Справа №303/3702/15-ц
№2/303/2100/15
Номер рядка стат. звіту 26
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 жовтня 2015 року м.Мукачево

МУКАЧІВСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД ЗАКАРПАТСЬКОЇ ОБЛАСТІ

в особі головуючого - судді Камінського С.Е.

при секретарі Федорці В.В.

за участю: позивача ОСОБА_1, представника позивача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «ОСОБА_3 ОСОБА_2», треті особи без самостійних вимог на стороні відповідача: ОСОБА_4, ОСОБА_4 ОСОБА_5 про визнання недійсним кредитного договору,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернулася до Мукачівського міськрайонного суду із позовною заявою до Публічного акціонерного товариства «ОСОБА_3 ОСОБА_2», треті особи без самостійних вимог на стороні відповідача: ОСОБА_4, ОСОБА_4 ОСОБА_5 про визнання недійсним з моменту укладення кредитного договору № 014/4041/74/37981 від 08.02.2008 р. між ПАТ «ОСОБА_3 ОСОБА_2» та ОСОБА_1.

Позовні вимоги мотивує тим, що 08.02.2008 року між ПАТ «ОСОБА_3 ОСОБА_2» та нею - ОСОБА_1 підписано Кредитний договір № 014/4041/74/37981 про надання кредиту в сумі 40000 доларів США із сплатою 13 % річних за користування кредитними коштами, з кінцевим терміном погашення - 08.10.2019 року. При укладенні кредитного договору позичальник не був ознайомлений з усіма умовами кредитування, що пропонуються Банком, в обсязі і в порядку, що передбачені Законом України «Про захист прав споживачів» та нормативно - правовими актами Національного банку України». Позивач був ознайомлений лише з тією інформацією, яка була фактично викладеною безпосередньо в змісті самого договору, який був розроблений відповідачем.

Із аналізу матеріалів кредитного договору, можна встановити, що в їх змісті відсутні встановлені законодавством обов'язкові умови, які необхідні для їх укладення, а саме:

- всупереч вимогам п.3.1 Правил та ст.11 ЗУ «Про захист прав споживачів» належно не наведено детальний розпис сукупної вартості кредиту з урахуванням процентної ставки за ним, вартості всіх супутніх послуг, а також інших фінансових зобов'язань споживача, у тому числі перелік і розмір інших фінансових зобов'язань споживача, які виникають на користь третіх осіб згідно з вимогами законодавства України та/або умовами кредитного договору, тощо;

- всупереч вимогам п.3.2 Правил та ст.11 ЗУ «Про захист прав споживачів» кредитний договір і зокрема, графік платежів не містить відомостей (згідно зі строковістю, зазначеною у договорі - щомісяця, щокварталу, тощо) у розрізі сум погашення основного боргу, вартості сплати вартості всіх супутніх послуг, а також інших фінансових зобов'язань споживача за

Стр. 2 із 4

кожним платіжним періодом з урахуванням даних, передбачених у додатку до цих Правил;

- всупереч вимогам п.3.3 Правил та ст.11 ЗУ «Про захист прав споживачів» не визначено сукупної вартості кредиту з урахуванням процентної ставки за ним, вартості всіх супутніх послуг та інших фінансових зобов'язань споживача, які пов'язані з отриманням, обслуговуванням і погашенням кредиту, а також не зазначено її в процентному значенні та в грошовому виразі у валюті платежу за кредитним договором, у вигляді: а) реальної процентної ставки (у процентах річних), яка точно дисконтує всі майбутні грошові платежі споживача за кредитом до чистої суми виданого кредиту, розрахунок якої здійснюється з використанням наведеної в Постанові Правління НБУ № 168 від 10.05.2007 року формули; б) абсолютного значення подорожчання кредиту (у грошовому виразі), розрахунок якого здійснюється шляхом підсумовування всіх платежів (проценти за користування кредитом, усі платежі за супутні послуги, пов'язані з наданням кредиту, його обслуговуванням і погашенням), здійснених споживачем як на користь банку, так і на користь третіх осіб під час отримання, обслуговування га погашення кредиту.

Оскільки, вказані обов'язкові відомості не зазначені в кредитному договорі, і докази про те, що ці відомості були офіційно оприлюднені є відсутніми, то відсутні підстави вважати, що кредитний договір відповідає вимогам чинного законодавства України. Відповідач скористався тим, що позивачу об'єктивно бракувало знань необхідних для здійснення правильного вибору при підписанні оспорюваного договору і він був введений в оману при отриманні кредитних послуг, а відповідач в порушення вимог ч. 2 ст. 11 та абзацу 16 ч.1 ст. 6 закону «Про захист прав споживачів» не надав позивачу відомості, які потрібні клієнту при укладенні договору, та по суті примусив останнього до сплати платежів на незаконних підставах.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 позовні вимоги підримала, просила їх задоволити з мотивів наведених у позовній заяві. Пояснила, що в 2008 році отримала кредит від ПАТ «ОСОБА_3 ОСОБА_2» в сумі 40000 доларів США, на даний час повернула вже 36000 доларів США. Пояснила, що у звязку з різким збільшенням курсу долара США по відношенню до гривні не має можливості сплачувати передбачені кредитним договором відсотки за кредитом.

Представник позивача ОСОБА_2 позовні вимоги підтримав, просив позов задоволити, пояснив, що при укладенні кредитного договору позичальник ОСОБА_1 не була ознайомлена з усіма умовами кредитування, що пропонуються банком, в обсязі і в порядку, що передбачені Законом України «Про захист прав споживачів» та нормативно - правовими актами Національного банку України». Позивач був ознайомлений лише з тією інформацією, яка була фактично викладеною безпосередньо в змісті самого договору, який був наданий відповідачем, оскільки позичальникові бракувало знань для правильного вибору кредитних послуг, то він був уведений банком в оману, в результаті чого уклав цей договір на невигідних для себе умовах.

Представник відповідача в судове засідання не зявився, надіслав до суду заперечення в якому просить в задоволенні позову відмовити повністю, мотивуючи тим, що 31 січня 2008 року АТ «ОСОБА_3 ОСОБА_2» отримано Заяву-анкету позичальника ОСОБА_1 на отримання кредиту під заставу. У даній заяві вона просить банк надати їй кредит в сумі 50000 доларів США, а також стверджує що вона ознайомлена із умовами надання та повернення кредиту, а також з діючим законодавством України, що регламентує відносини банка та клієнта, чим повністю спростовує зазначені в позовній заяві порушення з боку банку, передбачені п.п. 3.1, 3.2., 3.3. Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту та ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів». Крім того, на підставі п. 15.7 кредитного договору № 014/4041/74/37981 від 08.02.2008 р., укладеного з ОСОБА_1, вона підтверджувала, що перед укладенням договору повідомлена у письмовій формі про всі умови споживчого кредитування «ОСОБА_3 ОСОБА_2» та орієнтовну сукупну вартість кредиту, що підтверджується її підписом на Умовах

Стр. 3 із 4

кредитування, які є невідємною частиною кредитного договору, та немає зауважень, претензій щодо наданої інформації. Надана інформація є повною, доступною, необхідною, достовірною та своєчасною.

Треті особи в судове засідання не зявилися, про час і місце розгляду справи були повідомлені належним чином.

Заслухавши пояснення позивача та її представника, дослідивши письмові докази у справі, оцінивши їх у сукупності, суд приходить наступного.

Правовідносини, що виникли між сторонами регулюються відповідними нормами Цивільного кодексу України та Закону України "Про захист прав споживачів".

Згідно частини 1 статті 203 Цивільного кодексу України (в редакції Закону, яка була чинною до 02.12.2010 року, - на час вчинення правочину сторонами у справі), зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства.

У відповідності до вимог частин 2, 3, 5 та 6 статті 203 ЦК України, особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Відповідно до ст.215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, пятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Згідно вимог ст.627 Цивільного кодексу України, відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. У договорах за участю фізичної особи - споживача враховуються вимоги законодавства про захист прав споживачів.

Згідно ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Частиною 1 статті 5 Закону України "Про захист прав споживачів" встановлено, що держава забезпечує споживачам захист їх прав, надає можливість вільного вибору продукції, здобуття знань і кваліфікації, необхідних для прийняття самостійних рішень під час придбання та використання продукції відповідно до їх потреб, і гарантує придбання або одержання продукції іншими законними способами в обсязі, що забезпечує рівень споживання, достатній для підтримання здоров'я і життєдіяльності.

У відповідності до пункту 3.2 рішення Конституційного Суду України від 10.11.2011 року у справі № 1-26/2011, Конституційний Суд України виходить з того, що держава сприяє забезпеченню споживання населенням якісних товарів (робіт, послуг), зростанню добробуту громадян та загального рівня довіри в суспільстві.

Відповідно до вимог ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

В судовому засіданні належними доказами встановлено, що 08.02.2008 року між ПАТ «ОСОБА_3 ОСОБА_2» та ОСОБА_1 укладено Кредитний договір № 014/4041/74/37981 про надання кредиту в сумі 40000 доларів США із сплатою 13 % річних за користування кредитними коштами, з кінцевим терміном повернення - 08.10.2019 року.

У пункті 15.7 кредитного договору № 014/4041/74/37981 від 08.02.2008 р., укладеного між банком та ОСОБА_1, вона підтверджувала, що перед укладенням договору повідомлена у письмовій формі про всі умови споживчого кредитування в «ОСОБА_3 ОСОБА_2» та орієнтовну сукупну вартість кредиту (відповідно до ст.11 Закону України «Про захист прав

Стр. 4 із 4

споживачів» та Правил надання банками інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених Постановою НБУ № 168 від 10 травня 2007 р., що підтверджується підписом позичальника на Умовах кредитування, які є невідємною частиною кредитного договору, та немає зауважень, претензій щодо наданої інформації. Надана інформація є повною, доступною, необхідною, достовірною та своєчасною.

Ознайомившись і погодившись з усіма умовами вказаного кредитного договору, ОСОБА_1 власноручно проставила свій підпис на всіх аркушах цього Договору та Умов кредитування.

В судовому засіданні позивачем та її представником не доведено належними доказами, що при укладенні кредитного договору 08.02.2008 року між ОСОБА_1 і ПАТ «ОСОБА_3 ОСОБА_2» позичальник не був ознайомлений з усіма умовами кредитування, що пропонуються банком, в обсязі і в порядку, що передбачені Законом України «Про захист прав споживачів» та нормативно - правовими актами Національного банку України», а також те, що кредитором (банком) позичальника було введено в оману та порушено її права, передбачені Законом України «Про захист прав споживачів». Позивач в суді не пояснила у чому саме полягало введення її в оману банком.

Зі змісту ст.ст.203 та 215 ЦК України, саме по собі зростання/коливання курсу іноземної валюти, на яке посилалася у своєму поясненні позивач, не є достатньою підставою для визнання кредитного договору недійсним.

Тому з врахуванням всіх обставин даного спору суд прийшов до висновку, що в задоволенні позову необхідно відмовити.

Відповідно до вимог ст.88 ЦПК України, у разі відмови у задоволенні позову судові витрати покладаються на позивача. Якщо позивача звільнено від оплати судових витрат, судові витрати компенсуються за рахунок держави.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст.6, 203, 215, 627, 1054 ЦК України, ст.ст. 1, 5, 11 Закону України "Про захист прав споживачів", ст.ст.10, 60, 88, 209-210, 212-218, 223 ЦПК України, суд

Р І Ш И В :

В задоволенні позову ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «ОСОБА_3 ОСОБА_2», треті особи без самостійних вимог на стороні відповідача: ОСОБА_4, ОСОБА_4 ОСОБА_5 про визнання недійсним кредитного договору відмовити.

Судові витрати віднести за рахунок держави.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали учать у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Головуючий С.Е. Камінський