досудового розслідування чи суду.

Обов'язковість вимог ст. 145 ЦПК України щодо призначення судово-психіатричної експертизи при вирішенні спору про визнання недійсним правочину на підставі ст. 225 ЦК України, вказує на те, що саме висновок експерта в даному випадку є належним доказом медичного характеру в розумінні ст. 58 ЦПК України.

Згідно з постановою Верховного Суду України від 29 лютого 2012 року № 6-9цс12, висновок про тимчасову недієздатність учасника правочину слід робити, перш за все, на основі доказів, які свідчать про внутрішній, психічний стан особи в момент вчинення правочину. Хоча висновок експертизи в такій справі є лише одним із доказів у справі і йому слід давати належну оцінку в сукупності з іншими доказами будь-які зовнішні обставини (показання свідків про поведінку особи тощо) мають лише побічне значення для встановлення того, чи була здатною особа в конкретний момент вчинення правочину розуміти значення своїх дій та (або) керувати ними.

Відповідно до ст. 3 Закону України «Про психіатричну допомогу» визначена презумпція психічного здоров'я, суть якої полягає в тому, що кожна особа вважається такою, яка не має психічного розладу, доки наявність такого розладу не буде встановлено на підставах та в порядку, передбачених цим Законом та іншими законами України.

Таким чином, посилання апелянта на те, що вона не усвідомлювала в повній мірі своїх дій та судом першої інстанції не досліджено це питання в повному обсязі є без підставними, оскільки ні до суду першої інстанції, а ні до суду апеляційної інстанції ні позивач ні її представник не звертались з клопотанням про призначення судово-психіатричної експертизи.

Доводи позивача спростовуються показаннями свідків ОСОБА_12 та ОСОБА_8

Інших переконливих доказів на підтвердження нездатності позивача розуміти значення своїх дій суду не надано

Рішення суду по даній справі про відмову у задоволенні позову ОСОБА_3 про визнання договору купівлі-продажу недійсним у звязку з недоведеністю позивачем зазначених в позовній заяві підстав не є перешкодою для звернення цієї особи до суду, згідно вимог ст.3 ЦПК України, за захистом порушених прав у порядку, передбаченому цим Кодексом, з інших підстав.

Керуючись ст.ст. 303, 304, п. 1 ч. 1 ст. 307, ст.ст. 308, 313-315, 317, 319, 324 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Червонозаводського районного суду м. Харкова від 16 вересня 2015 року залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення, в касаційному порядку може бути оскаржена безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий П.В. Кісь

Судді: О.А. Кружиліна

ОСОБА_2