Справа № 683/2390/15-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 листопада 2015 року м. Старокостянтинів

Старокостянтинівський районний суд Хмельницької області

в складі:

головуючого судді Цимбалюка О.В.

при секретарі Поважнюк О.Б.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Старокостянтинові справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Старокостянтиніської міської ради про визнання права власності на спадкове майно, -

в с т а н о в и в:

В вересні 2015 року ОСОБА_1 звернулась з позовом до суду до Старокостянтиніської міської ради і просила визнати за нею право власності на спадкове майно після смерті її матері ОСОБА_2, яка померла 20 грудня 2008 року та батька ОСОБА_3, який помер 22 березня 2013 року.

В обґрунтування заявленого позову посилається на те, що 20 грудня 2008 року померла її мати ОСОБА_2 Після її смерті відкрилась спадщина, в склад якої входить 2/3 частки квартири № 3, що знаходиться за адресою: Хмельницька область, м. Старокостянтинів, вул. Залізнична 3, яка належала їй на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого 04 січня 1996 року Жмеринською дистанцією цивільних споруд. На іншу 1/3 частку квартири ОСОБА_2 мала право в порядку спадкування після смерті своєї доньки, а сестри позивачки ОСОБА_1, яка померла 25 квітня 1997 року. Проте за життя своє спадкове право на вищезазначену частину квартири ОСОБА_2І не оформила. 22 березня 2013 року помер батько позивачки ОСОБА_3 Після його смерті відкрилась спадщина, в склад якої входить 1/3 частка данної квартири, що належала йому на підставі вище вказаного свідоцтва. ОСОБА_1 є спадкоємницею за законом після смерті матері та батька. ОСОБА_1 прийняла спадкове майно у встановленому законом порядку, проте переоформити спадщину на квартиру вона не має можливості у звязку із тим. Що правовстановлюючий документ на вищевказану квартиру є таким, що не відповідає вимогам закону.

Представниця позивачки в судове засідання не зявилась, подала заяву про розгляд справи без її участі, позов підтримує.

Представник Старокостянтиніської міської ради в судове засідання не зявився, про місце та час розгляду справи повідомлений належним чином.

Як встановлено в судовому засіданні, 20 грудня 2008 року померла мати позивачки ОСОБА_2, якій належала 1/3 частки квартири № 3, що знаходиться за адресою: Хмельницька область, м. Старокостянтинів, вул. Залізнична 3. На іншу 1/3 частку квартири ОСОБА_2 мала право в порядку спадкування після смерті своєї доньки, а сестри позивачки ОСОБА_1, яка померла 25 квітня 1997 року, що підтверджується копіями документів. Проте за життя ОСОБА_2 своє спадкове право на вищезазначену частину квартири не оформила. Після смерті ОСОБА_2 відкрилась спадщина. 22 березня 2013 року помер батько позивачки ОСОБА_3. Після його смерті відкрилась спадщина, в склад якої входить 1/3 частка данної квартири, що підтверджується копіями документів.

Позивачка є спадкоємицею за законом після смерті матері та батька. ОСОБА_1 прийняла спадщину, проте їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право спадщини на квартиру, яка належала померлим батькам, оскільки подані спадкоємницею документи не відповідають вимогам законодавства і не можуть бути прийняті як правовстановлюючі документи, які підтверджують право власності спадкодавців на вказану вище квартиру. Так, свідоцтво про право власності на житло було видане 04 січня 1996 року Жмеринською дистанцією цивільних споруд на підставі розпорядження (наказу) від 04 січня 1996 року, про що було внесено відповідний запис до реєстраційної книги за № 1365.

Дані обставини підтверджуються: постановами про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 23.06.2015 року, заповітами від 21.07.2005 року, свідоцтввами про смерть, свідоцтвами про народження, свідоцтвом про право власності на житло видане 04 січня 1996 року Жмеринською дистанцією цивільних споруд, копією спадкової справи № 442/2015 від 23 червня 2015 року, довідкою Старокостянтинівського БТІ, оцінки та реєстрації № 154 від 15.09.2015 року.

Відповідно до розяснень, даних в п.23 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» №7 від 30 травня 2008 року, за наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Згідно ст. 1216 ЦК України (далі Кодексу), спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Відповідно до ст. 1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Частиною 1 ст. 1222 Кодексу встановлено. що спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини.

За приписами ч. 1 ст. 1223 Кодексу право на спадкування мають особи, визначені у заповіті.

Відповідно до ст. 1268 Кодексу, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Стаття 1298 Кодексу передбачає, що свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям після закінчення шести місяців з часу відкриття спадщини.

Згідно із абз. 3 ч. 2 ст. 331 Кодексу, якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.

Відповідно до ч. 3 ст.3 Закону України від 01 липня 2004 року "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації.

Відповідно до ч. 4 ст. 3 зазначеного Закону, права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов'язкової що реєстрації таких прав.

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду" (в редакції, яка діяла на час виникнення прав на нерухоме майно) приватизація державного житлового фонду (далі приватизація) - це відчуження квартир (будинків) та належних до них господарських споруд і приміщень (підвалів, сараїв та ін.) державного житлового фонду на користь громадян України.

Відповідно до п. 5 ст. 8 Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду" передача квартир у власність громадян оформлялася свідоцтвом про право власності на квартиру (будинок), яке реєструвалося в гво органах приватизації і не потребувало нотаріального посвідчення.

Відповідно до п.п. 13, 14 Положення про порядок передачі квартир (будинків) у власність громадян, затвердженого наказом Державного комітету України по житлово-комунальному господарству від 15.09.1992 року №56 (яке було чинним на момент виникнення права власності на квартиру) приватизація державного житлового фонду здійснювалася уповноваженими на це органами, створеними місцевою державною виконавчою владою, державними підприємствами, організаціями, установами, у повному господарському віданні або оперативному управління яких знаходився державний житловий фонд. Передача квартир (будинків) у власність громадян здійснювалася на підставі рішень відповідних органів приватизації. Вищезазначеним Положенням також визначався порядок державної реєстрації права власності на квартиру. Зокрема п.28 Положення передбачалася обов'язкова реєстрація в органах технічної інвентаризації свідоцтва про право власності на квартиру.

Зазначені нормативні акти передбачали державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності не залежало від державної реєстрації до часу набрання законної сили ЦК України та Закону України від 01.07.2004 року "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень".

Таким чином, право власності на приватизовану квартиру № 3, що знаходиться за адресою: Хмельницька область, м. Старокостянтинів, вул. Залізнична 3, виникло у ОСОБА_3, ОСОБА_2 та ОСОБА_1 з моменту видачі розпорядження про передачу квартири їм у власність, тобто з 04 січня 1996 року.

У відповідності до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема з правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Згідно ст. 392 ЦК України власник майна може предявити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Оскільки після смерті ОСОБА_2 та ОСОБА_3, позивачка прийняла спадщину, тому вона має право на квартиру № 3, що знаходиться за адресою: Хмельницька область, м. Старокостянтинів, вул. Залізнична 3, яка належала померлим ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на підставі свідоцтва про право власності на житло було видане 04 січня 1996 року Жмеринською дистанцією цивільних споруд на підставі розпорядження (наказу) від 04 січня 1996 року, про що було внесено відповідний запис до реєстраційної книги за № 1365.

Керуючись ст.ст.130 ч.4, 174, 212-215 ЦПК України, ст.ст.1216-1217, 1222, 1233-1235, 1268, ЦК України, Законом України від 01 липня 2004 року "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", Законом України "Про приватизацію державного житлового фонду", постановою Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» №7 від 30 травня 2008 року суд

в и р і ш и в:

Позов ОСОБА_1 задоволити.

Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1 в порядку спадкування за законом після померлої 20 грудня 2008 року ОСОБА_2 та померлого 22 березня 2013 року ОСОБА_3, право власності на успадковане, але не переоформлене майно у вигляді квартири № 3, що знаходиться за адресою: Хмельницька область, м. Старокостянтинів, вул. Залізнична 3, яка належала померлим ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на підставі свідоцтва про право власності на житло було видане 04 січня 1996 року Жмеринською дистанцією цивільних споруд на підставі розпорядження (наказу) від 04 січня 1996 року, про що було внесено відповідний запис до реєстраційної книги за № 1365.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Хмельницької області через Старокостянтинівський районний суд шляхом подання в десятиденний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

Суддя: