АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Категорія : про визнання Доповідач - Швецова Л.А.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 грудня 2011 року судова колегія судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області в складі :

головуючого - Швецової Л.А.

суддів - Даниленка В.М., Малінської С.М.

при секретарі - Подпрядовій В.Г.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові цивільну справу

за апеляційною скаргою ОСОБА_2

на рішення Харківського районного суду Харківської області від 12 жовтня 2011 року

по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 та Русько-Тишківської селищної ради про визнання права власності в порядку спадкування та за зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 та Русько-Тишківської селищної ради про визнання недійсним заповіту та визнання права власності ,-

ВСТАНОВИЛА:

У грудні 2008 року ОСОБА_2 звернулася до суду з вказаним позовом, який протягом розгляду справи доповнила та просила суд визнати за нею право власності на житловий будинок АДРЕСА_1 та 1/2 частину житлового будинку АДРЕСА_2.

В обгрунтування своїх позовних вимог посилалася на те, що 13 жовтня 2003 року її мати ОСОБА_4 зробила розпорядження на випадок своєї смерті, яким заповіла позивачці, серед іншого майна, і домоволодіння розташоване за адресою АДРЕСА_3. У серпні 2007 року її мати ОСОБА_4 померла.

Вказане домоволодіння було побудовано ОСОБА_4, ще у 1966 році. На той час право власності на жилі будинки виникало з моменту державної реєстрації права власності в виконавчому комітеті місцевої ради народних депутатів, проте після введення в дію нових правил, померла через свій похилий вік та хворобу, не здійснила перереєстрацію свого права власності на будинок у БТІ.

У звязку з викладеним позивачка позбавлена можливості оформити свої спадкові права в нотаріальній конторі, оскільки в БТІ не було зареєстроване право власності, відповідно нотаріальна контора не може видати свідоцтво про право на спадкування.

ОСОБА_3 вказаний позов не визнала та звернулася до суду з зустрічної позовною заявою, в якій просила визнати заповіт від 30.10.2003 року від імені ОСОБА_4, засвідчений керуючей справами виконкому Русько-Тишківської сільської ради на користь ОСОБА_2 - недійсним; визнати за ОСОБА_4 та ОСОБА_5 право власності на зазначений житловий будинок, як забудовниками; визнати за нею право власності на 1/2 частину житлового будинку після смерті матері та батька згідно з законом.

В обгрунтування своїх доводів посилалася на те, що її мати ОСОБА_4 не усвідомлювала, що підписує, оскільки в цей день вона у сільській раді збиралася оформити субсидію, замість цього під впливом омани підписала заповіт. Крім того, на думку ОСОБА_3 підпис на заповіті та в реєстрі нотаріальних дій взагалі не належить її матері ОСОБА_6 Вказаний спірний житловий будинок є спільною сумісною власністю батьків, а тому необхідно це визнати у судовому засіданні і тоді відповідач має право спадкування 1/2 частини житлового будинку.

Рішенням Харківського районного суду Харківської області від 12 жовтня 2011 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 та позовних вимог ОСОБА_3 - відмовлено в повному обсязі.

На зазначене рішення ОСОБА_2 була подана апеляційна скарга, в якій, з посиланням на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, ставиться питання про скасування рішення в частині відмови їй в задоволенні її первісного позову та ухвалення нового, яким позов задовольнити.

ОСОБА_3 вказане рішення не оскаржено.

Судова колегія, вислухавши доповідь судді, пояснення сторін, що з'явилися, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України, суд апеляційної інстанції відхиляє апеляційну скаргу, якщо встановлює, що суд першої інстанції постановив рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Приймаючи рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, районний суд виходив з того, що в судове засідання ОСОБА_2 не надано доказів стосовно того, що спірні будинки належали її матері на праві власності.

Розглядаючи спір, судова колегія вважає, що районний суд повно і всеобічно дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює.

У Конституції України закріплені основні правові принципи регулювання відносин власності, головним з яких є принцип рівного визнання й захисту рівним чином усіх форм власності (статті 13, 14, 41).

Способи захисту цивільних прав та інтересів, перелік яких не є вичерпним, визначений ст. 16 ЦК України. Перелічені в даній статті способи захисту можуть застосовуватися окремо або в сукупності з іншими способами захисту при судовому захисті як права власності, так і речових прав на чуже майно, в тому числі осіб, які не є власниками.

За загальним правилом право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором або законом (ч. 1 ст. 334 ЦК України).

Право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним (ч. З ст. 334 ЦК України).

Якщо договір про відчуження майна підлягає державній реєстрації, право власності у набувача виникає з моменту такої реєстрації (ч. 4 ст. 334 ЦК України).

Судом встановлено, що 30 жовтня 2003 року ОСОБА_4 був зроблений заповіт, відповідно до якого, все своє майно заповідала своїй доньці ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 померла. Після її смерті спадкоємцями першої черги є її діти - ОСОБА_2 та ОСОБА_3

Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов"язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Даних про те, що спадкодавцю на праві власності належало яке-небудь нерухоме майно, матеріали справи не містять.

Так, приєднана до матеріалів справи копія договору дарування від 20 березня 1992 року, відповідно до якого ОСОБА_7 подарувала ОСОБА_4 житловий будинок з надвірними будівлями не може слугувати підставою для того, щоб вважати, що спірний будинок на праві власності належав ОСОБА_4, оскільки відповідно до ст. 128 ЦК України ( в ред. 1963 року) яка була чинна на час укладення договору право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передачі речі, якщо інше не передбачено законом або договором. Так, на майно, правовий режим якого підлягає державній реєстрації, а саме на нерухоме майно, право власності виникає в момент реєстрації переходу прав, а не в момент його фактичної передачі. Крім цього, стаття 244 ЦК України ( в ред. 1963 року) передбачає, що договір дарування нерухомого майна, якщо однією із сторін є громадянин, підлягає нотаріальному посвідченню. Крім цього, такі договори підлягають обов'язковій реєстрації у виконавчому комітеті місцевих органів влади.

Вказаний порядок набуття права власності на нерухоме майно та порядок реєстрації був передбачений Інструкцієй про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу УРСР від 13 грудня 1966 року № 56 ( далі Інструкція).

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_4 за життя не набула права власності на нерухоме майно, оскільки у передбаченому законом порядку їй ні чого не належало і за життя вона не ставила питання щодо визнання за нею права власності на нерухоме майно.

Посилання представника апелянта на той факт, що спірний будинок АДРЕСА_1 був зареєстрований у виконкомі безпідставні, оскільки матеріали справи не містять данні про реєстрацію договору дарування в виконкомі місцевої Ради у шестимісячний термін, як того потребує Інструкція.

Крім цього не має підстав для визнання за позивачем права власності в порядку спадкування на житловий будинок АДРЕСА_2 по вищезазначений вулиці, оскільки матеріали справи не містять данні, про те, що спірний будинок належить ОСОБА_4 або її чоловікові.

Також судова колегія не може погодитися з посиланням в апеляційний скарзі на той факт, що право власності в порядку спадкування може бути визнано за позивачем на підставі ст. 392 ЦК України, оскільки вказана норма передбачає можливість звернення до суду за захистом свого оспорюваного або невизнаного права лише власник майна, в судовому засіданні встановлено, що ні ОСОБА_4. ні позивач ОСОБА_2 не були власниками житлового будинку АДРЕСА_1 і тому не може бути визнано право власності на житловий будинок на підставі вищезазначеної статті. Крім цього на підставі ст. 392 ЦК особа може звернутися до суду у зв"язку з втратою правовстановлюючого документу. Загальний порядок виготовлення та видачі дублікатів нотаріально посвідчених документів передбачений 53 Закону України «Про нотаріат», у разі не можливості отримання дублікату документа про власність, який втрачено, питання щодо підтвердження права власності підлягає розгляду в судовому порядку. Як вже було зазначено, за ОСОБА_4 ні яке нерухоме майно не було зареєстровано і тому підстав для визнання за позивачем право власності в порядку спадкування не має.

Таким чином, доводи, викладені в апеляційній скарзі, були предметом судового розгляду в районному суді і їм дана належна оцінка у відповідності до ст. 212 ЦПК України, тобто з урахуванням належності, допустимості, достовірності кожного доказу окремо, а також достатності і взаємному зв"язку доказів у їх сукупності.

3 урахуванням наведеного, судова колегія вважає, що доводи апеляційної скарги суттєвими не являються і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели до могли призвести до неправильного вирішення справи.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 303, 304, п.1 ч.І ст. 307, п. 1 ч. 1 с 314, 315, 317, 319 ЦПК України, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Харківського районного суду Харківської області від 12 жовтня 201 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили після проголошення але протягом 20 днів може бути оскаржена до Верховного суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий

Судді